КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 2-122/09 Головуючий у 1 інстанції: Неганова Н.В.

Провадження №22-ц/824/802/2024 Суддя-доповідач: Гаращенко Д.Р.

23 квітня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Гаращенка Д.Р.

суддів Олійника В.І., Сушко Л.П.,

при секретарі Василенко Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду м. Києва від 13 травня 2009 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Подільської районної у м. Києві державної адміністрації, Комунального підприємства Київське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, треті особи - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності на самочинно збудоване майно та зобов`язання провести реєстрацію права власності, за позовом ОСОБА_4 до Подільської районної у м. Києві державної адміністрації, Комунального підприємства Київське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, треті особи - ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про визнання права власності на самочинне будівництво та зобов`язання провести реєстрацію права власності,-

ВСТАНОВИВ:

У липні 2007 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до Подільської районної у м. Києві державної адміністрації, Комунального підприємства Київське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, про визнання права власності на самочинно збудоване майно та зобов`язання провести реєстрацію права власності.

В лютому 2009 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до Подільської районної у м. Києві державної адміністрації, Комунального підприємства Київське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, про визнання права власності на самочинне будівництво та зобов`язання провести реєстрацію права власності.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 13 березня 2009 року позовні вимоги ОСОБА_2 та ОСОБА_4 були об`єднані в одне провадження.

Рішенням Подільського районного суду від 13 травня 2009 року позови ОСОБА_2 та ОСОБА_4 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на самочинне будівництво - прибудову (літера «А-1»), яка складається з житлової кімнати 3-6 площею 22,7 кв.м., кухні 3-5 площею 10,3 кв. м, вбиральні 3-3 площею 1,7 кв. м, ванни 3-4 площею 3,8 кв.м, коридору 3-2 площею 8,7 кв.м, веранди 3-1 ( або тамбур під літерою «а-1») площею 5,2 кв.м.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на самочинне будівництво - прибудову А2-ІІ (двоповерхова та мансарда) площею 353,1 кв.м., яка складається з приміщень 1- 11 площею 11,4 кв.м., 1-12 площею 10,9 кв.м., 1-13 площею 23,5 кв.м., 1-14 площею 50,8 кв.м., 1-15 площею 4 кв.м. на цокольному поверсі, 1-1 площею 8 кв.м., 1-2 площею 76,5 кв.м., 1-3 площею 12 кв.м. на першому поверсі, 1-4 площею 20,5 кв.м., 1-5 площею 6 кв.м., 1-6 площею 16,7 кв.м., 1-7 площею 16,5 кв.м., 1-8 площею 20.4 кв. м., 1-9 площею 11,1 кв.м. на другому поверсі та мансарди 1-10 площею 64,8 кв.м.

В задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_4 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, 17 серпня 2023 року особа, яка не брала участі у справі, щодо якої суд вирішив питання щодо її прав та обов'язків ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу.

Просила скасувати рішення Подільського районного суду м. Києва від 13 травня 2009 року, в частині задоволення позову ОСОБА_4 до Подільської РДА м. Києва, КП «КМБТІ», 3-ті особи ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про визнання права власності на самочинне будівництво - прибудову А2-ІІ по АДРЕСА_1 площею 353,2 кв.м. та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову у цій частині.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначила, що з 30.01.2004 ОСОБА_1 , перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6 , який був зареєстрований та проживав в 1/3 частині будинку площею близько 31 кв.м. (кв. АДРЕСА_2 (на сьогодні - АДРЕСА_3 ), яка належала його матері ( ОСОБА_4 ). Після укладення шлюбу з ОСОБА_6 там стала проживати і ОСОБА_1 , проти чого ОСОБА_4 не заперечувала.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у ОСОБА_1 та ОСОБА_6 народилась донька - ОСОБА_7 , яка теж стала проживати в цьому ж будинку, де її місце проживання було зареєстроване з 15.03.2012 по 20.03.2023.

Для покращення умов проживання ОСОБА_6 разом з ОСОБА_1 спільними зусиллями та виключно за їх кошти в період з 2006 по 2008 рік до належної ОСОБА_4 1/3 частини будинку здійснили прибудову А2-ІІ загальною площею 353,2 кв.м. по АДРЕСА_1 .

В зазначеній прибудові ОСОБА_6 , ОСОБА_1 та ОСОБА_7 проживали до 2017 року продовжували покращувати її стан: здійснювали невід`ємні покращення, внутрішні роботи по облаштуванню та оздобленню прибудови, інші будівельні та ремонтні роботи, необхідні для проживання.

Зазначена прибудова А2-ІІ площею 353,2 кв.м. була зведена з дозволу та за погодженням з ОСОБА_4 , проте без належно затвердженого проекту та архітектурного дозволу про виконання будівельних робіт, тобто самочинно.

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 21 листопада 2017 року шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 було розірвано, однак до 2019 року вони продовжували жити в прибудові А2-ІІ.

03.02.2020 ОСОБА_1 звернулась до Подільського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_6 , про визнання майна спільною сумісною власністю та визначення частки у спільному майні - прибудові А2-ІІ (справі № 758/1348/20).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 помер.

Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 17 березня 2023 року було допущено процесуальне правонаступництво відповідно до ст. 55 ЦПК України з ОСОБА_6 на його мати ОСОБА_4 .

З відзиву ОСОБА_4 , апелянту стало відомо, що питання про визнання права власності на прибудову А2-ІІ вже було вирішено судом і власником прибудови визнано ОСОБА_4 .

Апелянт зазначила, що при розгляді справи за позовом ОСОБА_4 до Подільської районної у м. Києві державної адміністрації, КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна» про визнання права власності на самочинне збудоване майно та зобов`язання провести реєстрацію права власності, її не було залучено до участі в справі, а суд вирішив питання щодо її прав та обов`язків.

Рішенням же Подільського районного суду міста Києва від 13 травня 2009 року №2-122/09 яким за ОСОБА_4 було визнано право власності на самочинне будівництво - прибудову А2-ІІ (двоповерхова та мансарда) з чим апелянт категорично не згодна.

До участі в зазначеній справі ОСОБА_1 залучена не була і про її розгляд не повідомлена, тому про наявність оскаржуваного рішення ОСОБА_1 не знала.

Як особа, яка зі згоди власника приймала участь у будівництві прибудови А2-ІІ та в якості члена сім`ї власника, вважає, що набула прав на прибудову і теж мала була бути залучена до участі у справі в якості третьої особи, оскільки це стосувалось її прав та інтересів.

Встановлення оскаржуваним рішенням того, що прибудова А2-ІІ збудована саме ОСОБА_4 та визнання виключно за нею права власності на прибудову не лише не відповідає дійсності, а й фактично позбавляє ОСОБА_1 на таку прибудову.

21 лютого 2024 року адвокат Левченко М.М. представник позивача ОСОБА_4 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просила відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

У судовому засіданні адвокат Левченко М.М. представник позивача ОСОБА_4 заперечувала проти апеляційної скарги, просила залишити її без задоволення.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явились, повідомлялись належним чином про дату, час та місце розгляду справи по суті, причини неявки суду не повідомили.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення інших учасників процесу які з`явились в судове засідання, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційне провадження підлягає закриттю з наступних підстав прийшла до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

За змістом ч. 1 ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Норми процесуального закону встановлюють порядок та спосіб апеляційного оскарження судового рішення, який можливий у тому разі, коли суд вирішив питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, які не брали участі у справі.

На стадії апеляційного провадження, під час якої вирішується питання про можливість прийняття апеляційної скарги особи, що не брала участі у справі, та яка вважає, що ухваленим рішенням порушені її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, суд апеляційної інстанції установлює, чи дійсно мало місце порушення таких прав, свобод, інтересів та обов`язків у зв`язку із ухваленим рішенням, та в залежності від установленого вчиняє відповідні процесуальні дії.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Тлумачення наведених норм процесуального права свідчить про те, що суд апеляційної інстанції в межах відкритого апеляційного провадження має процесуальну можливість зробити висновок щодо вирішення чи не вирішення судом першої інстанції питань про права та інтереси особи, яка не брала участі у розгляді справи судом першої інстанції та подала апеляційну скаргу.

При цьому, якщо обставини про вирішення судом першої інстанції питання про права, інтереси та свободи особи, яка не була залучена до участі у справі, не підтвердились, апеляційне провадження підлягає закриттю.

Аналогічний правовий висновок висловлений Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 17 лютого 2020 року у справі № 668/17285/13-ц, провадження № 61-41547сво18.

Суд апеляційної інстанції має першочергово з`ясувати, чи стосується оскаржуване судове рішення безпосередньо прав та обов`язків заявника, та лише після встановлення таких обставин переглянути справу за його апеляційною скаргою, а у випадку встановлення, що права заявника оскаржуваним судовим рішенням не порушені та питання про його права і обов`язки стосовно сторін у справі судом першої інстанції не вирішувалися - закрити апеляційне провадження, оскільки в останньому випадку така особа не має права на апеляційне оскарження рішення суду.

Колегія суддів встановила, що ОСОБА_1 перебувала в шлюбі з ОСОБА_6 з 30.01.2004.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 21.11.17 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 було розірвано. До 2019 року подружжя проживали разом в прибудові А2-II.

03.02.2020 Гурик звернулась до суду з позовом до ОСОБА_6 , третя особа ОСОБА_8 про визнання майна спільною сумісною власністю та визначення частки.

