_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/947/5436/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.11.2024 року

Київський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Куриленко О.М.,

за участю секретаря судового засідання Сопової А.Є.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем та визнання права власності в порядку спадкування за законом, -

ВСТАНОВИВ:

09 вересня 2024 року позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить ухвалити рішення суду, яким встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 зі спадкодавцем ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час відкриття спадщини та визнати за ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 1/2 частку квартири за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна 15777070, номер запису: 58 в книзі: 608пр-178.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_2 , яка за життя заповіту не склала. Зазначає, що на момент смерті ОСОБА_2 позивач проживала разом з нею за адресою: АДРЕСА_1 та є єдиною спадкоємицею. У власності померлої ОСОБА_2 перебувала 1/2 частка квартири за адресою: АДРЕСА_1 , інша 1/2 частка якої належить позивачці. 27.05.2024 року позивач звернулася до Київської державної нотаріальної контори у м. Одеса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на належну ОСОБА_2 частку квартири за адресою: АДРЕСА_1 , проте державним нотаріусом Київської державної нотаріальної контори у м. Одеса Сальніковою З.В. було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом.

Вказані обставини стали підставою для звернення до суду.

Ухвалою судді від 11.09.2024 року відкрито провадження в цивільній справі та призначено підготовче судове засідання.

14 жовтня 2024 року через систему «Електронний суд» представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3 надіслав клопотання, в якому просив проводити усі судові засідання по цій справі в режимі відеоконференції.

Ухвалою суду від 15 жовтня 2024 року у задоволенні клопотання представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3 про участь у всіх судових засіданнях в режимі відеоконференції по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем та визнання права власності в порядку спадкування за законом відмовлено.

18 жовтня 2024 року через систему «Електронний суд» представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3 надіслав до суду клопотання, в яких просив провести підготовче судове засідання без участі позивача та її представника, а також просив викликати да допитати в якості свідка у судовому засіданні ОСОБА_4 з приводу відомих їй обставин про факт спільного проживання ОСОБА_1 зі спадкодавцем ОСОБА_2 , у тому числі й на час смерті ОСОБА_2 .

Ухвалою суду від 21.10.2024 року закрито підготовче провадження по цивільній справі; призначено справу до розгляду по суті у судове засідання на 28.11.2024 року о 12.00 год.; ухвалено викликати та допитати в якості свідка ОСОБА_4 .

Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового засідання сповіщені належним чином у порядку ст.ст. 128-130 ЦПК України.

У судовому засіданні, призначеному на 28.11.2024 року, позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала, позов просила задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача Одеської міської ради у судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву не надав.

Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково, виходячи з наступного.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 10.08.2023 року, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), актовий запис №7838.

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 17.07.1968 року позивачка є донькою ОСОБА_2 .

Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_4 від 27.11.1991 року ОСОБА_5 змінила прізвище на ОСОБА_6 .

Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_5 від 17.01.2006 року позивачка розірвала шлюб з ОСОБА_7 .

Відповідно до Довідки від 18.06.2024 року №701, виданої головою ОСББ «ОСИП-1», ОСОБА_1 з 13.04.2016 року фактично проживала сумісно зі своєю матір`ю ОСОБА_2 по день її смерті за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, квартира, розташована адресою: АДРЕСА_1 , з 18.08.2006 року, по частці, належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Відповідно до Витягу з реєстру територіальної громади №2024/002805850 від 20.03.2024 року, ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , з 19.03.2024 року.

14.03.2024 року до Київської державної нотаріальної контори у місті Одесі надійшла заява, яка зареєстрована у книзі обліку та реєстрації спадкових справ за №483 від ОСОБА_1 про прийняття спадщини за законом до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 .

Державним нотаріусом Київської державної нотаріальної контори у місті Одесі Сальніковою З.В. заведено спадкову справу №225/2024 року до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 .

