Унікальний номер справи 333/6876/23
Номер провадження 2/333/532/234
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2024 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого - судді Ковальової Ю.В., секретар судового засідання Дондик О.Ю.,

розглянувши у відкритому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Пономаренко Олександр Олександрович до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,

в с т а н о в и в:

І. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ.

Позивач звернулась до суду з зазначеним позовом про стягнення боргу за договором позики. Позов мотивовано тим, що 06.02.2007 р. сторони уклали договір позики, за яким позивач передав, а відповідач прийняв позику у сумі 34 тис. доларів США, та зобов`язувався повернути вказану суму грошових коштів. Вказані грошові кошти, в свою чергу, позивачка отримала від АКБ "Укрсоцбанк" за договором про надання невідновлювальної кредитної лінії №07П020-К від 06.02.2007 року. Отримані від банку грошові кошти позивачка передала відповідачці за вищевказаним договором позики. В майбутньому, згідно заочного рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 22 листопада 2016 року по справі №333/5365/16-ц, стягнуто з позивачки на користь ПАТ "Укрсоцбанк" 593663,34 грн. заборгованості за кредитним договором, включаючи суми пені та інфляційних втрат. В наступному відповідачка лише частково повертала отриману від позивачки суму, погашуючи лише те, що з позивачки стягувалося за вищевказаним рішенням суду. Загалом станом на дату подання позову відповідачка ОСОБА_2 повернула позивачці ОСОБА_1 за вищевказаним договором позики 1231,03 дол. США. Решта заборгованості на даний час складає 32768,97 доларів США. Відповідач ухиляється від виконання своїх зобов`язань за договором, в зв`язку з чим позивач звернувся до суду та просить стягнути з відповідача заборгованість за договором позики у сумі 1198315,37 грн., що є еквівалентом станом на день звернення до суду 32768,97 доларів США. Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача понесену моральну шкоду у розмірі 50 000 грн., яка полягає у тому, що відповідачка зловжила довірою позивачки та поставила останню у крайнє невигідне становище, при якому вона змушена погашувати непідйомну для неї суму заборгованості за кредитним договором банку, яку, в свою чергу, вона взяла в борг для відповідачки. Ситуація, що склалася в результаті неправомірних дій відповідачки, на протязі багатьох років наносить позивачці постійних моральних страждань, які, в свою чергу, виражаються у поступовому погіршенні здоров`я, самопочуття та якості життя.

ІІ. ЗАЯВИ (КЛОПОТАННЯ) УЧАСНИКІВ СПРАВИ.

У судове засідання позивач не з`явилась, від її представника надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності.

Відповідач у судове засідання не з`явилась, була повідомлена судом належним чином, причини неявки суду не повідомила, правом надання відзиву на позов скористалася.

ІІІ. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 29.08.2023 року відкрито провадження по справі, ухвалено про розгляд справи в порядку загального позовного провадження, учасникам справи встановлено строк для подачі заяв по суті справи.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 10.10.2023 року закрито підготовче провадження у цивільній справі, призначено справу до судового розгляду.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою всіх учасників провадження, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється..

ІV. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ ТА ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН.

Судом встановлено, що 06.02.2007 року між АКБ "Укрсоцбанк" та ОСОБА_1 було укладено договір про надання невідновлювальної кредитної лінії №07П020-К, згідно з умов якого позивач отримала кредитні кошти у розмірі 34000 доларів США.

06.02.2007 року між позивачем та відповідачем був укладений письмовий договір позики грошових коштів, за яким ОСОБА_1 надала позику ОСОБА_2 в розмірі 34000 доларів США. Строк дії договору - до повного виконання сторонами всіх грошових зобов`язань.

Заочним рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 22 листопада 2016 року у справі №333/5365/16-ц, стягнуто з позивачки на користь ПАТ "Укрсоцбанк" 593663,34 грн. заборгованості за кредитним договором, включаючи суми пені та інфляційних втрат.

Як вбачається з оригіналів розписки від 12.11.2021 року, наданих позивачем на огляд суду, відповідачка повернула позивачці 20068,13 грн., що за курсом НБУ 26,1022 грн. за 1 долар США, станом на 12.11.2021 року складало 768,83 дол. США; згідно розписки від 30.12.2021 року, відповідачка повернула позивачці 12575,36 грн., що за курсом НБУ 27,2077 грн. за 1 долар США, станом на 30.12.2021 року складало 462,20 дол. США.

В подальшому, відповідач свої зобов`язання належним чином не виконувала.

