Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" травня 2024 р.

м. Київ

справа № 362/1617/23

провадження № 2/755/4759/24

Дніпровський районний суд м. Києва в складі: головуючого судді Галагана В.І., за участю секретаря Прокопчук Н.А.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації та відшкодування моральної шкоди,

УСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 , звертаючись з позовом до суду, просить Визнати недостовірною інформацію, викладену в рапорті старшого солдата ОСОБА_2 на ім`я командира в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_3 від 10.01.2023 р. та скарзі Адвокатського об`єднання «Оптімус» від 11.01.2023 р., адресованій Міністру оборони, Головнокомандувачу ЗСУ, Начальнику Генерального штабу ЗСУ, а саме: «Під час несення служби ОСОБА_1 постійно дозволяв собі приниження окремих військовослужбовців в присутності особового складу.» «... зверхнє ставлення та нецензурні висловлювання щодо військовослужбовців жіночої статі, їх публічне приниження, а також обмеження волі шляхом поміщення і постійного проживання без окремих споруд, для жінок військовослужбовців, в спецприміщеннях/бліндажах, на ППДвзводу.»; «Не маючи ... досвіду надання медичної допомоги, ОСОБА_1 втручався в діяльність військової служби, чим самим поставив під загрозу життя та здоров`я військовослужбовців частини. Так усним наказом ОСОБА_1 , було заборонено евакуація хворих до санітарної частини, для надання медичної допомоги. Дослівно командиром було наголошено, що «(нецензурне лайливе слово, за змістом означає - «нічого») їм на пальчики дмухати і (побутова назва статевих органів) цілувати». Якщо температура нижче 38,5, то «(нецензурне лайливе слово, за змістом означає - «нічого») вони не хворіють. Мені доводилося багатьох військових під власну відповідальність забирати зі служби і відвозити в медчастину, де були підтвердження, що люди потребують медичної допомоги.»;«Лейтенантом ОСОБА_1 мені був відданий наказ, вирішити цю проблему і знайти де купити сертифікати про вакцинацію. Поряд з цим, перед усім строєм було сказано, що особисто у нього сертифікати куплено, і він не робив жодного щеплення від Ковід-19. », «...відмовилася його виконувати, аргументуючи це тим, що не маю бажання брати участь у будь-яких порушеннях вимог закону. На що мені дослівно було надано відповідь «(нецензурне лайливе слово, за змістом означає - «навіщо») мені такий медик, який не може вирішити питання.»; «Командир взводу ОСОБА_1 не стримуючи себе у висловлюваннях, а саме використовуючи нецензурну лексику та прямі образи щодо солдата ОСОБА_5 вимагав негайно зробити щеплення...»; «...мені було передано погрозу ОСОБА_6 : «ОСОБА_5позбулися, наступна ОСОБА_2. »;«... останній почав погрожувати та забороняти звертатись до медичної частини, аргументуючи це тим, що призведе до необхідності проведення службового розслідування, а він цього не бажає, що я нічого не доведу і буду винна в ДТП і отриманих фізичних пошкодженнях. ОСОБА_6 заявив, що я можу ... лікуватися так, щоб ніхто не знав та за власний рахунок.»;«Такі самі погрози від ОСОБА_1 трохи раніше в жовтні 2022 р. отримувала солдат ОСОБА_5 стосовно її запиту на необхідність оперативного лікування колінного суглобу. Теж були погрози службовим розслідуванням, неминучими проблемами та також було сказано лікуватися тихо за свій рахунок.»;«заподіяння мені, ОСОБА_5 та багатьом іншим військовим Військової частини НОМЕР_1 зі сторони ОСОБА_1 сильного фізичного болю та, як наслідок, морального страждання з метою залякування,..., що заподіяло істотну шкоду у виді втрати здоров`я та понесення витрат на лікування.» Крім того, позивач просить суд зобов`язати ОСОБА_2 спростувати поширену відносно позивача, ОСОБА_1 , недостовірну інформацію, викладену в рапорті старшого солдата ОСОБА_2 на ім`я командира в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_3 від 10.01.2023 р. та скарзі Адвокатського об`єднання «Оптімус» від 11.01.2023 р., адресованій Міністру оборони, Головнокомандувачу ЗСУ, Начальнику Генерального штабу ЗСУ, в той же спосіб в який вона була розповсюджена шляхом написання листів на ім`я командира в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_3 , Міністра оборони, Головнокомандувача ЗСУ, Начальника Генерального штабу ЗСУ, з наступним текстом спростування: «10.01.2023 р. мною було надіслано рапорт ім`я командира в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_3 , а 11.01.2023 р. за моїм дорученням Адвокатським об`єднанням «Оптімус» було надіслано скаргу ім`я Міністра оборони, Головнокомандувача ЗСУ, Начальника Генерального штабу ЗСУ, де мною, особисто та в особі представника, зазначена недостовірна та неправдива інформація щодо ОСОБА_1 , командира 1138 взводу охорони в/ч НОМЕР_1 , в тому числі спотворені та перекручені факти, а саме: те, що він принижував честь і гідність мою та інших військовослужбовців, обмежував волю жінкам - військовослужбовцям, примушував постійно проживати в бліндажах, забороняв здійснювати евакуацію хворих до санчастини для надання медичної допомоги, віддавав мені наказ купити фальшиві сертифікати про вакцинацію від COVID-19 для особового складу, казав мені, що сам використовує фальшивий сертифікат про вакцинацію, використовуючи нецензурну лексику, ображав солдата ОСОБА_5 і змушував її негайно зробити щеплення від COVID-19, погрожував позбутись мене шляхом усунення зі взводу охорони 1138, погрожував та забороняв мені після ДТП, в яке я потрапила 24.11.2022 р., звертатись за медичною допомогою до санітарної частини в/ч НОМЕР_1 , змушував приховувати факт ДТП та лікуватись за власний рахунок, погрожував солдату ОСОБА_5 , забороняючи будь-кому розповсюджуватись про хворобу і наказував лікуватись за власний рахунок, коли та звернулась з запитом на необхідність оперативного лікування колінного суглобу, заподіяв мені, ОСОБА_8 та багатьом іншим військовим в/ч НОМЕР_1 сильного фізичного болю, та як наслідок, морального страждання, з метою залякування, що заподіяло мені істотну шкоду у виді втрати здоров`я та понесення додаткових витрат на лікування»; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду за розповсюдження недостовірної інформації в розмірі 100 000,00 грн., відшкодувати судові витрати.