27.05.2024 року позивач звернулася до Київської державної нотаріальної контори у м. Одеса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на належну ОСОБА_2 частку квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Постановою державного нотаріуса Київської державної нотаріальної контори у місті Одесі Сальнікової З.В. від 29.05.2024 року позивачу було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. Підставою для відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом стало те, що нотаріус не знайшла підтвердження факту проживання позивача з померлою на час відкриття спадщини. Зважаючи на наведене, у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом було відмовлено у зв`язку з порушенням строку прийняття спадщини.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Частиною першою статті 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статті 1270 цього Кодексу (шість місяців), він не заявив про відмову від неї.

Позивач не заявляла про відмову від спадщини, що залишилася після смерті її матері.

Частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного.

Такий правовий висновок щодо застосування частини третьої статті 1268 ЦК України викладений у постановах Верховного Суду: від 21 жовтня 2020 року в справі № 569/15147/17; від 18 листопада 2020 року в справі № 523/19010/15-ц; від 02 квітня 2021 року в справі № 191/1808/19; від 28 квітня 2021 року в справі № 204/2707/19.

Для вирішення питання щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин положень частини третьої статті 1268 ЦК України має значення встановлення факту постійного проживання спадкоємця за законом чи заповітом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Частиною 1 статті 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Положення статті 29 ЦК України не ставлять місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації.

Право на вибір місця проживання закріплено у статті 33 Конституції України, відповідно до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Під місцем постійного проживання розуміється місце, де фізична особа постійно проживає. Тимчасовим місцем проживання є місце перебування фізичної особи, де вона знаходиться тимчасово (під час перебування у відпустці, відрядженні, зокрема у готелі чи у санаторії, тощо).

Згідно з пунктами 3.21, 3.22 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем.

Позивач, звертаючись до суду із позовом, вказуває, що не була зареєстрована разом зі спадкодавцем у спірній квартирі, проте до дня її смерті проживала разом із нею за однією адресою.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 суду пояснила, що вона є сусідкою позивача та ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вказала, що позивач проживала однією сім`єю з ОСОБА_2 з 2006 року (після розірвання шлюбу), купувала продукти харчування, прибирала будинок, прала речі. Коли приходила до них в гості, то бачила, що вони разом проживають.

Відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що вона не проживала зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем та оцінені судом.

Аналогічні висновки зроблені Верховним Судом у постановах від 10 січня 2019 року в справі №484/747/17, від 07 червня 2022 року в справі №175/4514/20.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилається позивач, як на підставу своїх позовних вимог, підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині встановлення факту проживання ОСОБА_1 зі спадкодавцем ОСОБА_2 по день смерті спадкодавиці ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

В іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають у зв`язку з наступним.

Відмовляючи у задоволенні позову у цій частині, суд враховує, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Відповідно до ст.ст. 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

У відповідності до вимог ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Правилами ст. 392 ЦК України передбачена можливість власника майна пред`явити позов про визнання його права власності якщо його право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Як вже зазначалась, Постановою державного нотаріуса Київської державної нотаріальної контори у місті Одесі Сальнікової З.В. від 29.05.2024 року позивачу було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. Підставою для відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом стало те, що нотаріус не знайшла підтвердження факту проживання позивача з померлою на час відкриття спадщини. Зважаючи на наведене, у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом було відмовлено у зв`язку з порушенням строку прийняття спадщини.

Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного суду №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

Згідно роз`яснень, викладених в пункті 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК).

Таким чином, суд вважає, що вимоги про визнання права власності за ОСОБА_1 , в порядку спадкування за законом, після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 1/2 частку квартири за адресою: АДРЕСА_1 , не підлягають задоволенню так як існує інший порядок для їх вирішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Керуючись ст. ст. 317, 319, 328, 392, 1216, 1217, 1220, 1258, 1261, 1268 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 81, 141, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Одеської міської ради про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем та визнання права власності в порядку спадкування за законом, задовольнити частково.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зі спадкодавцем ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 на час відкриття спадщини.

В решті позовних вимог, - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О. М. Куриленко