З відзиву ій стало відомо, що рішенням Подільського районного суду від 13 травня 2009 року позови ОСОБА_2 та ОСОБА_4 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на самочинне будівництво - прибудову А2-ІІ (двоповерхова та мансарда) площею 353,1 кв.м., яка складається з приміщень 1- 11 площею 11,4 кв.м., 1-12 площею 10,9 кв.м., 1-13 площею 23,5 кв.м., 1-14 площею 50,8 кв.м., 1-15 площею 4 кв.м. на цокольному поверсі, 1-1 площею 8 кв.м., 1-2 площею 76,5 кв.м., 1-3 площею 12 кв.м. на першому поверсі, 1-4 площею 20,5 кв.м., 1-5 площею 6 кв.м., 1-6 площею 16,7 кв.м., 1-7 площею 16,5 кв.м., 1-8 площею 20.4 кв. м., 1-9 площею 11,1 кв.м. на другому поверсі та мансарди 1-10 площею 64,8 кв.м.

У статті 129 Конституції України у числі основних засад судочинства зазначено забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Право на оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій є складовою конституційного права особи на судовий захист. Воно гарантується визначеними Конституцією України основними засадами судочинства, які є обов`язковими для всіх форм судочинства та всіх судових інстанцій, зокрема забезпеченням апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом

Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина.

Отже, конституційний принцип забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду гарантує право звернення до суду зі скаргою в апеляційному чи в касаційному порядку, яке має бути реалізоване, за винятком встановленої законом заборони на таке оскарження.

Конституційне право на судовий захист передбачає як невід`ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких установлена в належній судовій процедурі та формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному обсязі та забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначав, що право доступу до суду не може бути обмежене таким способом або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати легітимну мету та гарантувати пропорційність між їх використанням і такою метою (§ 22 рішення ЄСПЛ від 28 березня 2006 року у справі "Мельник проти України", заява № 23436/03).

Реалізація конституційного права на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення ставиться у залежність від положень процесуального закону.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Ця стаття визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення і які поділяються на дві групи - учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків.

На відміну від оскарження судового рішення учасниками справи, особа, яка не брала участі у справі, має довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності таких критеріїв: вирішення судом питання про її право, інтерес, обов`язок, і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним. Разом із тим, судове рішення, оскаржуване особою, яка не брала участі у справі, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та ухвалення рішення судом першої інстанції є заявник, або в рішенні міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах, або рішення впливає на права та обов`язки такої особи.

Як вже зазначалось п. 3 ч. 1 ст. 362 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Системний аналіз наведеної норми процесуального права свідчить про те, що суд апеляційної інстанції лише в межах відкритого апеляційного провадження має процесуальну можливість зробити висновок щодо вирішення чи невирішення судом першої інстанції питань про права та інтереси особи, яка не брала участі у розгляді справи судом першої інстанції. Якщо обставини вирішення судом першої інстанції питання про права, інтереси та свободи особи, яка не була залучена до участі у справі, не підтвердились, апеляційне провадження підлягає закриттю.

Схожий правовий висновок висловлений Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 17 лютого 2020 року у справі № 668/17285/13-ц (провадження № 61-41547сво18).

Колегія суддів дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку, прийшов до висновку, що ОСОБА_1 не надала належних та допустимих доказів того, що оскаржуваним рішенням суду першої інстанції вирішувались питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, а тому вважає, що вона не має права на оскарження такого судового рішення в апеляційному порядку.

Матеріалами справи встановлено і чого не заперечує апелянт, що спірна прибудова в експлуатацію не вводилась. Під час спільного проживання ОСОБА_1 і ОСОБА_6 , правовстановлюючі документи на подружжя не оформлювались, до реєстру нерухомого майна не вносилось.

Питання виникло після розірвання шлюбу між подружжям щодо спору по поділу майна.

Колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги на правильність висновків суду першої інстанції не впливають, оскільки рішенням Подільського районного суду м. Києва від 13 травня 2009 року не вирішувалося питання про права, обов`язки та інтереси ОСОБА_1 .

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів закриває апеляційне провадження, оскільки судом першої інстанції не вирішувалось питання щодо прав та обов`язків ОСОБА_1 , оскільки її права не порушувались.

Керуючись ст.ст. 255, 259, 268, 352, 362, 367, 374, 381-384, 390 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду м. Києва від 13 травня 2009 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Подільської районної у м. Києві державної адміністрації, Комунального підприємства Київське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, треті особи - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності на самочинно збудоване майно та зобов`язання провести реєстрацію права власності, за позовом ОСОБА_4 до Подільської районної у м. Києві державної адміністрації, Комунального підприємства Київське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, треті особи - ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про визнання права власності на самочинне будівництво та зобов`язання провести реєстрацію права власності закрити.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена протягом 15 днів з дня складення повного тексту ухвали безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст виготовлено 15 травня 2024 року.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді Л.П. Сушко

В.І. Олійник