Решта заборгованості складає 32768,97 доларів США, що за курсом НБУ 36,5686 грн. за 1 долар США станом на дату подання даної позовної заяви складає 1198315,37 грн.

V. МОТИВИ СУДУ ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА.

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Відповідно до ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики).

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

У постанові Верховного Суду від 18.07.2018 року у справі №143/280/17, провадження №61-33033св18, додатково звернуто увагу судів на те, що поясненнями сторони та показаннями свідка не може доводитися факт виконання зобов`язання за договором позики. Наявність у позивача боргового документа - розписки відповідача свідчить про невиконання ним взятих на себе зобов`язань.

Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргової розписки в позивача підтверджує наявність боргу (постанова Верховного Суду від 26.09.2018 року у справі № 483/1953/16-ц, провадження №61-33891св18).

Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня.

При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Тобто відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-ХІІ «Про зовнішньоекономічну діяльність», Законом України «Про валюту і валютні операції», а також Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (далі - Декрет № 15-93) (чинний на момент укладання договору позики), Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» (чинний на момент укладання договору позики).

Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить.

Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України.

У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. При цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Крім того, висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться й у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц (провадження № 14-134цс18), від 16 січня 2019 року у справах № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18), № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) та № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18).

Що стосується можливості і порядку визначення в рішенні суду еквівалента суми боргу в національній валюті, то Велика Палата Верховного Суду зазначає, що нею висловлена правова позиція з цього приводу, яку викладено у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц (провадження № 14-134цс18). Велика Палата Верховного Суду вказала, що зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який може бути виконаний примусово. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні.

Відтак, у справі встановлено, що між сторонами по справі виникли відносини позики, відповідач прийняла в борг у позивача 34000 доларів США, що підтверджується сукупністю доказів, наданих позивачем, а саме: оригіналами договору позики, оригіналами розписок від 12.11.2021 та 30.12.2021 про повернення частини позики, в яких містяться посилання на вищезазначений договір позики, а також іншими доказами, які містяться в матеріалах справи. Відповідач договірні зобов`язання не виконав, а тому за вимогою позивача суд вважає необхідним стягнути на користь останньої суму неповернутих грошових коштів переданих за договором позики, тобто 32768,97 доларів США, що відповідатиме вимогам статті 1046 ЦК України і статті 533 ЦК України.

Відповідачем, якій достеменно було відомо про перебування даного позову на розгляді в суді (була присутня в судовому засіданні 30.01.2024, але заявила клопотання про відкладення розгляду справи, в наступні судові засідання не з`являлася) не надано суду доказів того, що договір позики, який укладено між сторонами є нечинним, його дійсність не спростована. Позову про визнання правочину недійсним (удаваним) відповідач не подавав, відповідних судових рішень щодо встановлення таких обставин суду не надано. З огляду на положення цивільного законодавства даний правочин є укладеним, нікчемним законом не визнаний.

Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відтак, пред`явлений позов в цій частині є обґрунтованим і підлягає до задоволення, при цьому, суд зазначає, що зайвим є посилання на грошовий еквівалент стягнутої суми боргу у гривні, оскільки зазначення судом двох грошових сум, які необхідно стягнути з відповідача, може внести двозначність у розуміння суті обов`язку боржника.

Що стосується позовної вимоги в частині відшкодування моральної шкоди у розмірі 50 000 грн. суд зазначає таке.

Моральна шкода - це втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Приписами статті 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (Stankov v. Bulgaria, № 68490/01, § 62, 12 липня 2007 року).

У пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що суд має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданих травм, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

Позивачем жодним доказом не доведено факту завдання відповідачем йому моральної шкоди, а отже в цій частині позовної вимоги слід відмовити.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави необхідно також стягнути витрати на сплату судового збору в сумі 11983,15 грн.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 12, 13, 76, 141, 223, 263-266 ЦПК України, ст.ст. 527, 545, 1046, 1047, 1049 ЦК України, суд, -

В и р і ш и в :

Позовну заяву ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Пономаренко Олександр Олександрович до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 06 лютого 2007 року у сумі 32768 /тридцять дві тисячі сімсот шістдесят вісім/ доларів США 97 центів.

В решті позову - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір 11983 /одинадцять тисяч дев`ятсот вісімдесят три/ гривні 15 копійок.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його складення шляхом подання апеляційної скарги в Комунарський районний суд міста Запоріжжя.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення складено 15.05.2024.

Суддя Ю.В. Ковальова