ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/5301/23
провадження № 2/753/1893/24
14 жовтня 2024 року Дарницький районний суд м. Києва під головуванням судді Осіпенко Л.М.,
секретаря судового засідання - Ломакіної Л.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в приміщенні Дарницького районного міста Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-
Позивачка ОСОБА_1 в інтересах якої діє адвокат Панов Л.В. звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
В обґрунтування позову зазначила, що 23.08.2019 року близько 23 год. 57 хв. водій ОСОБА_2 керуючи автомобілем марки «ВАЗ 2109» д.н.з. НОМЕР_1 , в місті Києві рухаючись по площі Перемоги, допустив зіткнення з автомобілем марки «AUDI» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_3 .
Внаслідок зіткнення пасажир автомобіля «ВАЗ-2109» ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості.
Внаслідок вказаної ДТП, автомобілю, який належить позивачці, було заподіяно матеріальну шкоду, яка не була відшкодована відповідачем у добровільному порядку.
Зазначає, що вартість відновлювального ремонту перевищує розмір страхового відшкодування, а тому просить суд стягнути з відповідача на її користь відшкодування майнової шкоди у розмірі 160 185,49 грн., моральну шкоду у розмірі 25 000,00 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000,00 грн.
Ухвалою суду відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче судове засідання (а.с. 46).
Ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі, призначено розгляд справи по суті (а.с. 65).
У судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_1 адвокат Панов Л.В. підтримав позовні вимоги, з підстав, викладених у позові та просив їх задовольнити.
Відповідач, належним чином, у відповідності до вимог п. 2 ч. 7, п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, відзиву не подав, викликався до суду судовою повісткою за адресою реєстрації, однак конверт повернувся до суду без вручення адресату з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 51, 61, 70, 80).
У відповідності до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів, ухваливши заочне рішення, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України.
Заслухавши думку представника позивачки, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд встановив наступні обставини.
Як встановлено ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 16.09.2020 року у кримінальній справі №761/3078/20, 23 серпня 2019 року, приблизно о 23 годині 53 хвилини, не маючи права на керування транспортними засобами та не маючи посвідчення водія, керуючи технічно справним автомобілем «ВАЗ 2109» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_2 рухався по вул. Саксаганського зі сторони вул. Петлюри в напрямку вул. Дмитрівська та наближався до регульованого світлофорними об`єктами площі Перемоги, яка являє собою перехрестя вул. Саксаганського, вул. Старовокзальна, вул. Дмитрівська, бул. Шевченка та просп. Перемоги в м. Києві.
Порушуючи вимоги п. п. 2.3 «б», 10.1 та 16.6 Правил дорожнього руху, які затверджені Постановою Кабінету міністрів України від 10 жовтня 2001 року, ОСОБА_2 під час керування вказаним автомобілем проявив неуважність до дорожньої обстановки, перед зміною напрямку свого руху, не переконався, що це буде безпечним і не створить небезпеки іншим учасникам руху та повертаючи ліворуч від вул. Саксаганського на просп. Перемоги в напрямку Повітрофлотського шляхопроводу не надав дорогу автомобілю «Ауді А6» д. н. НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_3 , який рухався в зустрічному напрямку прямо.
Внаслідок проявленої необережності водієм ОСОБА_2 та порушення ним правил безпеки дорожнього руху визначених ПДР України, пасажиру автомобіля «ВАЗ 2109» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_4 в результаті зіткнення транспортних засобів спричинено тілесні ушкодження у вигляді закритої травми грудної клітки - перелом 3,4,5,6,7 ребер по переднє-пахвовій лінії справа, забій-надрив (субплевральна гематома та точкові рани правої легені) правосторонній пневматоракс, що згідно висновку експерта № 042-1872-2019 відноситься до середнього ступеню тяжкості.
У відповідності до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Власником автомобіля марки «AUDI» д.н.з. НОМЕР_2 є ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 від 31.01.2019 року (а.с. 34).
Оскільки транспортному засобу марки «AUDI» д.н.з. НОМЕР_2 була завдана матеріальна шкода, а відповідальність водія «ВАЗ 2109» д.н.з. НОМЕР_1 , не була застрахована, 13.12.2019 року ОСОБА_1 звернулась до МТСБ України із заявою, в якій просила здійснити їй відшкодування оціненої шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (а.с. 32).
