1Справа № 335/3600/24 2/335/1831/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2024 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі

головуючого - судді Мінаєва М.М.,

за участю секретаря судових засідань - Печерей О.С.,

представника позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості з оплати за послуги централізованого опалення,

В С Т А Н О В И В:

01.04.2024 Концерн «МТМ» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості з оплати за послуги централізованого опалення. У позові зазначено, що за період з березня 2015 по березень 2017 Концерн «МТМ» надав послуги централізованого опалення в нежитлове приміщення №3, цокольного поверху (літ.А-5), розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , але споживач оплату послуг не здійснює, у зв`язку з чим станом на березень 2017 утворилася загальна заборгованість на суму 12129,81 грн. Відповідач у добровільному порядку заборгованість не погашає, тому позивач просить суд стягнути з відповідача суму заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та водопостачання за вказаний період в сумі 12 129,81 грн., та стягнути судові витрати по оплаті судового збору у сумі 2422,40 грн.

Ухвалою суду від 21 травня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено провести розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, сторонам встановлено строки для подання заяв по суті справи.

16.05.2024 представник відповідача ОСОБА_2 подав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог повністю, посилаючись на необґрунтованість розрахунку розміру заборгованості, наданого позивачем, а також на сплив позовної давності за заявленими вимогами.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача, ОСОБА_2 , в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував. В обґрунтування своєї позиції посилався на доводи, викладені у письмовому відзиві на позов.

Суд дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні по справі докази, у їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з таких підстав.

Концерн «Міські теплові мережі» (надалі Позивач, Теплопостачальна організація) діє на підставі статуту. Відповідно до статуту підприємства основною метою діяльності Концерну є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, одержання прибутку для здійснення діяльності Концерну та задоволення на його основі соціально-економічних інтересів трудового колективу Концерна (статут знаходиться у публічному доступі на сайті підприємства).

Предметом діяльності підприємства є виробництво теплової енергії, розподілення теплової енергії для обігріву житла, а також побутових потреб населення та підприємств, установ, організацій, її збут та інше

Правовідносини між Теплопостачальною організацією та Споживачем в сфері виробництва, транспортування та постачання теплової енергії регулюються Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, Законом України «Про теплопостачання» від 02.06.2005 року за № 2633-ІV, «Правилами користування тепловою енергією», (надалі Правила), затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України, від 03.10.2007 року за № 1198 та іншими нормативно-правовими актами України.

В розумінні Закону України «Про теплопостачання» та Правил користування тепловою енергією, Споживачем теплової енергії є фізична або юридична особа, що використовує теплову енергію на підставі договору.

Статтею 19 Законом України «Про теплопостачання» передбачено, що «Теплогенеруюча організація має право постачати вироблену теплову енергію безпосередньо споживачу згідно з договором купівлі-продажу. Споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію».

Згідно п. 4 Правил користування тепловою енергією допускається лише на підставі договору купівлі - продажу теплової енергії між споживачем і теплопостачальною організацією.

З 01.11.2008 між Концерном «Міські теплові мережі» » (надалі - Позивач) та ОСОБА_3 був укладений договір №202294 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді, відповідно до умов договору виконавець зобов`язувався своєчасно надавати споживачеві відповідної якості послуги з централізованого опалення, постачання гарячої води, а споживач - своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, що передбачені договором (п. 1 Договору).

Відповідно до Договору було визначено, що надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води укладено для об`єкту за адресою: АДРЕСА_2 , нежитлове приміщення №3, цокольного поверху (літ.А-5) (далі об`єкт теплопостачання).

Відповідно до Договору купівлі-продажу об`єкта права комунальної власності №19/11 від 23.08.2011 ОСОБА_3 є власником нежитлового приміщення №3 цокольного поверху літ.А-5, загальною площею 42,6 кв.м, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з ч. 1 ст. 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до положень ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відтак, суд виходить з того, що відповідач є споживачем послуг з централізованого опалення за вище вказаною адресою на загальних підставах, та користувався послугами позивача.

Об`єкт надання послуг знаходиться у житловому будинку, який обладнаний системою централізованого опалення, тож факт отримання теплоносія підтверджується рішеннями Запорізької міської ради про початок та закінчення опалювальних сезонів та відповідно до яких Концерном «Міські теплові мережі» було розпочато і закінчено опалювальний сезон в м. Запоріжжя. (зазначені рішення є у публічному доступі на сайті ЗМР).

Відповідно до умов Договору облік споживання теплової енергії на потреби опалення та гарячого водопостачання проводиться за приладами комерційного обліку або розрахунковим способом згідно договірних навантажень.

Розрахунковим періодом між сторонами є розрахунковий місяць, а підставою для розрахунків між Концерном «Міські теплові мережі» та Споживачем є рахунок та акт приймання передачі теплової енергії.

Згідно п. 6.7. Договору, Споживач з 10 по 12 число місяця, наступного за розрахунковим, повинен отримати від Теплопостачальної організації за адресою: АДРЕСА_3 , документи за розрахунковий період: рахунок фактуру, акт приймання-передачі теплової енергії, податкову накладну. Відповідач не з`явився до Позивача для отримання зазначених документів в порядку, визначеному Договором.

Споживач, згідно п. 6.8 Договору, отриманий акт приймання-передачі теплової енергії повинен підписати, оформити належним чином та повернути на адресу Теплопостачальної організації на протязі п`яти днів з дати отримання.

В разі неотримання акту приймання-передачі, або обґрунтованих заперечень в його підписанні, у термін встановлений п. 6.9 Договору, акт підписується Теплопостачальною організацією з позначенням про відмову у підписанні його Споживачем, та оформлений таким чином акт вважається погодженим і є підставою для проведення остаточних розрахунків за зазначений в ньому період.

Згідно Закону України «Про теплопостачання» серед основних обов`язків Споживача є додержання вимог договору та нормативно-правових актів (ст.24).

Відповідно до Правил користування тепловою енергією, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 року №1198 (надалі Правила), Споживач зобов`язаний дотримуватись вимог нормативно-технічних документів та договору, вчасно проводити розрахунки за спожиту теплову енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та цих Правил (п. 40).

На підставі п. 6.8 Договору Споживач зобов`язаний до 20-го числа місяця, наступного за розрахунковим, перерахувати на розрахунковий рахунок Теплопостачальної організації суму заборгованості за фактично спожиту теплову енергію.

За період з березня 2015 року по березень 2017 року Концерн «Міські теплові мережі» надав споживачеві послуги з централізованого опалення на загальну суму 12 129,81 грн.. Заборгованість складає 12 129,81 грн., що підтверджується наданим позивачем розрахунком, актами приймання-передачі послуг, рахунками на оплату.

Позивач надсилав на адресу Відповідача вимогу щодо погашення суми заборгованості. Однак сума заборгованості у добровільному порядку погашена не була.

Доводи представника відповідача щодо необґрунтованості розрахунку заборгованості суд відхиляє, оскільки вони не підтверджені належними і допустимими доказами, і не спростовують доводів і доказів, наданих позивачем.

Разом цим, суд частково бере до уваги доводи представника відповідача щодо застосування позовної давності.

Позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта статті 267 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю утри роки (стаття 257 ЦК ).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1ст. 261 ЦК України).

Початок позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно з ч. 2 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Оскільки заборгованість за житлово-комунальні послуги нараховувалась позивачем щомісяця, то перебіг загальної позовної давності слід відраховувати від кожного щомісячного платежу.

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем.

У відповідача виникла заборгованість за послуги з централізованого опалення за період з 01.03.2015 по 31.03.2017.

Як встановлено з наданого позивачем розрахунку заборгованості, підтвердженого представником позивача в судовому засіданні, протягом спірного періоду часу відповідач жодного разу платежі на погашення заборгованості не вносив, у зв`язку з чим позовна давність не переривалась.

Законом України від 30 березня 2020 № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», який набрав чинності 02.04.2020, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено, зокрема, пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2»(із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 на всій території України карантин, який неодноразово продовжувався Постановами Кабінету Міністрів України та діяв на час звернення Концерном «МТМ» до суду з цим позовом.

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Таким чином, починаючи з дня набрання чинності Закону України від 30 березня 2020 №540-IX тобто саме з 02 квітня 2020 року по 30.06.2024 діяло положення про продовження строків позовної давності на період карантину.

Крім того, Законом України від 15.03.2022 № 2120-ІХ Прикінцеві і перехідні положення ЦК України були доповнені пунктом 19, який також передбачав, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 ЦК України, продовжуються на строк його дії.

Відповідно до п. 19 Прикінцевих і перехідних положення ЦК України, чинних станом на час подання позову у цій справі, у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

З огляду на це, сплив строків до набрання чинності Законом № 540-IX разом із відсутністю норми про зворотну дію цього закону в часі дають підстави стверджувати, що строки, які спливли до 02 квітня 2020 року, не є продовженими.

Із наведеного вбачається, що позовна давність по заборгованості у період з жовтня 2015 року по лютий 2017 року спливла до введення карантину, а тому на неї дія пункту 12 Перехідних положень до ЦК України щодо продовження строку позовної давності не поширюється.

Отже, в частині вимог про стягнення заборгованості за вказаний період суд має відмовити у зв`язку з поданням відповідачем заяви про застосування позовної давності.

Між тим, строк позовної давності по заборгованості з оплати послуги Концерну «МТМ» за березень 2017 спливав 20 квітня 2020 року, а тому в силу наведених вище вимог був продовженим, а з 30.01.2024 є зупиненим.

Відтак, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за березень 2017 року на суму 1230,41 грн. підлягають задоволенню.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, оскільки позовні вимоги задоволені частково, з відповідачів на користь позивача також необхідно стягнути сплачений при подачі позову до суду судовий збір пропорційно до розміру задоволених вимог у розмірі 245,63 грн. з кожного.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 12, 81, 83, 89, 141, 259, 263-265, 268, 274 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості з оплати за послуги централізованого опалення, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНКОПП - НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 ) на користь Концерну «Міські теплові мережі» (місцезнаходження: м. Запоріжжя, вул. Героїв полку «Азов» буд. 137, ) заборгованість за послуги централізованого опалення за березень 2017 року в сумі 1230,41 грн. (одна тисяча двісті тридцять грн. 41 коп.).

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНКОПП - НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 ) на користь Концерну «Міські теплові мережі» (місцезнаходження: м. Запоріжжя, вул. Героїв полку «Азов» буд. 137, ) судовий збір у розмірі 245,63 грн.

Повний текст рішення складений 22.05.2024.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення постанови апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складення повного тексту рішення, а разі подання апеляційної скарги особою, яка не брала участі у справі, - протягом 30 днів з дня вручення копії рішення.

Суддя М.М. Мінаєв