ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/1387/24 Номер провадження 22-ц/814/3456/24Головуючий у 1-й інстанції Самсонова О. А. Доповідач ап. інст. Одринська Т. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Одринської Т.В.,

суддів: Панченка О.О., Пікуля В.П.,

за участю секретаря: Сальної Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м.Полтави від 19 серпня 2024 року,

В С Т А Н О В И В :

У березні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом до відповідача ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав.

В позовній заяві посилалась на те, що вони з відповідачем з 27 серпня 2013 року по 25 жовтня 2017 року перебували в шлюбі, від якого мають малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Дитина проживає з нею.

Аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку з відповідача стягнуті на підставі рішення Київського районного суду м. Полтави від 12 червня 2018 року. Заборгованість по аліментах становить 264705,01 грн.

Рішенням Київського районного суду міста Полтави від 15 липня 2020 року місце проживання малолітньої дитини, ОСОБА_4 , визначено з матір`ю ОСОБА_1 .

Цим же рішенням батькові, ОСОБА_2 , встановлений час для зустрічей з дитиною, якого він не дотримувався.

На даний час ОСОБА_2 відбуває покарання у виправній колонії №64.

За час перебування відповідача на волі органами поліції зафіксована велика кількість звернень позивача у зв`язку з протиправною поведінкою відповідача, вчиненням ОСОБА_2 конфліктів, бійки, домашнього насильства стосовно позивача, доньки, її доньки від першого шлюбу.

Дочка цікавить відповідача тільки як привід для влаштування конфлікту і сварки.

Життям та успіхами, досягненнями дитини він не цікавиться.

Відповідач не приходив до дитини у призначений йому час, не відвідував школу, не цікавився її успіхами в навчанні, досягненнями у позашкільному житті. Він не бере участі в утриманні дитини, не сплачує аліменти. Відповідач свідомо нехтував своїми батьківськими обов`язками.

Зазначаючи, що батько - відповідач по справі - ухиляється від виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини, позивач просила суд позбавити відповідача батьківських прав по відношенню до малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Також просила збільшити розмір аліментів, що стягуються з відповідача на утримання дитини, з 1/4 до 1/3 частини його заробітку (доходу).

Ухвалою суду від 19 серпня 2024 року прийнято відмову позивача від позовних вимог про збільшення розміру аліментів. В цій частині провадження у справі закрито.

Рішенням Київського районного суду м.Полтави від 19 серпня 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав відносно малолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відмовлено.

Рішення суду мотивовано відсутністю підстав для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав.

Не погодившись із вказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги.

В обґрунтування апеляційної скарги вказувала, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що станом на 01.02.2024 у ОСОБА_2 існує заборгованість по несплаті аліментів більше, ніж 300 тисяч гривень, він не виконує свій обов`язок утримувати дитину. При цьому ОСОБА_2 не працює в місцях позбавлення волі, не маючи жодних хвороб і інвалідності, просто не бажає працювати.

Також суд не взяв до уваги висновок опікунської ради про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав.

Вказувала, що відповідач не цікавиться життям дитини, відносно якої формально зберігає батьківство, дитина зростає та формується її світогляд без участі біологічного батька, у період раннього дитинства та становлення дитини, як члена суспільства.

Зазначала, що відповідач, як батько, не вважає за потрібне у будь-який позитивний спосіб впливати на фізичний, психічний, моральний розвиток дитини, впливати на її вибір щодо уподобань, на розвиток здібностей, якими наділена дитина.

З урахуванням рішення суду від 15.07.2020 року, про визначення часу побачення відповідача з дитиною, відповідачеві у визначений спосіб забезпечена реальна можливість побачень з дитиною, проте, він цим не користувався, приходив в садочок в ті дні, коли не мав на це права і одразу викликав поліцію, фіксував свій прихід.

Звертає увагу на те, що коли дитина була у відповідача, він її повертав невчасно, оскільки був у нетверезому стані, або викликав поліцію і тримав її у себе, щоб передати її з поліцією.

Від ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу.

Разом з тим, колегія суддів не приймає до уваги надісланий відзив, оскільки у порушення вимогч. 4 ст. 360 ЦПК України, відповідачем не надано доказів надсилання (надання) копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи, хоча такої можливості він не позбавлений.

У судове засідання з`явилась ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_5

ОСОБА_2 був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи (що підтверджується матеріалами справи).

При цьому, ОСОБА_2 , який відбуває покарання у ДУ «Полтавська виправна колонія №64», не скористався своїм правом, передбаченим с.212 ЦПК України про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

Згідно ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які прийняли участь у розгляді справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи в межах її обґрунтувань та заявлених в суді першої інстанції вимог, приходить до наступних висновків.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що оцінивши докази у справі в їх сукупності, відсутні підстави для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав.

Місцевим судом зазначено, що між батьками дитини наявний конфлікт та спір з приводу участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною.

При цьому батько намагався спілкуватися з дитиною, шукав з нею зустрічей, приходив до садочка, іноді забирав дитину.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення позивачки, колегія суддів не може погодитись із висновками місцевого суду, з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з 27 серпня 2013 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Київського районного суду м. Полтави від 25 жовтня 2017 року у справі №552/3560/17 (а.с.7). Рішення набрало законної сили 02 грудня 2017 року.

Також судом встановлено, що ОСОБА_3 народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим 16 лютого 2016 року Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції (а.с. 6).

Згідно вказаного свідоцтва про народження батьками дитини є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Рішенням Київського районного суду м.Полтави від 15 липня 2020 року у справі №552/6992/19 місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначено разом з матір`ю ОСОБА_1 (а.с. 11-12).

Цим же рішенням встановлено способи участі батька, ОСОБА_2 , у вихованні та спілкуванні з дитиною: побачення два рази на місяць в неділю, у осінньо-зимовий період з 09 до 13 години, у весняно-літній період або з 09 до 13 години, або з 15 до 19 години.

Зазначене рішення набрало законної сили 15 серпня 2020 року.

Як підтверджується актом обстеження умов проживання, затвердженого начальником служби у справах дітей виконавчого комітету Київської районної у м. Полтаві ради, від 11 квітня 2024 року, на даний час дитина, ОСОБА_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Разом з дитиною за даною адресою проживають і мають постійне місце реєстрації: ОСОБА_1 мама, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 чоловік мами.

Батько дитини ОСОБА_2 з дитиною не проживає. Згідно вироку Київського районного суду м. Полтави від 27 січня 2021 року ОСОБА_2 відбуває покарання у виді позбавлення волі у Державній установі «Полтавська виправна колонія №64», що підтверджується характеристикою на засудженого ОСОБА_8 , затвердженою в.о. начальника ДУ «Виправна колонія №64» (а.с. 51-52).

У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України.

Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. (пункти 1)-6) частини першої статті 164 СК України).

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідно до частини четвертої статті 22 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» під час розгляду судом та/або органом опіки та піклування спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, відібрання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька дитини, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на законних підставах або не на основі рішення суду, обов`язково беруться до уваги факти вчинення домашнього насильства стосовно дитини або за її присутності.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 травня 2018 року у справі № 553/2563/15-ц (провадження № 61-12305св18) зроблено висновок по застосуванню пункту 2 частини першої статті 164 СК України і вказано, що «ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20) зазначено, що:

«ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав, подання відповідачем апеляційної скарги свідчить про його інтерес до дитини.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100)».

У позовній заяві однією із підстав для позбавлення відповідача батьківських прав позивачка зазначала вчинення ОСОБА_2 , у період з 2013 по 2018 роки, конфліктів, бійки, домашнього насильства відносно неї, доньки та її доньки від першого шлюбу та побиття останньої у присутності їх доньки ОСОБА_3 Посилалася на внесення до ЄРДР відомостей про вчинення кримінального правопорушення (кримінальне провадження № 003123) 18.12.2018 за частиною 1 статті 125 (КК України 2001) нанесення ОСОБА_2 04.12.2018 тілесних ушкоджень ОСОБА_1 та 27.04.2017 її дочці ОСОБА_9 , 2003 р.н. (т.1 а.с.22)

На підтвердження вказаного позивачкою також надано інформацію з Полтавського ВП №1 ГУНП у Полтавській області від 16.01.2019 за результатами її звернень щодо неправомірної поведінки ОСОБА_2 , згідно якої 09.05.2017 - ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_2 вчиняє сварку та намагається вибити вхідні двері.

