Справа № 167/440/24
Номер провадження 2/167/205/24
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

16 травня 2024 року місто Рожище

Суддя Рожищенського районного суду Волинської області Н.В. Шептицька, вивчивши матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права власності на частку у спільному майні і визнання права власності на цю частку,

в с т а н о в и в:

15.05.2024 року позивач, від імені та в інтересах якої діє представник - адвокат В.В. Веремчук, звернулася в суд з позовом до відповідача про припинення права власності на частку у спільному майні і визнання права власності на цю частку.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справа передана на розгляду головуючому судді Н.В. Шептицькій (ас 21).

Вивчивши позовну заяву з додатками, вважаю за необхідне зазначити наступне.

Згідно ст. 187 ЦПК України, суд відкриває провадження у справі за відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження.

Згідно ч. 4 ст. 177 ЦПК України, до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Як вбачається з позовної заяви, позивачем заявлено одну позовну вимогу немайнового характеру - припинення права спільної часткової власності на 1/6 частку житлового будинку, та майнового характеру - визнання права власності на 1/6 частку житлового будинку, і додано квитанцію ID 7952-9834-8925-1945 від 02 травня 2022 року про сплату судового збору за одну позовну вимогу немайнового характеру в сумі 992, 40 гривень.

При цьому встановлено, що даний судовий збір, згідно квитанції ID 7952-9834-8925-1945 від 02 травня 2022 року, був сплачений позивачем у справі № 167/234/22.

Крім того, згідно ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються.

У своїй позовній заяві ОСОБА_1 ціну позову за майновою вимогою не визначила.

Згідно п. 9 ч. 1 ст. 176 ЦПК, ціна позову визначається у позовах про право власності на нерухоме майно, що належить фізичним особам на праві приватної власності, - дійсною вартістю нерухомого майна, а на нерухоме майно, що належить юридичним особам, - не нижче його балансової вартості.

Відповідно до п. «а» п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» визначено, що під дійсною вартістю майна розуміється грошова сума, за яку майно може бути продано в даному населеному пункті чи місцевості.

Дійсна вартість майна визначається відповідно до вимог Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».

Документ, який підтверджує вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору - це звіт про оцінку майна (ст. 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні»).

Ураховуючи наведене, позивачу необхідно надати суду належні докази дійсної ринкової вартості майна (спірного житлового будинку) та за вимогу майнового характеру, яка має відповідати саме дійсній (ринковій) вартості нерухомого майна (1/6 частці житлового будинку) сплатити судовий збір відповідно до п.п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», оскільки правильність сплати судового збору залежатиме від визначеної ціни позову. Також, позивачу необхідно доплатити судовий збір в сумі 991 грн 20 коп за вимогу немайнового характеру.

Реквізити для сплати судового збору: отримувач коштів - ГУК у Волин.обл/м.Рожище/ 22030101; код отримувача - 38009371; банк отримувача - Казначейство України (ел.адм.подат.); рахунок отримувача UA0003578.

Порядок сплати судового збору визначено ст. 6 Закону України «Про судовий збір». На підтвердження сплати судового збору необхідно суду надати документ, що підтверджує його сплату.

Зазначення в позовній заяві клопотання про призначення будівельно-технічної експертизи з можливим поставлення на вирішення питання вартості спірного будинку, не звільняє позивача від обов`язку визначити ціну позову в частині майнових вимог із наданням документу, який підтверджує вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору - звіту про оцінку майна.

Крім цього, вважаю за необхідне зазначити наступне.

Як вбачається з позовної заяви, позивач просить припинити право спільної часткової власності ОСОБА_2 на 1/6 частку у житловому будинку з надвірними будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , визнавши за позивачем право власності на цю частку.

Відповідно до ст. 365 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), з посиланням на приписи якої позивачем заявлені позовні вимоги, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

При цьому зі змісту ч. 2 ст. 365 ЦК України слідує, що суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Наявність цієї умови дозволяє створити ефективний механізм охорони прав співвласників, право на частку яких припиняється, щодо гарантованого отримання вартості частки в разі ухвалення судового рішення про задоволення позову.

Адже на підставі цього рішення не тільки припиняється право, але й набувається право на частку іншим співвласником.

Отже, процедура внесення суми відшкодування вартості частини майна на депозит суду, з одного боку, є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на частку у спільному майні, а з іншого боку, є технічною функцією щодо забезпечення виконання позивачем у справі своїх зобов`язань перед відповідачем.

У постанові Верховного Суду від 03 грудня 2020 року у справі № 367/7792/16-ц, зроблено висновок, що суди за вимогою інших співвласників позбавили особу права власності на належну їй частку квартири з порушенням правил щодо попереднього внесення суми відшкодування вартості такої частки на депозит суду, не врахувавши, що встановлена статтею 365 ЦК України вимога про попереднє внесення на депозитний рахунок суду вартості частки в спільному майні в разі припинення права власності за вимогою інших співвласників є однією з основних умов ухвалення рішення про позбавлення особи майна без її згоди.

Положення ст. 365 ЦК України не уточнюють, коли саме має бути внесена грошова сума на депозитний рахунок суду, однак оскільки позивачем подано до суду позов в порядку вказаної норми права, попереднє внесення вартості частки у спільному майні на депозитний рахунок суду є обов`язком позивача, тому останній необхідно надати суду платіжний документ про зарахування на депозитний рахунок суду вартості 1/6 частки у спільному майні, виходячи з дійсної ринкової вартості майна (спірного житлового будинку) на підставі документу, який підтверджує вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору - звіту про оцінку майна.

Реквізити для сплати грошової суми на депозитний рахунок суду:

Код отримувача (код за ЄДРПОУ)26276277
Банк отримувачаДКСУ, м.Київ
Код банку отримувача (МФО)820172
Рахунок отримувачаUA0002504

Крім того, відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Як убачається зі змісту позовної заяви, позивач зазначає, що відповідачу ОСОБА_2 на праві власності належить 1/6 частка житлового будинку в АДРЕСА_1 , яку вона отримала в порядку спадкування, однак доказів реєстрації за відповідачем права власності на спірну частину житлового будинку не надає, про обставини неможливості подачі таких доказів не зазначає.

Ураховуючи вищенаведене, позивачу необхідно виправити вказані в ухвалі недоліки, а саме:

- надати суду докази дійсної ринкової вартості майна (спірного житлового будинку): звіт про оцінку майна;

- за вимогу майнового характеру, яка має відповідати саме дійсній (ринковій) вартості нерухомого майна (1/6 частці житлового будинку), сплатити судовий збір відповідно до п.п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір»;

- за вимогу немайнового характеру сплатити судовий збір у розмірі, відповідно до п.п. 2 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір»;

- внести на депозитний рахунок суду грошові кошти вартості 1/6 частки у спільному майні та надати документ, що підтверджує сплату вказаних коштів;

- надати документи, що посвідчують право власності відповідача на 1/6 частку спірного житлового будинку.

Вказані недоліки позбавляють суд можливості відкрити провадження за цією справою та призначити її до розгляду.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 розділу1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду (справа «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам ІІ проти Німеччини»).

Частиною 1 ст. 185 ЦПК України передбачено, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, строк їх усунення не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Крім того, вважаю за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Разом з тим, однією з основних засад цивільного судочинства, у відповідність до ст.2 ЦПК України, є неприпустимість зловживання процесуальними правами.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Згідно ч. 2 ст. 44 ЦПК України, залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема:

1) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення;

2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями;

3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер;

4) необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою;

5) укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі.

При цьому, вказаний перелік не є вичерпним та може доповнюватись в кожному конкретному випадку.

Так, саме пунктом другим згаданої статті зазначено, що зловживанням процесуальними правами є також подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями, тобто суд, фактично, може, з певних підстав або об`єктивно без них, розцінити ту чи іншу дію як зловживання процесуальними правами та застосувати, передбачену Кодексом, відповідальність.

Як зазначено в ч. 4 ст. 44 ЦПК України, суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом.

Згідно ч. 3 ст. 44 ЦПК України, якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, то суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути таку скаргу, заяву, клопотання.

Верховний Суд трактує зловживання як особливий різновид цивільного процесуального правопорушення, що полягає у зловживанні процесуальними правами, за якого відбувається порушення умов реалізації суб`єктивних цивільних процесуальних прав, і визначається як поведінка, що перевищує (або порушує) межі здійснення суб`єктивних прав (ухвала ВС від 06.09.2018, справа №552/2378/17).

Зловживання процесуальними правами - це цивільне процесуальне правопорушення, яке характеризується умисними недобросовісними діями учасників цивільного процесу (їх представників), що спричиняють порушення процесуальних прав інших учасників цивільного процесу (їх представників), з метою перешкоджання гарантованому у пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод правосуддю, що є підставою для застосування судом процесуальних санкцій (позбавлення права на процесуальну дію або застосування судом інших негативних юридичних наслідків, передбачених законом).

Зловживання правами характеризуються умислом, спрямованим на порушення порядку цивільного судочинства.

Характерними ознаками зловживання процесуальними правами є: формальне, непропорційне використання процесуального права всупереч легітимній меті, з якою це право встановлено нормами цивільного процесуального права, недобросовісність дій, умисний характер, завідома несумлінність.

Основна ознака зловживання процесуальними правами полягає в тому, що дії, які її складають, вчиняються з видимістю реалізації законних прав особи.

З аналізу наведених норм вбачається, що зловживанням правами можуть бути визнані дії учасника процесу, які формально хоча й передбачені серед його повноважень та прав, однак здійснюються ним не з метою досягнення передбаченого законом процесуального результату, а з метою взагалі перешкоджання розгляду справи.

Ознаками зловживання процесуальними правами є: недобросовісність; нечесність; відсутність відкритості поведінки; відсутність поваги до інтересів іншої сторони договору або відповідних правовідносин. Такі висновки наведені у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 11.11.2019 у справі №337/474/14.

Основною ознакою зловживання процесуальними правами є відсутність наміру вирішити реально існуючий цивільний спір, або забезпечити захист свого реально порушеного права, або намір перешкодити законним діям інших осіб шляхом звернення до суду та створення штучного судового спору, або використання судового спору як способу не виконувати вимоги законодавства щодо здійснення визначених ним дій.

Європейський суд з прав людини застосовує положення, передбачене ч. 3 ст. 35 Європейської Конвенції з прав людини, де вказано, що суд оголошує неприйнятною будь-яку індивідуальну заяву, якщо він вважає, що ця заява є зловживанням правом на подання заяви.

Питання щодо наявності чи відсутності зловживання правом на подання заяви вирішується судом у кожному конкретному випадку окремо.

Проте, за загальним правилом, яке міститься у справі «Миролюбов та інші проти Латвії» (рішення від 15 вересня 2009 року), про зловживання правом у розумінні п. 3 ст. 35 Конвенції, мова йде у тих випадках, коли поведінка заявника, яка явно не відповідає призначенню гарантованого Конвенцією права на звернення до Суду, порушує встановлений порядок роботи Суду або ускладнює належний перебіг розглядів справ.

При цьому, суд наголошує, що визнання заяви неприйнятною з мотивів зловживання правом на подання заяви є винятковим процедурним заходом (пункти 62, 65).

Встановлено, що 04.05.2022 року ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат В.В. Веремчук, вже зверталася в Рожищенський районний суд Волинської області з аналогічними позовними вимогами до ОСОБА_2 : про припинення права власності на частку у спільному майні і визнання права власності на цю частку (справа № 167/234/22, провадження № 2/167/180/22, головуючий суддя І.Т. Гармай). Ухвалою судді Рожищенського районного суду Волинської області ОСОБА_3 від 06.05.2022 року позовна заява ОСОБА_1 була залишена без руху для усунення недоліків, а ухвалою від 05.08.2022 року позовна заява повернута ОСОБА_1 у зв`язку з невиконанням вимог ухвали від 06.05.2022 року. В ухвалі суду від 05.08.2022 року, окрім іншого, зазначено: «04 серпня 2022 року на електронну адресу суду від представника позивача адвоката Веремчука В. В. надійшла заява в якій просить у зв`язку зі зміною правової позиції повернути поданий позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про припинення права власності на частку у спільному майні та визнання права власності на цю частку».

При цьому встановлено, що позовна заява ОСОБА_1 , подана адвокатом В.В. Веремчуком 15.05.2024 року, по змісту і по вимогам є абсолютно тотожною позовній заяві, поданою ним 04.05.2022 року. Жодної зміни правової позиції в позовній заяві від 15.05.2024 року, у порівнянні з позовною заявою від 04.05.2022 року, не було. І недоліки позовної заяви від 15.05.2024 року є абсолютно тотожні недолікам позовної заяви від 04.05.2022 року, тобто позивач і її представник знали про вимоги суду до позовної заяви від 15.05.2024 року в частині сплати судового збору, подання звіту про оцінку будинку, внесення коштів на депозитний рахунок, подання доказів на підтвердження позовних вимог, визначення ціни позову в частині вимог майнового характеру.

За таких встановлених обставин, вбачаю ознаки зловживання процесуальними правами стороною позивача і, у зв`язку з цим, роз`яснюю стороні позивача, що у випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені ЦПК України:

- повернення позовної заяви, скарги, клопотання, залишення їх без розгляду у разі подання позову-двійника (позов (позови) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з однакових підстав), при цьому судовий збір за подання позову-двійника не повертається;

- постановлення окремої ухвали суд може постановити окрему ухвалу у разі зловживання процесуальними правами, порушення процесуальних обов`язків, неналежного виконання професійних обов`язків (зокрема, якщо підписана адвокатом позовна заява містить суттєві недоліки) або у разі іншого порушення законодавства адвокатом.

Наслідками зловживання цивільними процесуальними правами може бути встановлена така міра відповідальності, окрім іншого, як штраф.

Керуючись статтями 175, 185, 187 ЦПК України, суддя

п о с т а н о в и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права власності на частку у спільному майні і визнання права власності на цю частку залишити без руху і надати ОСОБА_1 строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків протягом 10 (десяти) днів з дня вручення копії даної ухвали.

Якщо позивач, відповідно до ухвали суду, у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175, 177 ЦПК України, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду.

Якщо позивач не усуне недоліки у строк, встановлений судом, позовна заява вважається неподаною і повертається позивачу, що не позбавляє її права повторно звернутися до суду із такими ж вимогами.

Ухвала оскарженню не підлягає і набирає законної сили з моменту підписання суддею.

Суддя Рожищенського районного суду

Волинської області Н.В. Шептицька