Позивач мотивує свої вимоги тим, що 04.04.2022 року позивач ОСОБА_1 після початку повномасштабного вторгнення Російської Федерації на територію України, згідно Указу президента України «Про загальну мобілізацію» був призваний на війську службу до військової частини НОМЕР_1 , де проходить її і донині на посаді командиру взводу охорони 1138. З 26 серпня 2022 р. в підпорядкуванні позивача перебувала відповідач по справі старший солдат ОСОБА_2 , яка за наказом командира в/ч НОМЕР_1 № 222 від 26.08.2022 р. була призначена бойовим медиком 1138 взводу охорони. Сторони були знайомі раніше, тому що проходили службу в одному підрозділі, оскільки відповідач ОСОБА_2 як і позивач була призвана по мобілізації та наказом № 73 від 30.03.2023 р. призначена на посаду бойового медика 1138 взводу охорони в/ч НОМЕР_1 , згодом була вона переведена до в/ч НОМЕР_3 (наказ № 143 від 05.06.2022 р.), але потім повернулася служити у взвод охорони 1138. За час спільної служби між сторонами склалися гарні стосунки, позивач усвідомлював значення наявності у підрозділі бойового медика під час війни, тому ставився до відповідача лояльніше, ніж до інших військовослужбовців-чоловіків. Проте, 20 січня 2023 року в адресу військової частини НОМЕР_1 поштою надійшов рапорт відповідача старшого солдата ОСОБА_2 , в якому вона звинувачує позивача у вчиненні протиправних дій, які призводять до тяжких наслідків щодо особового складу. 22 січня 2023 р. телеграмою командира в/ч НОМЕР_4 в адресу військової частини НОМЕР_1 надійшла скарга від адвокатського об`єднання «Оптімус», в особі адвоката Неживого А. - представника відповідача, датована 11 січня 2022 р., стосовно неправомірних дій посадових осіб військової частини НОМЕР_1 по відношенню до військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 старшого солдата ОСОБА_2 , за змістом аналогічна рапорту відповідача, але вже адресована Міністру оборони, Головнокомандувачу ЗСУ, Начальнику Генерального штабу ЗСУ. В своєму рапорті та скарзі відповідачка стверджує наступне: 1.Що під час несення служби ОСОБА_1 постійно дозволяв собі приниження окремих військовослужбовців в присутності особового складу. 2. Що ОСОБА_1 дозволяв собі зверхнє ставлення та нецензурні висловлювання щодо військовослужбовців жіночої статі, їх публічне приниження, обмежував їхню волю шляхом поміщення і постійного проживання без окремих споруд в бліндажах на ППД взводу. 3.Що нібито позивач, діючи з перевищенням службових повноважень, втручався в діяльність медичної служби, поставив під загрозу життя та здоров`я військовослужбовців військової частини, заборонив евакуацію хворих до санітарної частини для надання медичної допомоги. 4. Що нібито після наказу начальника штабу в/ч НОМЕР_1 щодо вакцинації особового складу від COVID-19, позивач віддав ОСОБА_2 злочинний наказ, а саме: знайти де купити сертифікати про вакцинацію та перед усім строєм заявив, що особисто у нього сертифікати куплено і він не робив жодного щеплення від COVID-19. 5. Що нібито ОСОБА_1 , використовуючи нецензурну лексику та прямі образи, вимагав від солдата ОСОБА_5 негайно зробити щеплення або надати довідку про заборону його робити. Після цього ОСОБА_5 втратила свідомість та була доправлена до лікарні, а ОСОБА_6 того ж дня відкомандирував її зі взводу і видалив зі всіх чатів взводу. 6. Що позивач нібито їй погрожував « ОСОБА_11 позбулися, наступна ОСОБА_2 .» 7. Що після того, як відповідачка 24.11.2022 р. потрапила в ДТП, отримавши травми голови та коліна, позивач заборонив їй звертатися до медичної частини і змішував лікуватись за власний рахунок. 8. Що позивач нібито заборонив ОСОБА_5 офіційно лікувати колінний суглоб, сказав лікувати тихо, за свій рахунок. 9. Що позивач ОСОБА_1 нібито заподіяв ОСОБА_2 , ОСОБА_5 та багатьом іншим військовослужбовцям сильного фізичного болю, морального страждання з метою залякування, що заподіяло істотну шкоду у виді втрати здоров`я та понесення витрат на лікування. Окрім викладеного в рапорті відповідача ОСОБА_2 від 10.01.2023 р., в скарзі від 11.01.2023 р. щодо ситуації, яка стосується «купівлі сертифікатів» представник відповідача зазначив: «На наше переконання такі дії свідчать, як про віддання командиром явно злочинного наказу (факт можуть підтвердити ряд осіб), так і вчинення злочину, відповідальність за який передбачено ч. 4 ст. 273 та ст. 3584 КК України». Після надходження рапорту та скарги відповідачки, наказом командира в/ч НОМЕР_1 № 37ад від 20.01.2023 р. було призначено службову перевірку про факти порушень з боку командира 1138 взводу охорони молодшого лейтенанта ОСОБА_1 . Сам по собі факт проведення перевірки вже був для позивача принизливим і неприємним. В ході проведення перевірки був опитаний майже весь особовий склад взводу охорони 1138, отримані пояснення, які додаються до позовної заяви. За результатами проведеної службової перевірки факт правопорушень, зазначений в рапорті бойового медика ОСОБА_2 стосовно командира 1138 взводу охорони не підтвердився, це зазначено в наказі № 14 від 08.02.2023 р. та доповідній записці від 08.02.2023 р. З огляду на вище вказане, позивач вважає, що інформація, яка викладена у стверджувальній формі та поширена відповідачем відносно нього, є неправдивою, носить характер образ, характеризує його як особистість і командира з негативної сторони, являється помстою йому, як командиру, за принципову позицію щодо дотримання військовослужбовцями ввіреного йому взводу дисципліни, правил безпеки та Статутів ЗСУ, тому позивач вимушений звернутись з даним позовом до суду.