17.07.2017, 26.08.2017 - звернення ОСОБА_1 до органів поліції, у зв`язку з тим, що ОСОБА_2 не повертає їх спільну дитину.

30.10.2018, 04.12.2018, 10.12.2018, звернення ОСОБА_1 до органів поліції, у зв`язку з тим, що ОСОБА_2 постійно вчиняє сварки ображає її,принижує та погрожує.

17.12.2018 звернення ОСОБА_1 до органів поліції, у зв`язку з тим, що ОСОБА_2 вчинив сварку та наніс їй тілесні ушкодження.

20.12.2018 звернення ОСОБА_1 до органів поліції, у зв`язку з тим, що ОСОБА_2 на території НВК №1 у присутності дитини вчинив сварку у ході якої, висловлював образи та погрози.

21.12.2018 ОСОБА_2 без дозволу забрав дитину з дитсадочка. Також ОСОБА_1 повідомила поліції про те, що ОСОБА_2 протягом року психологічно тисне на її сім`ю, здійснює психологічне насильство, постійно вчиняє сварки, у ході яких ображає та погрожує. (т.1 а.с. 15-16)

22 лютого 2019 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про початок досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000516 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України, за фактом ухилення ОСОБА_2 від сплати аліментів (т.1 а.с. 17).

Як вбачається з характеристики на ОСОБА_3 , що підписана директором ПШ №42 ОСОБА_10 та вихователем групи ОСОБА_11 , з 01 вересня 2019 року ОСОБА_12 відвідувала групу «Сонечко» Початкової школи № НОМЕР_2 ПМР за адресою: АДРЕСА_3 . Дитину до закладу приводить та забирає мама ОСОБА_1 . На батьківських зборах групи завжди присутня ОСОБА_13 . За харчування дитини в освітньому закладі мама сплачує вчасно (а.с. 27).

Також з вказаної характеристики вбачається, що з кінця жовтня 2019 року батько приходив за дитиною іноді з запахом алкоголю. На зауваження реагував агресивно, дозволяв нецензурну лайку, поводив себе зухвало. Було прийнято рішення Київського районного суду м. Полтави від 15 липня 2020 року щодо участі ОСОБА_2 у вихованні та спілкуванні з малолітньою донькою ОСОБА_3 .

Після набуття чинності документа батько систематично порушував рішення суду: приходив у заклад, намагався забрати дитину (один раз навіть забрав з території дошкільного закладу, про що була негайно сповіщена поліція та мама дитини), по відношенню до вихователів поводився агресивно, погрожував фізичною розправою. Кілька разів доводилося викликати поліцію. Коли батько з`являвся на території закладу, ОСОБА_14 не хотіла спілкуватися з ним. Останнім часом на територію закладу приходив у супроводі ОСОБА_1 , бо виконуючи рішення суду, дитину вихователь мав право віддавати тільки їй (а.с. 27).

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що рішенням Виконавчого комітету Київської районної у м.Полтава раді від 13.08.2024 №247 затверджено висновок виконавчого комітету Київської районної в м.Полтаві ради, як органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Вказаним висновком встановлено, що після встановлення графіку спілкування з донькою, ОСОБА_2 жодного разу його не дотримувався.

Під час проведення бесіди, зі слів ОСОБА_14 було зрозуміло, що вона проживає з мамою та сестрою, татом ОСОБА_15 , який є її вітчимом, але дівчинка вважає його членом родини та називає татом. Про біологічного батька згадує його ім`я та те, що він знаходиться у місцях позбавлення волі. Емоційний зв`язок з біологічним батьком не прослідковується.

