Справа №:755/7969/24
Провадження №: 2/755/5218/24
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

"20" травня 2024 р. суддя Дніпровського районного суду м. Києва Катющенко В.П., перевіривши виконання вимог ст.ст. 175, 177 ЦПК України за позовною заявою ОСОБА_1 до Київської міської державної адміністрації про визнання права власності на частку квартири, -

В С Т А Н О В И В :

До Дніпровського районного суду м. Києва 08.05.2024 надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Київської міської державної адміністрації про визнання права власності на частку квартири, яка 09.05.2024 передана у провадження судді Катющенко В.П. у відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями.

Як убачається із заявлених позовних вимог, позивач просить суд:

1)припинити право власності ОСОБА_2 на 3/8 частки квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

2)визнати за позивачем - ОСОБА_1 право власності на частку 3/8 квартири померлого ОСОБА_2 , яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 175 ЦПК України визначені основні вимоги до позовної заяви, які мають бути дотримані особами, які звертаються до суду за захистом своїх прав та інтересів шляхом пред`явлення позову до суду.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 175 ЦПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на те, що 19.05.1972 між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 був укладений шлюб. ОСОБА_4 від попереднього шлюбу мала доньку - ОСОБА_5 . ОСОБА_5 перебувала у шлюбі з ОСОБА_6 , проте шлюбні відносини у них не склались, тому шлюб було розірвано 02.07.2002. Від даного шлюбу у подружжя народився син - ОСОБА_2 . ОСОБА_2 з дитинства є особою з інвалідністю, йому була встановлена 1 група інвалідності безстроково. 29.12.2004 ОСОБА_2 рішенням Дніпровського районного суду міста Києва було визнано недієздатним та призначено йому опікуна ОСОБА_5 . 13.07.1994 Комітет по оренді та приватизації комунального майна Дарницького району посвідчив, що квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 дійсно належить на праві приватної, спільної/сумісної власності: гр. ОСОБА_4 - 1/4 та членам її сім`ї: ОСОБА_3 (чоловік) -1/4; ОСОБА_5 (донька) - 1/4; ОСОБА_2 (онук) - 1/4. ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 . Після смерті ОСОБА_5 , частка її квартири була розділена між матір`ю - ОСОБА_4 та сином - ОСОБА_2 . Отже, після смерті ОСОБА_5 права на квартиру стала у таких частках: ОСОБА_4 - 3/8 частини; ОСОБА_3 - 1/4 частини, ОСОБА_2 - 3/8 частини. 02.12.2014 ОСОБА_4 склала заповіт, в якому вказала, що все майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось і взагалі все те, на що за законом вона матиме право і що буде їй належати вона заповідає чоловіку - ОСОБА_3 . Листом Дніпровського районного управління Головного управління внутрішніх справ України у м. Києві від 26.05.2015 було встановлено, що батько ОСОБА_2 - ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) по м. Київ та Київській області зареєстрованим не значиться. 03.11.2015 рішенням Дніпровського районного суду міста Києва у справі № 755/16153/15-ц, ОСОБА_3 було визнано другим опікуном над недієздатним ОСОБА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 померла. Оскільки ОСОБА_4 було складено заповіт на ОСОБА_3 (брата позивача), то останній став власником 5/8 частини квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Після смерті дружини, ОСОБА_3 належним чином дбав про створення для недієздатного онука - ОСОБА_2 необхідних побутових умов, про його виховання, навчання та розвиток. Єдиною рідною та близькою людиною, яка допомагала та навідувалась до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 був позивач. ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 помер. Позивач після врегулювання справ щодо поховання брата - ОСОБА_7 , 21.10.2022 виявив тіло ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 ., за даним фактом було відкрито кримінальне провадження № 0003376 від 21.10.2022 на підставі ч. 1 ст. 115 КК України, яка була закрита на підставі п. 2 ст. 110 та ч. 1 ст. 284 КК України. Зазначив, що частка ОСОБА_2 у розмірі 3/5 - відумерлою не числиться. 18.07.2023 позивачу було видано свідоцтво про право на спадщину, де зазначено, що спадкоємцем майна ОСОБА_3 є позивач. Спадщина, на яку видано свідоцтво складається з 5/8 часток квартири за АДРЕСА_1 . Після смерті брата позивача, у ОСОБА_2 не залишилось рідних, які б змогли належним чином наглядати за ним та піклуватися. Позивач кожного дня відвідував ОСОБА_2 та допомагав йому з побутом, покупкою продуктів та ліків, виходив з ним на прогулянки. Вказав, що починаючи з дня смерті брата сплачує усі комунальні платежі по квартирі АДРЕСА_1 .

