Справа № 134/2163/23
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

20 травня 2024 року Крижопільський районний суд

Вінницької області

в складі: головуючого-судді: Лабая О.В.

з участю секретаря: Цибуляк А.С.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Крижопіль цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на частину квартири

В С Т А Н О В И В :

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Корзаченко В.М звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, в якому просить визнати квартиру за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 219), реєстрація права власності на яку була здійснена 21.08.2017 року за ОСОБА_2 , спільною сумісною власністю подружжя та здійснити її поділ та визнати за ним право власності на частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 219), залишивши у власності відповідачки ОСОБА_2 іншу частину квартири. Стягнути з відповідача усі витрати по справі. В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що 29 листопада 2016 року Крижопільським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області було зареєстровано шлюб між та відповідачем. 29 жовтня 2020 року шлюб між ними було розірвано Крижопільським районним судом. Під час перебування у шлюбі він продав належний йому житловий будинок в смт. Бершадь Вінницької області та за отримані від продажу власного майна кошти, придбав 21 серпня 2017 року спірну квартиру АДРЕСА_2 . Під час укладання договору купівлі-продажу квартири, сторонами було вирішено зареєструвати її на відповідача ОСОБА_2 , яка і підписувала Договір купівлі-продажу, реєстровий номер 1834. Після розлучення позивач та відповідач не можуть дійти згоди щодо розподілу спільного майна подружжя, зокрема зазначеної квартири. На сьогодні, відповідачка не допускає його у квартиру, не дає йому можливості користуватися нею, вважає, що все набуте у шлюбі майно є лише її особистою власністю, що змушує його звертатися з указаним позовом до суду за захистом своїх порушених прав.

Ухвалою Крижопільського районного суду Вінницької області від 30 листопада 2023 року було відкрито провадження за правилами загального позовного провадження.

02 січня 2024 року на адресу суду надійшов відзив від представника відповідача адвоката Лукавського А.В., в якому відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог у зв`язку із відсутністю предмету спору, оскільки відповідач не здійснює перешкод у користуванні спільної квартири та сторони вправі врегулювати спір в позасудовому порядку.

Ухвалою Крижопільського районного суду Вінницької області від 07 лютого 2024 року підготовче судове провадження закрито та справу призначено до судового розгляду.

В судове засідання представник позивача не з`явився, на електронну адресу суду 17.05.2024 року надіслав клопотання про розгляд справи по суті без участі позивача та його представника, на підставі наявних у справі письмових доказів, позовні вимоги про поділ спільного майна подружжя, підтримує в повному обсязі, відмовлятися від них не буде.

В судове засідання представник відповідача не з`явився, через канцелярію суду 20.05.2024 року подав заяву про розгляд справи без участі відповідача та його представника, клопотання про обов`язкову участь у справі ОСОБА_1 не розглядати. В задоволенні вимог про стягнення витрат на правничу допомогу відмовити, оскільки позивач та його представник не погодились із пропозицією щодо досудового вирішення даного спору.

Дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Судом з`ясовано, та не оспорюється сторонами що з 29 листопада 2016 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Крижопільського районного суду Вінницької області від 08 лютого 2021 року у справі № 134/1461/20 (а.с. 12,13).

Як з`ясовано судом, за час перебування у шлюбі ними згідно нотаріального посвідченого договору купівлі-продажу квартири від 21.08.2017, зареєстрованого в реєстрі нотаріальних дій за № 1834 набуто у власність квартиру по АДРЕСА_1 . Відповідно до преамбули договору купівлі продаж у від 21.08.2017 ОСОБА_3 іменований далі продавць, з однієї сторони та ОСОБА_2 діюча за згодою чоловіка ОСОБА_1 , згода посвідчена приватним нотаріусом Крижопільського районного нотаріального округу Питель М.С. 21.08.2017р. реєстр № 1833, іменована далі покупець уклали договір про таке: продавець продав, а покупець набула у власність (купила) квартиру АДРЕСА_2 . (а.с.14).

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 04.11.2023 за № 353101834 право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 зареєстроване 21.08.2017 року, на підставі договору купівлі продажу від 21.08.2017 року, розмір частки 1, власник

ОСОБА_2 (а.с. 15,16).

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року у справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23)).

Відповідно до частини першої статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Тлумачення статті 60 СК України свідчить, що законом встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Схожий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17, на яку є посилання в касаційній скарзі. Аналогічний висновок підтверджений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 жовтня 2023 року у справі № 756/8056/19 (провадження № 14-94цс21).

У постанові Верховного Суду України від 07 вересня 2016 року у справі № 6-801цс16 викладена правова позиція, що «у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя».

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина перша статті 70 СК України).

Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що поділ майна подружжя здійснюється таким чином: по-перше, визначається розмір часток дружини та чоловіка в праві спільної власності на майно (стаття 70 СК України); по-друге, здійснюється поділ майна в натурі відповідно до визначених часток (стаття 71 СК України). При цьому не виключається звернення одного із подружжя, при наявності спору, з позовом про визнання права на частку в праві спільної власності без вимог щодо поділу майна в натурі.

До складу майна, що підлягає поділу включається спільне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, у тому числі яке знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 12 червня 2023 року у справі № 712/8602/19 (провадження № 61-14809сво21)).

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року у справі № 707/2516/18 (провадження № 61-5919сво22) вказано, що «спільна часткова власність є специфічною конструкцією, оскільки, існує: (а) множинність суб`єктів. Для права власності характерна наявність одного суб`єкта, якому належить відповідне майно (наприклад, один будинок - один власник). Навпаки, спільна часткова власність завжди відзначається множинністю суб`єктів (наприклад, один будинок - два співвласники); (б) єдність об`єкта. Декільком учасникам спільної часткової власності завжди належить певна сукупність майна. Частка в праві спільної часткової власності, що належить кожному з співвласників, виступає не як частина речі й не як право на частину речі, а як частина права на всю річ як єдине ціле. Тобто право спільної часткової власності поширюється на все спільне майно, а частка в праві спільної часткової власності не стосується частки майна».

Поділ спільного майна відрізняється від виділу частки співвласника або припинення його права на частку у спільному майні однією суттєвою ознакою - у разі поділу майна право спільної часткової власності на нього припиняється (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 січня 2020 року в справі № 243/6275/16-ц (провадження № 61-42813св18)).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина перша, третя статті 13 ЦПК України).

Диспозитивність - один з базових принципів судочинства, керуючись яким, позивач самостійно вирішує, які позовні вимоги заявляти. Суд позбавлений можливості формулювати позовні вимоги замість позивача. Якщо особою заявляється належна позовна вимога, яка може її ефективно захистити, суди не повинні відмовляти у її задоволенні виключно з формальних міркувань. Така відмова призведе до необхідності особи повторно звертатись до суду за захистом своїх прав (які при цьому могли бути ефективно захищені), що невиправдано затягне вирішення справи по суті (див. пункт 118 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 грудня 2022 року в справі № 914/2350/18 (914/608/20) (провадження № 12-83гс21).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина перша, третя статті 12, частина перша, п`ята, шоста статті 81 ЦПК України).

Велика Палата Верховного Суду у постанові Справа № 523/14489/15-ц (Провадження № 14-22цс20) вказала, що при розгляді справ про поділ спільного сумісного майна подружжя (жінки та чоловіка, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі) встановлення обсягу спільно нажитого майна є передусім питаннями доведення відповідних обставин, спростування чи не спростування презумпції спільної сумісної власності, які суд вирішує в мотивувальній частині свого рішення. Більше того, відповідне судове рішення лише підтверджує наявність режиму спільного сумісного майна, і для такого підтвердження заявлено вимоги про визнання певних об`єктів спільним сумісним майном та, як наслідок, зазначення в резолютивній частині судового рішення про таке визнання не є необхідним. Ефективним способом захисту за таких умов є саме вирішення вимоги про поділ спільного сумісного майна.

Суд встановив, що спірна квартира була придбана під час шлюбу позивача та відповідачем, віднесення майна до спільної сумісної власності подружжя (не спростування відповідної презумпції спільності майна) ніким із сторін оспорюєте Тому констатація цієї обставини як позовна вимоги не є належним способом захисту права, у зв`язку з чим у задоволенні вимоги про визнання квартири спільним майном подружжя сторін слід відмовити, позовні вимоги поділ майна подружжя та визнання права власності на частину квартири підлягають задоволенню

Щодо вимог відповідача по відшкодуванню судових витрат суд виходить з наступного.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При цьому, як слідує з матеріалів справи, за подання даного позову ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 3220,80 грн., однак, зважаючи, що судом задоволено позовні вимоги частково, тому на користь позивача слід стягнути у пропорційному розмірі судовий збір, що становить 2147,2 грн.

Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Керуючись ст. ст. 4, 7, 8, 11, 12, 13, 76, 77, 81, 83, 141, 247, 258, 259, 263, 265 ЦПК України, ст. ст. 60, 65, 70, 71 СК України, суд, -

В ИР ІШ ИВ :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя , задовольнити частково.

У порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 ) право власності на частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 219), залишивши у власності відповідачки ОСОБА_2 іншу частину квартири.

Стягнути з ОСОБА_2 , (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 ), понесені судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2147,2 (дві тисячі сто сорок сім) гривень 20 копійок.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , житель АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 .

Суддя: