ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2024 року

м. Харків

справа № 646/2634/23

провадження № 22-ц/818/1243/24

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Маміної О.В.,

суддів колегії Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.,

учасники справи:

позивач Акціонерне товариство «СЕНС БАНК»

відповідач ОСОБА_1

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Браташ Ольги Олександрівни на заочне рішення Червонозаводського районного суду м.Харкова від 25 вересня 2023 року, постановлене суддею Янцовською Т.М.,

ВСТАНОВИВ:

В червні 2023 року АТ Альфа Банк, правонаступником якого є АТ«СЕНС БАНК» (надалі Банк), звернулося до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 631643234 у розмірі 80333,08 грн.

Заочним рішенням Червонозаводського районного суду м.Харкова від 25 вересня 2023 року позовні вимоги Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» задоволено. Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «СЕНС БАНК» заборгованість за кредитним договором № 631643234 від 05.05.2021 року станом на 22.01.2023 року в розмірі 80 333 (вісімдесят тисяч триста тридцять три) грн. 08 коп. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «СЕНС БАНК» судовий збір у розмірі 2 684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн.

Не погодившись з рішенням суду, представник ОСОБА_1 адвокат Браташ О.О. подала апеляційну скаргу в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд неповно встановив обставини у справі та помилково не прийняв до уваги, те що АТ Сенс Банк не довів факту укладення договору, не направив досудову вимогу.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачка належним чином не виконувала взяті на себе зобов`язання, внаслідок чого утворилась заборгованість за тілом кредиту, яка підлягає стягненню.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно гуртуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції в повній мірі відповідає зазначеним вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судовим розглядом встановлено, що 05.05.2021 між АТ «Альфа-Банк», та відповідачем ОСОБА_1 укладено кредитний договір, що підтверджується: офертою на укладання угоди про укладання угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлюваної кредитної лінії, акцептом пропозиції на укладання угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлюваної кредитної лінії, анкета-заява про акцепт публічної пропозиції АТ «Альфа-Банк» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк», паспортом споживчого кредиту, графіком платежів. В оферті на укладання угоди про укладання угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлюваної кредитної лінії зазначено умови надання кредитної лінії: максимальний ліміт Кредитної лінії 200000,00 грн., сума доступного кредиту (кредитної лінії) на момент укладення цієї офорти 75000,00 грн, фіксована процентна ставка 35,99 % річних.

Вказані документи підписані особисто відповідачем. Доказів на спростування зазначених обставин матеріали справи не містять.

12.08.2022 АТ «Альфа Банк» відбулась зміна найменування позивача з Акціонерне товариство «Альфа Банк» на Акціонерне товариство «Сенс Банк», що підтверджується копією виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Відповідач взяті на себе зобов`язання належним чином відповідно до умов договору не виконував. Внаслідок порушення договірних зобов`язань у відповідача виникла заборгованість за кредитним договором, яка згідно розрахунку заборгованості станом на 22.01.2023 утворилася заборгованість за кредитом у розмірі 80333,08 грн.

12.04.2023 року АТ «СЕНС БАНК» направив досудову вимога на адресу ОСОБА_1 щодо виконання договірних зобов`язань. (а.с.32)

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не було виконано взятих на себе зобов`язань щодо своєчасного повернення кредитних коштів, відповідачем жодних доказів на спростування розміру кредитної заборгованості та її складових, власного розрахунку боргу, не надано, фактичне користування перерахованими АТ «Сенс-Банк» на його особистий рахунок кредитними коштами не спростовано.

Колегія суддів погоджується з даними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частин 1 і 2ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

За змістом ст. 634 цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Вищенаведеними доказами, яким суд надав належну оцінку, доведено факт отримання відповідачкою кредиту та наявності у неї заборгованості. Тому судова колегія не приймає доводи апелянта з приводу недоведення факту отримання ним грошових коштів.

З виписки по картковому рахунку вбачається факт користування відповідачем кредитними коштами, переказ коштів на іншу картку, сплата товарів і комунальних послуг.

Оскільки фактично отримані та використані відповідачем кредитні кошти на час звернення до суду Банку не повернуті, колегія суддів вважає, що суд дійшов до обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором.

Доказів які б свідчили про виконання взятих на себе зобов`язань відповідачем не надано.

Посилання апелянта на неукладення кредитного договору суперечать наявним у справі доказам.

Підстав для відмови в задоволенні позову колегія суддів не вбачає.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення постановлене з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Браташ Ольги Олександрівни залишити без задоволення.

Заочне рішення Червонозаводського районного суду м.Харкова від 25 вересня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова