Справа № 129/1682/24
Провадження по справі № 2/129/803/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"01" липня 2024 р. Гайсинський районний суд Вінницької області

у складі головуючої судді Бондар О.В.,

без участі сторін та їх представників розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Гайсині цивільну справу за позовом військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, -

установила:

16.05.2024 р. до суду заявлено цей позов, у якому представник позивача просить стягнути з відповідача на користь військової частини НОМЕР_1 3427,42 грн. грошових коштів, зайве нарахованих солдату військової служби за контрактом військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 як грошове забезпечення за 17 діб щорічної основної відпустки за 2018 рік; свої позовні вимоги позивач обґрунтував наступним.

Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 20.02.2018 року №35, стрільця-номера обслуги 1 парашутно-десантного взводу 5 парашутно-десантної роти 2 парашутно-десантного батальйону солдата військової служби за контрактом ОСОБА_1 , який прибув із військової частини НОМЕР_2 АДРЕСА_1 , з 20 лютого 2018 року було зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та всі види забезпечення, в тому числі грошове. На підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 10.05.2018 року №90 ОСОБА_1 надано щорічну основну відпустку за 2018 рік у кількості 31 (тридцять одна) доба з 10 травня по 09 червня 2018 року, з них одна доба святкова 27 травня 2018 року. ОСОБА_1 10.06.2018 самовільно залишив військову частину та з цього дня обов`язки військової служби не виконував, що підтверджується змістом вироку Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23.12.2020 у справі № 183/216/19, та в порядку ч.6 ст.82 ЦПК України доказуванню у справі цивільного судочинства не підлягає. Тобто з 10.06.2018 ОСОБА_1 норми службового часу, передбачені ст.199 Статуту внутрішньої служби ЗСУ не виконував, при цьому отримавши, як зазначено вище, щорічну основну відпустку за цілий календарний 2018 рік та відповідне грошове забезпечення за період цієї відпустки. На підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 09.02.2021 року № 26, солдата військової служби за контрактом ОСОБА_1 звільненого наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 09 лютого 2021 року № 16-РС у відповідності до пункту два частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 04 квітня 2006 року №3597-IV з військової служби у запас за підпунктом «е» (у зв`язку з набранням законної сили обвинувальним вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі, позбавлення

військового звання чи позбавлення права займати певні посади) з 22 січня 2021 року

було виключено із списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , знято з усіх

видів забезпечення. У відповідності до цього наказу, солдатом ОСОБА_1 було зайве використано 17 (сімнадцять) діб щорічної основної відпустки за 2018 рік; за ці 17 діб йому зайво нараховано грошове забезпечення у розмірі 3 427,42 грн. (три тисячі чотириста двадцять сім гривень 42 коп.), які підлягають відрахуванню.

Представник позивача ОСОБА_2 в судове засідання не прибув, у подані заяві просить справу розглянути у його відсутність, вимоги позову підтримав.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не прибув, належно повідомлений про час і місце розгляду справи, клопотань не заявляв, у відповідності до вимог п.2 ч.3 ст. 223 ЦПК України суд розглядає справу за відсутності відповідача.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 211, ч. 2 ст. 247 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності; у разі неявки осіб, які беруть участь у справі, розгляд справи проводиться без фіксування судового засідання технічним засобом.

З урахуванням позицій сторін, досліджених доказів та вимог закону суд визнає за необхідне позовні вимоги задовольнити з таких міркувань.

Доведено, що Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 20.02.2018 року №35, стрільця-номера обслуги 1 парашутно-десантного взводу 5 парашутно-десантної роти 2 парашутно-десантного батальйону солдата військової служби за контрактом ОСОБА_1 , який прибув із військової частини НОМЕР_2 АДРЕСА_1 , з 20 лютого 2018 року було зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та всі види забезпечення, в тому числі грошове. На підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 10.05.2018 року №90 ОСОБА_1 надано щорічну основну відпустку за 2018 рік у кількості 31 (тридцять одна) доба з 10 травня по 09 червня 2018 року, з них одна доба святкова 27 травня 2018 року. ОСОБА_1 10.06.2018 самовільно залишив військову частину та з цього дня обов`язки військової служби не виконував, що підтверджується змістом вироку Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23.12.2020 у справі № 183/216/19, та в порядку ч.6 ст.82 ЦПК України доказуванню у справі цивільного судочинства не підлягає. Тобто з 10.06.2018 ОСОБА_1 норми службового часу, передбачені ст.199 Статуту внутрішньої служби ЗСУ не виконував, при цьому отримавши, як зазначено вище, щорічну основну відпустку за цілий календарний 2018 рік та відповідне грошове забезпечення за період цієї відпустки. На підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 09.02.2021 року № 26, солдата військової служби за контрактом ОСОБА_1 звільненого наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 09 лютого 2021 року № 16-РС у відповідності до пункту два частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 04 квітня 2006 року №3597-IV з військової служби у запас за підпунктом «е» (у зв`язку з набранням законної сили обвинувальним вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі, позбавлення

військового звання чи позбавлення права займати певні посади) з 22 січня 2021 року

було виключено із списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , знято з усіх

видів забезпечення. У відповідності до цього наказу, солдатом ОСОБА_1 було зайве використано 17 (сімнадцять) діб щорічної основної відпустки за 2018 рік; за ці 17 діб йому зайво нараховано грошове забезпечення у розмірі 3 427,42 грн. (три тисячі чотириста двадцять сім гривень 42 коп.), на які втратив право у

зв`язку з самовільним припиненням виконання службових обов`язків (самовільним

залишенням частини) та подальшим звільненням - не повернув, тобто його дії не

відповідають ознакам добросовісності, а тому зазначені кошти підлягають стягненню з відповідача.

Зазначені правовідносини регулюються:

- ч.1 ст.22 ЦК України, яка визначає, що особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування;

- згідно із ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала;

- п.1) ст.1215 ЦК України, за якою не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Відшкодування шкоди можливе за наявності передбачених законом умов настання відповідальності: неправомірність поведінки особи, наявність шкоди, причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, наявність вини заподіювача шкоди, які є обов`язковими для прийняття судом рішення про відшкодування завданої шкоди.

Оскільки в результаті та у зв`язку з протиправною поведінкою відповідача ОСОБА_1 , пов`язаної із самовільним залишенням військової частини 10.06.2018 та з цього дня невиконанням обов`язків військової служби, що встановлено вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23.12.2020 у справі № 183/216/19, ним було зайве використано 17 діб щорічної основної відпустки за 2018 рік та отримано грошове забезпечення у розмірі 3 427,42 грн., то зазначені грошові кошти підлягають стягненню з відповідача.

Керуючись ст.2, 4, 5, 7, 8, 10, 11, 12, 13, 76,81, 83, 89, 133, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 273 ЦПК України, суд

вирішив:

Позовну заяву задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь військової частини НОМЕР_1 зайве нараховане грошове забезпечення в сумі 3427,42 грн. (три тисячі чотириста двадцять сім гривень 42 копійки).

Рішення може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його оголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом зазначених строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення виготовлено судом 10.07.2024 р.

Суддя: