Ухвала

15 травня 2024 року

м. Київ

справа № 359/9617/21

провадження № 61-5173ск24

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Крата В. І. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_2 , на постанову Київського апеляційного суду від 22 лютого 2024 рокуу справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи - служба у справах дітей та сім`ї Бориспільської міської ради, служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, служба у справах дітей та сім`ї Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способу участі у вихованні дитини і спілкуванні з нею,

ВСТАНОВИВ:

04 квітня 2024 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Київського апеляційного суду від 22 лютого 2024 року.

Ухвалою Верховного Суду від 23 квітня 2024 року касаційну скаргу залишено без руху та встановлено строк для усунення недоліків, зокрема, вказати підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 ЦПК України підстави (підстав), обґрунтувати неправильне застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права і надати уточнену касаційну скаргу та її копії відповідно до кількості учасників справи. Зокрема, в ухвалі Верховного Суду від 23 квітня 2024 року було вказано, що у разі посилання у касаційній скарзі як на підставу, на якій подається касаційна скарга, на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України (якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду) у касаційній скарзі слід зазначити, яку саме норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в указаних у касаційній скарзі постановах Верховного Суду, застосував суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні. Посилаючись на постанови Верховного Суду, особі, яка подала касаційну скаргу, слід зазначити, які саме висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах (та якої саме) у них викладено та які не застосував суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.

У травні 2024 року судді-доповідачу передано матеріали на усунення недоліків, направлені до Верховного Суду на виконання ухвали Верховного Суду від 23 квітня 2024 року, зокрема, уточнену касаційну скаргу.

Разом з тим, особою, яка подала касаційну скаргу, вимоги ухвали Верховного Суду від 23 квітня 2024 року виконано не у повному обсязі, зокрема в частині належного зазначення в уточненій касаційній скарзі підстави (підстав), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 ЦПК України підстави (підстав), обґрунтуванням неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Так, в уточненій касаційній скарзі, підставою касаційного оскарження судових рішень ОСОБА_1 зазначає пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України (відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах). Обґрунтовуючи указану підставу касаційного оскарження судових рішень, ОСОБА_1 зазначає, що відсутні справи з подібними правовідносинами та відповідно і висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, а саме: статті 51 Конституції України, статей 3, 7, 8, 9, 11, 18 Конвенції про права дитини, статей 11, 15 Закону України «Про охорону дитинства», статей 19, 141, 153, 155, 157, 158 СК України, частини першої статті 17 Закону України «Про охорону дитинства», рішення Європейського суду з прав людини у справі «Хант проти України».

Разом з тим, посилаючись у касаційній скарзі на підставу касаційного оскарження судового рішення на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, особа, яка подала касаційну скаргу, не обґрунтовує при цьому неправильне застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Особі, яка подала касаційну скаргу, слід звернути увагу, що формальна вказівка на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах не свідчить про обґрунтування особою, яка подала касаційну скаргу, підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 3 частини другої статті 389 ЦПК України. Особою, яка подала касаційну скаргу не обґрунтовано неправильне застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у цій частині.

Окрім цього, посилаючись у касаційній скарзі на підставу касаційного оскарження судового рішення на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права, ОСОБА_1 у касаційній скарзі зазначає, що апеляційний суд не урахував правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 15 жовтня 2018 року у справі № 686/14512/17 та постанові від 01 квітня 2020 року у справі № 165/2839/17.

Указані підстави є взаємовиключними.

Посилаючись на постанови Верховного Суду, які, на думку ОСОБА_1 , не ураховано апеляційним судом, останній не указує підстав касаційного оскарження у цій частині, зокрема, не посилається на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України як підставу касаційного оскарження, не зазначає, яку саме норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в указаних у касаційній скарзі постановах Верховного Суду, застосував суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні, не зазначає які саме висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах (та якої саме) у них викладено та які не застосував суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні. Тому, ОСОБА_1 слід обґрунтовувати підстави касаційного оскарження у цій частині.

Окрім цього, в уточненій касаційній скарзі, зазначено, що судове рішення оскаржується також з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 ЦПК України. Проте підстави касаційного оскарження у цій частині не обґрунтовано.

Таким чином, особі, яка подала касаційну скаргу, слід послатися на конкретний пункт (пункти) частини першої та/або третьої статті 411 ЦПК України та обґрунтувати підстави касаційного оскарження у цій частині за кожним пунктом.

У частині першій статті 400 ЦПК України передбачено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

З урахуванням викладеного, особі, яка подала касаційну скаргу, необхідно вказати підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 ЦПК України підстави (підстав), обґрунтувати неправильне застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права і надати уточнену касаційну скаргу та її копії відповідно до кількості інших учасників справи.

Відповідно до частини першої статті 120 ЦПК України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом. Частиною другою статті 127 ЦПК України передбачено, що встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Аналіз матеріалів на усунення недоліків свідчить про наявність підстав для продовження строку на усунення недоліків. Тому суд, на підставі частини другої статті 127 ЦПК України, продовжує його для надання уточненої касаційної скарги.

Керуючись статтями 120, 127, 260, 392, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Продовжити ОСОБА_1 строк на усунення недоліків касаційної скарги, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя В. І. Крат