Під час бесіди, ОСОБА_14 повідомила, що спогади про батька ОСОБА_16 викликають у неї страх і тривогу, оскільки він вчиняв сварки у її присутності.

Беручи до уваги рішення комісії з питань захисту прав дитини від 06.08.2024, виконавчий комітет Київської районної в м.Полтаві ради, як орган опіки та піклування, вважав за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

На підставі досліджених доказів суд першої інстанції встановив факт неналежного виконання батьком своїх батьківських обов`язків, що не є тотожним ухиленню від виконання батьківських обов`язків, а тому згідно ст.164 СК України не є підставою для позбавлення батьківських прав.

Місцевий суд прийшов до висновку, що фактично позов про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав ґрунтується на незадовільних міжособистісних стосунках батьків між собою та на незадовільній соціально моральній характеристиці відповідача, що згідно ст. 164 СК України не може бути підставою для позбавлення його батьківських прав.

З цих підстав суд першої інстанції не взяв до уваги висновок, затверджений рішенням виконавчого комітету Київської районної у м. Полтаві ради від 13 серпня 2024 року №247 «Про затвердження висновку щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 »

Разом з тим колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, оскільки суд не взяв до уваги те, що незадовільна поведінка ОСОБА_2 та незадовільні міжособистісні стосунки батьків між собою, відбуваються у присутності дитини та негативно впливають на психоемоційний стан малолітньої ОСОБА_3 .

З матеріалів справи вбачається, що поведінка відповідача не відповідає якнайкращим інтересам дитини.

У постанові Верховного Суду від 14 березня 2023 року у справі № 596/302/21 (провадження № 61-12438св22) зазначено, що «тлумачення частини четвертою статті 22 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» свідчить, що законодавець поклав на суд обов`язок при вирішенні спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, відібрання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька дитини, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на законних підставах або не на основі рішення суду враховувати як факти вчинення домашнього насильства стосовно дитини, так і за присутності дитини. Тобто в разі посилання учасників сімейного спору на факти вчинення одним з учасників домашнього насильства слід перевіряти чи відбувалося домашнє насильство щодо дитини або за її присутності. Подібні за змістом висновки викладені в постановах Верховного Суду від 08 червня 2022 року у справі № 753/23626/17 (провадження № 61-15474св21) та від 05 жовтня 2022 року у справі № 501/800/19 (провадження № 61-6503св21)».

Також вказане підтверджується висновком ВС від 10 травня 2023 року у справі № 756/9773/20.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції належним чином не надав оцінки доказам, а саме тому, що ОСОБА_2 вчиняв домашнє насильство відносно матері та старшої сестри у присутності малолітньої дитини, що підтверджується неодноразовими викликами поліції. Відповідач вчиняв сварки, ображав та погрожував ОСОБА_1 у присутності малолітньої дитини, у зв`язку із чим спогади про батька викликають у неї страх та тривогу, про що ОСОБА_14 повідомила виконавчий комітет Київської районної в м.Полтаві ради, як орган опіки та піклування та про що зазначено у висновку.

Крім того, слід взяти до уваги той факт, що відповідач з`являвся до дитини у стані алкогольного сп`яніння та брутально лаявся у її присутності, про що зазначили працівники дитячого закладу.

Ураховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що задоволення позову буде відповідати інтересам малолітньої дитини.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (частини перша, третя статті 13 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Відповідно до частин першої і другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до п. 2 ч. 1ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно вимог п. п. 3, 4 ч. 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення Київського районного суду м.Полтави від 19 серпня 2024 року з прийняттям нової постанови про задоволення позову.

В силу ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частина 13 вказаної статті визначає, що, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З матеріалів справи вбачається, що при зверненні до суду з позовом позивач сплатила судовий збір в розмірі 1211,20 грн та при поданні апеляційної скарги 1816,80 грн, які підлягають компенсації за рахунок відповідача.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 383, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Київського районного суду м.Полтави від 19 серпня 2024 року - скасувати. Ухвалити нове.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , батьківських прав відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 3028,00 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Т.В. Одринська

Судді О.О. Панченко

В.П. Пікуль