Наводячи у позовній заяві обґрунтування позивач посилалася на положення ст. 364, 365, 392 ЦК України.

У відповідності до п. 4 ч. 3 ст. 175 Цивільного процесуального кодексу України позовна заява повинна містити: зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них.

Згідно ч.2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Так, з позовної заяви убачається, що співвласник квартири ОСОБА_2 помер. При цьому, іншим співвласником квартири, себто позивачем, заявлено вимоги про припинення частки померлої особи у майні на підставі ст. 365 ЦК України.

За вимог ч. 3 ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Зазначене у сукупності свідчить про те, що положення ст. 365 ЦК України не визначають підстав, за яких можливі підстави припинення права власності на підставі зазначеної статті щодо співвласника, який помер.

За таких обставин, ураховуючи наведене, позивачу слід привести позовну заяву у відповідність до норм чинного цивільного законодавства, навівши відповідні обґрунтування, зважаючи на предмет позову, обравши належний спосіб захисту у розрізі заявлених вимог з посиланням на відповідні норми чинного законодавства.

Також, позивачем у позовній заяві не наведено до суду будь-яких обґрунтувань щодо порушення, невизнання або оспорювання відповідачем прав позивача у розрізі заявлених позовних вимог, що також підлягає усуненню позивачем.

При цьому, суд вважає за необхідне звернути увагу позивача в частині суб`єктного складу відповідачів на наступне.

Відповідно до ст. 1277 ЦК України, у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини, а нерухоме майно - за його місцезнаходженням.

За вимог ст. 10-1 ЗУ «Про столицю України - місто-герой Київ» Київська міська державна адміністрація є виконавчим органом Київської міської ради є, яка паралельно виконує функції державної виконавчої влади, що є особливістю здійснення виконавчої влади в місті Києві.

Натомість, органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами, є сільські, селищні, міські ради (ст. 10 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні»).

Таким чином, позивачу слід обґрунтувати позовні вимоги до Київської міської державної адміністрації, як органу виконавчої влади.

Згідно з ч. 4 ст. 177 Цивільного процесуального кодексу України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Із документів, долучених до позовної заяви убачається, що позивачем не визначено ціни позову та вказано про немайновий характер позовної заяви.

Однак, у розрізі заявлених позовних вимог, суд не погоджується із твердженням позивача про те, що спір має немайновий характер, оскільки характер заявлених вимог носить майновий характер, відтак позивачем має бути визначено ціна позову та виходячи з цього, має бути сплачений судовий збір.

Майновий позов (позовна вимога майнового характеру) Ї це вимога про захист права або інтересу, об`єктом якої є благо, що підлягає грошовій оцінці. Будь-який майновий спір має ціну. Різновидами майнових спорів є, зокрема, спори, пов`язані з підтвердженням прав на майно та грошові суми, на володіння майном і будь-які форми його використання. До позовних заяв немайнового характеру належать вимоги, які не підлягають вартісній оцінці.

Зазначення ціни позову щодо вимог майнового характеру є обов`язковою вимогою до змісту позовної заяви. Зазначаючи ціну позову, позивач повинен обґрунтувати у позовній заяві наведену ним оцінку, оскільки щодо цієї обставини застосовується загальне правило про те, що кожна особа повинна довести обставини, на які вона посилається.

При цьому вартість майна - це грошова сума, за яку це майно може бути придбане у даній місцевості. В якості доказу вартості майна суду можуть бути подані звіт про оцінку майна, витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно з визначеною у них дійсною вартістю майна, а також дійсна вартість майна може підтверджуватись висновком суб`єкта оціночної діяльності.

Як роз`яснено в п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України №20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» під дійсною вартістю розуміється грошова сума, за яку майно може бути продане в даному населеному пункті чи місцевості.

Відповідно до п. 3 Національного стандарту №1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затверджених постановою Кабінетів Міністрів України №1440 від 10.09.2003, ринкова вартість це вартість, за яку можливе відчуження об`єкта оцінки на ринку подібного майна на дату оцінки за угодою, укладеною між покупцем та продавцем, після проведення відповідного маркетингу за умови, що кожна із сторін діяла із знанням справи, розсудливо і без примусу.

За ст. 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» незалежною оцінкою майна вважається оцінка майна, що проведена суб`єктом оціночної діяльності суб`єктом господарювання.

Процедури оцінки майна встановлюються нормативно-правовими актами з оцінки майна. У випадках проведення незалежної оцінки майна складається звіт про оцінку майна. У випадках самостійного проведення оцінки майна органом державної влади або органом місцевого самоврядування складається акт оцінки майна.

Крім того, у ст. 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» визначено, що звіт про оцінку майна є документом, який містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання, підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності.

Таким чином, позивачу необхідно визначити ціну позову, виходячи з дійсної (ринкової) вартості нерухомого майна на момент звернення до суду, яка повинна бути підтверджена відповідними відомостями (оцінкою відповідної установи, ін.) та сплатити судовий збір за ставками встановленими ЗУ «Про судовий збір». Разом із тим, у матеріалах позовної заяви відсутні належні та достатні докази, що підтверджують реальну вартість спірного майна на момент пред`явлення позову, що підлягає усуненню позивачем.

До позовної заяви, позивачем долучено квитанцію про сплату судового збору у розмірі 1211,20 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до п. 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду: позовної заяви позовної заяви майнового характеру, яка подана: фізичною особою або фізичною особою - підприємцем, справляється судовий збір у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму на одну працездатну особу та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму на одну працездатну особу.

У відповідності до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік», установлено у 2024 році прожитковий мінімум працездатних осіб: 3028 гривень.

Оскільки позивачем не надано належних доказів на підтвердження реальної вартості майна на момент пред`явлення позову, а також зважаючи на те, що позовні вимоги підлягають уточненню, суд позбавлений можливості зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити.

У відповідності до ч. 2 ст. 176 ЦПК України, якщо визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент пред`явлення позову встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд з наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом при вирішенні справи.

Таким чином, позивачу слід уточнити позовні вимоги, привівши їх у відповідність до норм чинного законодавства, уточнити суб`єктний склад відповідачів зважаючи на характер заявлених позовних вимог, обрати належний спосіб захисту, а також надати докази на підтвердження реальної вартості майна на момент пред`явлення позову і виходячи з цього сплатити судовий збір, згідно з вимогами наведеного законодавства України, а у випадку, якщо на момент пред`явлення позову встановити точну ціну позову неможливо, судовий збір попередньо визначається судом у сумі 15 140,00 грн, що відповідає 5 розмірам прожиткового мінімуму на одну працездатну особу. При цьому, позивачу слід враховувати попередньо сплачений судовий збір в розмірі 1 211,20 грн.

Відповідні документи, що підтверджують сплату судового збору, або ж документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону, позивачу слід надати суду.

При зверненні з позовом до Дніпровського районного суду міста Києва судовий збір сплачується за наступними реквізитами: отримувач коштів - ГУК у м. Києві/Дніпров.р-н/22030101, Код отримувача (код за ЄДРПОУ) - 37993783, Банк отримувача - Казначейство України (ел. адм. подат.), код банку отримувача (МФО) - 899998, рахунок - №UA0026005, Код класифікації доходів бюджету - 22030101.

Таким чином, позивачу слід привести позовну заяву у відповідність, зважаючи на наведені вище недоліки позовної заяви, визначені судом у даній ухвалі.

Відповідно до ч.1 ст. 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 95, 175, 177, 185 ЦПК України, суддя -

П О С Т А Н О В И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Київської міської державної адміністрації про визнання права власності на частку квартири - залишити без руху.

Надати можливість позивачу виправити недоліки в строк не більше ніж п`ять днів з дня отримання позивачем ухвали, про що у вказаний термін надати суду документальні підтвердження.

Попередити, що у випадку не виконання вимог цієї ухвали, позовна заява буде вважатися неподаною та підлягає поверненню.

Суддя: