Справа № 463/9072/20 Головуючий у 1 інстанції: Стрепко Н.Л.
Провадження № 22-ц/811/783/24 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2024 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Цяцяк Р.П.,

судді: Ванівський О.М. та Шеремета Н.О.,

за участю: секретаря Лук`янович А.П.;

адвоката Сеньківа А.І. представника ОСОБА_1 ;

апелянта ОСОБА_2 та її представника

адвоката Янчака П.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , представника ОСОБА_2 , на рішення Личаківського районного суду міста Львова від 21 червня 2022 року,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2020 року ОСОБА_4 (громадянин Тунісу) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 , треті особи ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , у якому просив: 1) визнати за ним право власності на квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101 (в подальшому «квартира АДРЕСА_2 »); 2) скасувати державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01 (в подальшому «квартира АДРЕСА_4 »), та визнати припиненим право власності відповідачки ОСОБА_5 щодо цієї квартири.

Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що10 червня 2015 року між ЖБК «Винники-1» та ОСОБА_2 було укладено договір № 37/4 про сплачу пайових внесків, за умовами якого остання брала на себе зобов`язання оплатити пайовий внесок по спорудженню квартири АДРЕСА_5 , розмір якого залежав від вартості будівництва одного квадратного метра площі квартири. За умови повної сплати ОСОБА_2 пайового внеску по спорудженню вказаної квартири, остання повинна бути оформлена у власність ОСОБА_2 . Договором також було передбачено обов`язок ОСОБА_2 доплатити на користь ЖБК «Винники-1» різницю між фактично побудованою площею квартири та проектною: у випадку, якщо перша більша останньої. Згідно з актом звірки площ, фактична площа квартири склала 51,4 кв.м. проти 46,2 кв.м. проектованої, відтак доплата на користь ЖБК Винники-1 склала 52 000 грн., однак ОСОБА_2 вимогу про оплату № 10/7/15-11 від 10 липня 2015 року залишила без виконання. У зв`язку з несплатою ОСОБА_2 пайового внеску у повному обсязі їй було надіслано письмове повідомлення від 14 грудня 2015 року за № 14/12/15-11 про розірвання вказаного вище договору про сплату пайових внесків, яке було отримано нею 18 грудня 2015 року. ЖБК «Винники-1», як забудовником, було змінено нумерацію квартир з АДРЕСА_6 , було прийнято до експлуатації і присвоєно поштову адресу: АДРЕСА_7 в. Таким чином, квартира АДРЕСА_4 та квартира АДРЕСА_2 даного будинку є однією і тією ж самою квартирою.

23 грудня 2015 року між ОСОБА_1 та ЖБК «Винники-1» було укладено договір № 41/4 про сплату пайових внесків у ЖБК «Винники-1», за умовами якого остання взяла на себе зобов`язання оплатити пайовий внесок по спорудженню квартири АДРЕСА_1 в. У зв`язку з повною оплатою ОСОБА_1 пайового внеску, 05 липня 2019 року право власності на квартиру АДРЕСА_2 було оформлено на її ім`я, а цій квартирі присвоєно реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, номер запису про право власності 32317074.

29 жовтня 2019 року між позивачем та ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу, за яким ОСОБА_1 передала у власність позивачу квартиру АДРЕСА_2 . Право власності позивача на вказану квартиру зареєстроване в державному реєстрі речових прав. Крім того, квартира АДРЕСА_2 також перебуває у фактичному володінні позивача. Незважаючи на отримання повідомлення про розірвання договору про сплату пайового внеску, ОСОБА_2 звернулась до державного реєстратора речових прав і 25 квітня 2016 року за нею було зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_4 , а цій квартирі присвоєно реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01. 05 липня 2019 року за договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом ЛМНО Барбуляк Х.М., ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_4 продала відповідачці і з інформаційної довідки з ДРРП від 01 вересня 2020 року № 222180210 вбачається, що квартира АДРЕСА_4 зареєстрована на праві власності за відповідачкою.

Позивачем зазначалося, що внаслідок вищенаведеного на одну і ту саму квартиру двічі зареєстровано право власності: один раз на ім`я позивача, як на квартиру АДРЕСА_2 , і один раз на ім`я відповідачки - вже як на квартиру АДРЕСА_4 . Фактичне володіння квартирою здійснює позивач. Про зазначені обставини позивач дізнався тільки в серпні 2020 року, отримавши відповідь на запит адвоката. Окрім того ЖБК «Винники-1» в подальшому перейменовано на ЖБК «Бузковий-2018».

Зазначалося, що відповідно до п. 2.2 договору № 37/4 від 10 червня 2015 року, ЖБК мало право розірвати договір в односторонньому порядку у випадку прострочення оплати пайових внесків більш ніж на 30 календарних днів, а тому з урахуванням факту прострочення (несплати) ОСОБА_2 пайового внеску з отриманням останньою повідомлення про розірвання договору, такий є розірваним, в даному випадку - з 18 грудня 2015 року. Позивач вважає, що оскільки зазначений договір було розірвано, а інші юридичні підстави для виникнення права власності на квартиру АДРЕСА_4 у ОСОБА_2 відсутні, то реєстрація нею права власності на цю квартиру є безпідставною та протиправною, оскільки відсутній будь-який юридичний факт, який би передбачав такий правовий наслідок як виникнення у ОСОБА_2 права власності на квартиру. Враховуючи те, що ОСОБА_2 власником даної квартири не була, вона не мала юридичних підстав для оформлення договору купівлі-продажу з відповідачем.

Натомість, оскільки ОСОБА_1 виконала укладений із ЖБК «Винники-1» договір №41/4 від 23 грудня 2015 року про сплату пайових внесків, позивач набув у власність квартиру АДРЕСА_2 .

Оскільки право власності на спірну квартиру зареєстроване за позивачем в державному реєстрі речових прав під номером 6, позивач здійснює фактичне володіння спірною квартирою, а тому така не вибувала з володіння позивача і на час позову перебуває в його володінні. Водночас право власності на спірну квартиру, але під номером 11 зареєстроване за відповідачкою на підставі договору купівлі-продажу укладеного між ним та ОСОБА_2 , а тому такою реєстрацією оспорюється право власності позивача щодо спірної квартири. Відтак позивач вважає, що з урахуванням того, що спірна квартира не вибула з його володіння, належним способом захисту його права власності у даному випадку є визнання цього права на підставі ст. 392 ЦК України. А також з урахуванням факту реєстрації за відповідачем права власності на спірну квартиру, але під номером 11, необхідним є пред`явлення похідної вимоги про скасування такої державної реєстрації та припинення права власності за відповідачем (том 1, а.с. 1-6).

Оскаржуваним рішенням позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_8 право власності на квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101.

Скасовано державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01, та визнано припиненим право власності ОСОБА_5 щодо цієї квартири.

Стягнуто з ОСОБА_5 в користь ОСОБА_9 6 390 гривень 80 копійок судового збору(том 2, а.с. 135-138).

Рішення суду оскаржила третя особа ОСОБА_2 в особі свого представника ОСОБА_3 .

Апелянт просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, покликаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та на порушення норм процесуального і неправильне застосування норм матеріального права.

Стверджує, що ОСОБА_2 не було відомо про розгляд даної цивільної справи судом першої інстанції, а про оскаржуване рішення вона дізналася лише у лютому 2024 року «з матеріалів кримінального провадження, які було надано (їй) для ознайомлення», «відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № … від 15.07.2019 року за підозрою (від 16.06.2023 року) ОСОБА_2 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 190 КК України. Зокрема про те, що вона, не виконавши умови договору про сплату пайових внесків на розрахунковий рахунок ЖБК, зареєструвала за собою право власності на квартиру, яку згодом продала іншій особі», хоча « ОСОБА_2 добровільно сплатила кошти ЖБК за додаткові площі, які були зазначені в акті звірки, який особисто підписувала, жодна вимога про сплату коштів їй не пред`являлась та не надсилалася засобами поштового зв`язку» (том 3, а.с. 2-17).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта та її представника на підтримання доводів апеляційної скарги та заперечення цих доводів зі сторони представника ОСОБА_1 , перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

ЦПК України встановлено, що:

- кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина 1 статті 4);

- цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (статті 12 і 81);

- обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (частина 1 статті 82).

Судами встановлено, стверджується матеріалами справи та визнається всіма її учасниками (а, відтак, доказуванню не підлягає) те, що:

-10.06.2015 року між ЖБК «Винники-1» та ОСОБА_2 було укладено Договір № 37/4 про сплату пайових внесків у ЖБК «Винники-1», яким передбачено, що ЖБК «Винники-1» зобов`язується організувати будівництво будинку на АДРЕСА_8 та передати у власність ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_4 у цьому будинку. Місцем реєстрації ОСОБА_2 у цьому Договорі АДРЕСА_9 (том 1, а.с. 28-31);

-25.04.2016 року ОСОБА_2 на підставі вищезгаданого Договору № 37/4, довідки ЖБК «Винники-1» № 11 від 10.09.2015 року та Акту прийому-передачі № 11, укладеного 11.09.2015 року між нею та ЖБК «Винники-1», зареєструвала за собою право власності на квартиру АДРЕСА_4 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01)(том 2, а.с. 32);

-05.07.2019 року ОСОБА_2 по нотаріально посвідченому Договору купівлі-продажу квартири продала квартиру АДРЕСА_4 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01) ОСОБА_5 (відповідачці) за 385 500 грн., «які Покупець ( ОСОБА_5 ) сплатила Продавцеві ( ОСОБА_2 ) до підписання цього договору у встановленому законом порядку». При цьому «сторони стверджують, що вони розрахувалися між собою на момент підписання цього договору і претензій щодо розрахунків між собою не мають» (пункт 6 Договору). Місцем реєстрації ОСОБА_2 у цьому Договорі купівлі-продажу квартири також зазначено АДРЕСА_10 (том 1, а.с. 92-93).

Уся кореспонденція (документи, судові повістки тощо), яка направлялася судом першої інстанції на зареєстровану у встановленому законом порядку адресу ОСОБА_2 ( АДРЕСА_10 ), поверталася до суду без вручення її згаданому адресату: з довідками пошти «адресат відсутній за вказаною адресою» (том 1, а.с. 79, 108, 122, 132, 164, 214; том 2, а.с. 3, 21, 111, 141, 148).

Як вбачається з оглянутого в судовому засіданні в ході апеляційного розгляду справи паспорта громадянина України апелянта ОСОБА_2 , станом і на 13 травня 2024 року вона залишається зареєстрованою за вищезгаданою адресою: АДРЕСА_10 , хоча (на її ж твердження) з січня 2013 року (тобто більше 11 років!) за згаданою адресою вона не проживає (том 3, а.с. 19).

За вищенаведених обставин в їх сукупності будь-які претензії апелянта ОСОБА_2 з приводу неповідомлення її судом першої інстанції про розгляд даної справи судом до уваги прийматися не можуть.

За змістом вже згаданої вище частини 1 статті 4 ЦПК України, фізична особа має право на звернення до суду за захистом саме своїх прав, свобод чи законних інтересів.

Предметом спору по даній справі є визнання за позивачем права власності на квартиру АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, яку по чинному на даний час і ніким не оспорюваному Договору купівлі-продажу квартири 29.10.2019 року купив саме позивач (том 1, а.с. 20-23) і до якої апелянт жодного відношення не має.

Також предметом позову у даній справі є скасування державної реєстрації права власності відповідачки ОСОБА_5 на квартиру АДРЕСА_4 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01), яку апелянт ОСОБА_2 добровільно по оплатному Договору купівлі-продажу квартири (також чинному на даний час і ніким не оспорюваному) ще 05.07.2019 року (тобто майже п`ять років тому) продала відповідачці ОСОБА_5 , однак остання рішення суду не оскаржує.

Відтак, ОСОБА_2 , не маючи вже майже п`ять років жодних прав на квартиру АДРЕСА_4 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01), не вправі вимагати скасування рішення по справі, стороною по якій вона не є.

Як пояснила в суді апеляційної інстанції апелянт, рішення суду по даній справі нею оскаржується у зв`язку з тим, що є наявним кримінальне провадження, у якому вона підозрюється у вчиненнікримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, зокрема у тому, що вона, не виконавши умови вищезгаданого Договору № 37/4 про сплату пайових внесків у ЖБК «Винники-1» від 10.06.2015 року, зареєструвала за собою право власності на квартиру АДРЕСА_4 , яку згодом продала відповідачці ОСОБА_5 .

За змістом частини 2 статті 54 ЦПК України, у разі розгляду справи без повідомлення третьої особи про розгляд справи (а у даному випадку розгляд справи без участі ОСОБА_2 , як третьої особи, ніким не оспорюється), обставини справи, встановлені судовим рішенням (в даному випадку рішенням суду, що оскаржується ОСОБА_2 ), не мають юридичних наслідків навіть при розгляді позову у цивільній справі, пред`явленого до цієї третьої особи.

З урахуванням вищенаведеного, обставини справи, встановлені рішенням суду, що оскаржується ОСОБА_2 , аж ніяк не можуть бути покладеними в основу обвинувачення ОСОБА_2 у вчиненні будь-якого кримінального правопорушення. Відтак, доводи апелянта з посиланням на наявність кримінального провадження, нібито пов`язаного з невиконанням нею договірних зобов`язань та реєстрацією права власності на квартиру з подальшим її відчуженням, аж ніяк не можуть бути правовою підставою для скасування рішення суду по справі, яку було розглянуто судом без її, як третьої особи, участі та лише одним з предметів спору по якій є скасування державної реєстрації права власності відповідачки на об`єкт нерухомості, який був відчужений апелянтом цій відповідачці ще п`ять років тому.

За вищенаведених обставин в їх сукупності колегія суддів приходить до висновку про те, що підстави для скасування оскаржуваного рішення (та, відповідно, для відмови у задоволенні позовних вимог) відсутні і апеляційну скаргу на нього третьої особи слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , представника ОСОБА_2 , залишити без задоволення, а рішення Личаківського районного суду міста Львова від 21 червня 2022 року- без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 16 травня 2024 року.

Головуючий: Цяцяк Р.П.

Судді: Ванівський О.М.

Шеремета Н.О.