20 березня 2024 року ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації та відшкодування моральної шкоди надіслано до Дніпровського районного суду м. Києва для розгляду за підсудністю.

24 квітня 2024 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації та відшкодування моральної шкоди, постановлено про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідач ОСОБА_2 , в інтересах якої діє представник Неживий А.В. , скористалась процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву у встановлений строк, відповідно до якого проти позову заперечила в повному обсязі, вказуючи на його необґрунтованість та безпідставність. (Том 2 а.с. 1-6)

Дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Преамбула до Загальної Декларації прав людини закріплює положення про те, що визнання гідності, властивої всім членам людської сім`ї, і рівних та невід`ємних їх прав є основою свободи, справедливості та загального миру. Преамбула до Міжнародного пакту про економічні, соціальні та культурні права проголошує, що всі права людини «випливають із властивої людській особі гідності».

Ці ідеї відображені й у Конституції України, згідно з якою людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини - головним обов`язком держави (ст. 3 Конституції України), кожен має право на повагу до його гідності (ч. 1 ст. 28 Конституції України).

Конституція України, як основний закон, закріплює в Україні засади державної політики, спрямованої, насамперед, на забезпечення прав і свобод людини та гідних умов її життя. Основний Закон України заклав серйозне підґрунтя для розвитку і зміцнення демократичної, соціальної і правової держави, в якій людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. В Конституції України відображається надзвичайно цінна ідея про те, що саме держава функціонує для людини, відповідає перед нею за свою діяльність, а не навпаки.

На забезпечення ефективного захисту прав та свобод людини направлені норми Конституції України про розповсюдження юрисдикції судів на всі правовідносини, які виникають у державі, а також на відшкодування моральної та матеріальної шкоди, як результат порушених прав фізичних та юридичних осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Як убачається з матеріалів справи, за даними Довідки від 13.03.2023 року № 268 молодший лейтенант ОСОБА_1 проходить службу у військовій частині НОМЕР_1 з 04 квітня 2022 року по теперішній час. (Том 1, а.с. 60)

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 73 ОСОБА_2 призначена бойовим медиком 1138 взводу охорони. (Том 1, а.с. 61-63)

18.01.2023 року на ім`я Міністра оборони України, Головнокомандувача Збройних сил України, Начальника Генерального штабу Збройних Сил України надійшла скарга адвоката А. Неживого в інтересах ОСОБА_2 з метою доведення фактів протиправних дій, що відбуваються у Військовій частині НОМЕР_1 та призводять до важких наслідків щодо особового складу, внаслідок протиправних дій командира взводу охорони 1138 молодшого лейтенанта ОСОБА_1 (Том 1, а.с. 70-74)

20.01.2023 року на ім`я командира Військової частини НОМЕР_1 надійшов рапорт старшого солдата взводу охорони 1138 військової частини НОМЕР_1 бойового медика ОСОБА_2 , з метою доведення фактів протиправних дій, що відбуваються у Військовій частині НОМЕР_1 та призводять до важких наслідків щодо особового складу, внаслідок протиправних дій командира взводу охорони 1138 молодшого лейтенанта ОСОБА_1 (Том 1, а.с. 65-69)

20.01.2023 року наказом командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_14 призначено службову перевірку за наданою інформацією про факти правопорушень з боку командира 1138 взводу охорони військової частини НОМЕР_1 молодшого лейтенанта ОСОБА_1 та створено комісію службової перевірки. (Том 1, а.с. 75)