Таким чином, завданий збиток перевищує отриману виплату за завдану шкоду транспортному засобу на 55 296,67 грн. (160 185, 49 грн. вартість матеріального збитку - 105 545,80 грн. розмір відшкодованої шкоди).
Між сторонами виникли відносини з відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, до яких підлягають застосуванню норми Цивільного кодексу України та Закону України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Крім того, при вирішенні справи підлягають врахуванню висновки Верховного Суду щодо вибору та застосування відповідної норми права відповідно до статі 263 Цивільного процесуального кодексу України.
Відповідно до ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речову право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відповідно до положень ст. 39 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Згідно положень ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Моторне (транспортне) страхове бюро України за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.
На час ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 , водія автомобіля «ВАЗ 2109» д.н.з. НОМЕР_1 застрахована не була.
Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відповідно до положень ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.
Однак сума, яка була виплачена Моторним (транспортним) страховим бюро України власнику пошкодженого транспортного засобу (вартість відновлюваного ремонту з урахуванням зносу, що вже виплачена та доплата ПДВ після завершення ремонту) разом складає 105 455,80 грн. та відрізняється від суми вартості відновлюваного ремонту, вказаної в Звіті - 160 185,49 грн. Різниця складає 55 296,67 грн.
У відповідності до пункту 4 статті 263 ЦПК при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Верховного Суду України від 02.12.2015 у справі № 6-691цс15 зазначено, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлюваного ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні.
Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою, яка ним одержана від страховика.
Оскільки вартість майнового збитку, завданого відповідачем пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП перевищує розмір страхового відшкодування, то із відповідача, як винної особи на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлюваного ремонту пошкодженого транспортного засобу) та отриманим страховим відшкодуванням.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 9 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).
Розмір нанесеної позивачу шкоди, завданої пошкодженням автомобіля «AUDI» д.н.з. НОМЕР_2 , являє собою різницю між загальною сумою збитку, визначеною у звіті № 26/02.02.20 від 19.02.2020 року (160 185,49 грн.) та сумою, виплата якої гарантована страховою компанією (105 545,80 грн.), що складає 55 296,67 грн.
За таких обставин, суд приходить до висновку що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди обґрунтований та підлягає задоволенню частково, в розмірі 55 296,67 грн.
Позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди розміром 25 000,00 грн. суд вважає не обґрунтованими, виходячи з таких підстав.
Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Відповідно до пункту 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р., з подальшими змінами, «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідачів та інших обставин.
Позивачка не вказує, в чому полягає спричинена їй моральна шкода.
Відповідач під час розгляду справи відзиву на позов не подав, обґрунтованих заперечень проти позовних вимог про стягнення моральної шкоди не навів та доводів позивача на засадах змагальності цивільного судочинства не спростував.
Не зважаючи на це, суд вважає вимогу про стягнення моральної шкоди необґрунтованою.
Також, за змістом ч. 1 п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч. 1-4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Отже, зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.
Судом встановлено, що представником позивачки у встановленому законом порядку та строк було надано документи на підтвердження понесених судових витрат на професійну правничу допомогу, а саме: договір про надання правничої допомоги від 01.10.2021 року (а.с. 37), акт приймання-передачі виконаних робіт від 17.01.2023 року на суму 15 000,00 грн. (а.с. 38).
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Суд вважає, що витрати позивачки на професійну правничу (правову) допомогу підтверджені належними та допустимими доказами, загальна сума витрат на адвокатські послуги не виходить за розумні межі визначення розміру гонорару. Витрати на професійну правничу допомогу на вказану суму є співмірними з наданим адвокатом обсягом послуг у суді, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру.
Відповідач не заперечував заявлену суму витрат на професійну правничу допомогу, заяв про зменшення їх розміру до суду не надходило.
За таких обставин, з урахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивачки ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 15 000,00 грн.
На підставі викладеного та керуючись ст. 4, 5, 12, 13, 49, 76-81, 84, 90, 224,259, 263, 268, 273 ЦПК України, суд -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 відшкодування майнової шкоди у розмірі 55 296,67 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 15 000,00 грн., а всього у розмірі 70 296 (сімдесят тисяч двісті дев`яносто шість) гривень 67 копійок.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три гривні) 60 копійок.
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_1 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_2 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач має право оскаржити заочне рішення шляхом подачі апеляційної скарги.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, або якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя: Осіпенко Л.М.