08.02.2023 року комісією в складі заступника командира в/ч НОМЕР_1 полковника ОСОБА_15 , заступника командира в/ч НОМЕР_1 з морально-психологічного забезпечення - начальника відділення підполковника ОСОБА_27, начальника відділення бойової підготовки підполковника ОСОБА_16 , помічника начальника штабу капітана ОСОБА_17 , офіцера відділення морально-психологічного забезпечення в/ч НОМЕР_1 майора ОСОБА_18 , начальника медичної служби метрології і стандартизації лейтенанта ОСОБА_19 з метою перевірки інформації про факт правопорушень, зазначених в рапорті бойового медика 1138 взводу охорони в/ч НОМЕР_1 старшого солдата ОСОБА_2 стосовно командира 1138 взводу охорони в/ч НОМЕР_1 молодшого лейтенанта ОСОБА_1 , складено Доповідну записку, відповідно до якої, дослідивши обставини, викладені у рапорті бойового медика ОСОБА_2 , зверненні адвоката ОСОБА_2, наявні пояснення, підтверджуючі документи, службову характеристику ОСОБА_2 , та враховуючи той факт, що звинувачення ОСОБА_2 , висунуті в сторону командира 1138 ОСОБА_21 , виявилися безпідставними, комісія прийшла до висновку, що старший солдат ОСОБА_2 схильна до обману, наклепу та перекручування інформації для подальшого використання її в своїх інтересах. Дослідивши всі обставини справи, комісія прийшла до висновку, що в діях ОСОБА_21 відсутні протиправні дії; підстав для призначення службового розслідування не вбачається. (а.с. 76-110)

Крім того, долучено до матеріалів справи службова характеристика на командира 1138 ОСОБА_1 , звіт про результати проведеної роботи групи контролю бойового стресу в 1138, книгу запису хворих 1138, витяг з наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 11.08.2022 року, письмові пояснення військовослужбовці в/ч НОМЕР_1 , відібрані з метою перевірки інформації про факт правопорушень, зазначених в рапорті бойового медика 1138 взводу охорони в/ч НОМЕР_1 старшого солдата ОСОБА_2 стосовно командира 1138 взводу охорони в/ч НОМЕР_1 молодшого лейтенанта ОСОБА_1 , протокол опитування ОСОБА_5 , протокол опитування ОСОБА_23 , протокол опитування ОСОБА_24 , протокол опитування ОСОБА_25 , протокол опитування ОСОБА_26 (Том 1, а.с. 111-116, 119-124, 125-126, 127-129, 130-140, 142-149, 150-164, 165-166, 167-201, Том 2 а.с. 7-10, 17-21, 22-24, 25, 26-28)

Наказом командира в/ч НОМЕР_1 № 14 від 08.02.2023 року встановлено відсутність встановлених фактів правопорушень, зазначених в рапорті бойового медика 1138 ОСОБА_2 стосовно командира 1138 ОСОБА_1 (Том 1, а.с. 117-118)

Крім того, долучено до матеріалів справи Консультативний висновок спеціаліста за наслідками медичного огляду ОСОБА_1 від 14.03.2023 року, Довідку військово-лікарської комісії від 22.06.2023 року № 11645, якою ОСОБА_1 визнано обмежено придатним, Виписку із медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_1 від 12.06.2023 року щодо планової операції катетерної деструкції, Консультаційний висновок спеціаліста щодо встановленого ОСОБА_1 діагнозу міокардіофіброз від 13.07.2023 року, від 10.10.2023 року та виписки з медичної карт, а також долучено медичну документацію ОСОБА_2 (Том 1, а.с. 202-208, Том 2 а.с. 29-47)

Згідно Листа Білоцерківської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері центрального регіону від 28.02.2023 року № 345, 27.02.2023 року на підставі слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16.02.2023 року за заявою адвоката Неживого А.В. в інтересах ОСОБА_2 внесено відомості до ЄРДР за № 0000023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 426-1 КК України та № 0000024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 127 КК України. (Том 2 а.с. 14-16)

Частина 1 ст. 34 Конституції України визначає, що кожному гарантує право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Згідно ст. 68 Конституції України, кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Згідно ст. 1 Закону України «Про інформацію», під інформацією слід розуміти будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

У законодавстві при цьому робиться чітке розмежування між інформацією фактичного характеру, яка має бути доведена й оціночними судженнями, які не підлягають доведенню і спростуванню (ст. 30 Закону України «Про інформацію»).

Оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

При образі винний принижує честь і гідність особи шляхом висловлювання нецензурних чи брутальних слів, вчиненням непристойних або насильницьких дій (жесту та ін.), або дає непристойну оцінку особистим якостям чи поведінці особи у формі, яка різко суперечить прийнятому спілкуванню між людьми.

Основна різниця між образою і наклепом полягає в характері посягання на честь і гідність особи. При образі винний дає оцінку особистих якостей особи, його поведінки, причому це може відбуватися й віч-на-віч, тоді як при наклепі йдеться про поширення серед інших осіб вигаданих «фактів», які ганьблять особу. При образі обов`язковою ознакою є непристойність форми, тоді як при наклепі така ознака частіш за все відсутня.

Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила не доведе протилежного (презумпція добропорядності). (ч. 3 статті 277 Цивільного кодексу України)

Чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту. (абз. 1 п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 року № 1)

Захист честі, гідності і ділової репутації - право громадянина та юридичної особи вимагати через суд спростування недостовірної інформації (відомостей, що не відповідають дійсності або викладені неправдиво), яка принижує їхню честь, гідність чи ділову репутацію або завдає шкоди їхнім інтересам.

Під поширенням відомостей слід розуміти опублікування їх у пресі, передачу по радіо, телебаченню, з використанням інших засобів масової інформації, зокрема, мережі Інтернет викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам, повідомлення в публічних виступах, форумах, а також в іншій формі невизначеному числу осіб або хоча б одній людині.

Зміст цивільно-правового захисту честі, гідності та ділової репутації становлять правовідносини, за яких морально потерпіла сторона наділяється правом вимагати через суд спростування відомостей, які порочать її честь, гідність та ділову репутацію, а друга сторона, яка такі відомості поширила, зобов`язана дати спростування, якщо не доведе, що відомості відповідають дійсності.

Позов про спростування відомостей, що порочать честь і гідність, може бути пред`явлений особою, про яку поширено такі відомості, а також її близькими родичами, якщо відомості прямо чи посередньо їх порочать. Заінтересована особа має право на судовий захист у зазначеному порядку й у разі поширення таких відомостей щодо члена її сім`ї або іншого родича, який помер.

Зобов`язаними суб`єктами названих правовідносин є особи, які (незалежно від наявності їхньої вини) поширили відомості, що не відповідають дійсності, або виклали їх неправдиво, і це порочить честь і гідність чи ділову репутацію або завдає шкоди інтересам громадян чи організацій. Таким чином, відповідачем у справі про захист честі і гідності може бути фізична або юридична особа, яка поширила відомості, що порочать позивача.

Особа, стосовно якої поширені відомості, що не відповідають дійсності і завдають шкоди її інтересам, честі, гідності або діловій репутації, має право крім спростування таких відомостей вимагати також відшкодування майнової і моральної (немайнової) шкоди, завданої їх поширенням.

Крім того, за положенням ст. 277 Цивільного кодексу України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Таким чином, відповідно до статті 277 Цивільного кодексу України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції.

Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки, поширені в засобі масової інформації, принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй частиною першою статті 277 Цивільного кодексу України та відповідним законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи (стаття 30 Закону України «Про інформацію») у тому ж засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку.

Відповідно до ч. 1 ст. 30 Закону України «Про інформацію» , ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень.

Так, відповідно до практики ЄСПЛ слід уважно розрізняти факти та оціночні судження. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна. Що ж стосується оціночних суджень, цю вимогу неможливо виконати, і вона є порушенням самої свободи поглядів, яка є основною складовою права, гарантованого статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основних свобод (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Лінгенс проти Австрії»).

Таким чином, відповідно до статті 277 Цивільного кодексу України предметом судового захисту не можуть бути оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які як вираження суб`єктивної думки і поглядів відповідача не можна перевірити щодо їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати. Таке розуміння змісту статті 277 Цивільного кодексу України узгоджується із прецедентною судовою практикою Європейського суду з прав людини щодо тлумачення положень статті 10 Конвенції (рішення від 08 липня 1986 року в справі «Лінгенс проти Австрії» (Lingens v. Austria), пункт 46).

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи вона є фактичним твердженням чи оціночним судженням. (Постанова Верховного Суду від 30 травня 2018 року м. Київ, Справа № 308/2695/15-ц, Провадження № 61-5012св18)

Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено право кожного на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.

Згідно п. 18. Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 року № 1, згідно з положеннями статті 277 ЦК і статті 10 ЦПК обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Згідно роз`яснень п. 19. Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 року № 1, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 19 квітня 1993 року у справі «Краска проти Швейцарії» встановлено: «Ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважають важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути «почуті», тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами».

Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази, керуючись положеннями діючого законодавства, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для втручання у право відповідача на поширення інформації, яка хоч і містить некоректні висловлювання, але не підлягає спростуванню, а отже і задоволення заявлених позовних вимог, оскільки чинним законодавством не передбачена можливість притягнення до відповідальності за висловлювання оціночних суджень. Вони, як і думки, переконання, судження, критична оцінка певних фактів і недоліків не можуть бути предметом судового захисту, оскільки будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів не можуть бути перевірені на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів), а офіційні особи органів державної влади мають бути толерантними до різкої, навіть некоректної критики.

Таким чином, предметом судового захисту не можуть бути оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які як вираження суб`єктивної думки і поглядів особи не можна перевірити щодо їх відповідності дійсності.

Суд також зауважує, що межі допустимої критики щодо публічної особи є значно ширшими, ніж окремої пересічної особи. Враховуючи положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12 лютого 2004 року на 827 засіданні Комітету Міністрів Ради Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканність приватного життя, суд зауважує, що позивач є публічною особою, а тому відкритий для суворої критики і пильного нагляду громадськості й межа допустимої критики щодо такої особи є значно ширшою.

Враховуючи те, що позивач проходить військову службу, є військовою службовою особою, що займає керівну посаду (публічна особа) інформація про його моральні якості, добросовісне виконання посадових обов`язків, навіть поведінку у побуті становить громадський інтерес. Використовуючи власні методи керівництва, позивач, як командир військової частини мав бути готовий до певної різкої критики з боку підлеглих.

За нормою ст. 269 Цивільного кодексу України особисті немайнові права належать кожній фізичній особі від народження або за законом. Особисті немайнові права фізичної особи не мають економічного змісту. Особисті немайнові права тісно пов`язані з фізичною особою. Фізична особа не може відмовитись від особистих немайнових прав, а також не може бути позбавлена цих прав. Особистими немайновими правами фізична особа володіє довічно.

Відповідно до вимог ст. 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, в тому числі, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї, у приниженні честі та гідності, а також ділової репутації.

Таким чином, з урахуванням вимог позивача в частині стягнення на його користь моральної шкоди, яка завдана позивачу внаслідок розповсюдженням інформації, яка полягає у приниженні честі, гідності і ділової репутації, суд дійшов висновку, що в розрізі даного спору відповідачем не порушено норми чинного законодавства в розрізі даного спору, а отже, не були порушені законні права позивача. Тому вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди є безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення.

Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації та відшкодування моральної шкоди, є необґрунтованим та таким, що не підлягає до задоволення в повному обсязі.

В порядку статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, з огляду на відмову у задоволенні позову судові витрати, понесені позивачем, розподілу не підлягають.

Враховуючи наведене та керуючись Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, Декларацією про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації , ст. ст. 3, 28, 34, 64 Конституції України, ст.ст. 269, 277, 297 Цивільного кодексу України, ст.ст. 1, 30 Закону України «Про інформацію», Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 року № 1, ст.ст. 2, 4, 6-13, 82, 89, 133, 141, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 279, 352, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації та відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасники справи мають право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення даного рішення суду.

Повний текст рішення складено 22 травня 2024 року.

Суддя: В.І. Галаган