Єдиний унікальний номер судової справи: 331/653/24
Номер провадження: 2-др/225/1/24
Дзержинський міський суд Донецької області в складі:
головуючого-судді Мигалевича В.В.,
за участю секретаря Голубової О.О.,
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань цивільну справу за заявою представника заявниці Кузнєцова Дмитра Олександровича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , відповідач: ОСОБА_2 , про ухвалення додаткового рішення у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,-
09.05.2024 до Дзержинського міського суду Донецької області надійшла заява представника заявниці ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , відповідач: ОСОБА_2 , про ухвалення додаткового рішення у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.
У своїй заяві просять ухвалити по справі №331/653/24 додаткове рішення, яким стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в розмірі 5000 грн.
У судове засідання сторона позивача не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, надали до суду письмову заяву про розгляд справи за їх відсутності, у якій зазначили, що заявлені вимоги підтримують в повному обсязі.
Відповідач в судове засідання не з`явився, надіслав суду клопотання в якому просить зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу до 1500 грн., та здійснити розподіл судових витрат таким чином: поклавши на нього витрати по сплаті судового збору та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1500 грн.
Дослідив письмові матеріали справи, суд вважає за необхідне ухвалити додаткове рішення в частині вирішення питання про розподіл судових витрат, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.4 ст. 270 ЦПК України, у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.
Оскільки сторони повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, неприбуття їх в судове засідання не перешкоджає розгляду заяви, тому суд вважає необхідним розглядати справу за відсутністю осіб, які не з`явилися.
Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст. 247 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Пунктом 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України передбачено, що суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Частиною 1 ст.264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.
У відповідності до вимог ч.1 ст.265 ЦПК України, рішення суду складається з вступної, описової, мотивувальної та резолютивної частини.
Також, відповідно до ч.5 п.2 ст.265 ЦПК України, в резолютивній частині рішення зазначаються висновок суду про розподіл судових витрат.
Як убачається з матеріалів справи, рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 08.05.2024 позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - задоволено. Шлюб між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований 05 вересня 2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управління юстиції у м.Донецьку Донецької області, актовий запис №370, - розірвано. ОСОБА_1 залишено прізвище « ОСОБА_6 ».
Також, як убачається з мотивувальної частини рішення під час вирішення питання про розподіл судових витрат в частині судового збору, зазначено таке, цитата: «згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки стороною позивачки в позовній заяві не заявлено вимогу про стягнення судового збору з відповідача, суд вважає можливим залишити судові витрати за позивачкою».
Відповідно до ст. 246 ЦПК України, якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.
Відповідно до ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.
Відповідно до частини 1 статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно з пунктом 1 частини 3 статті 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Статтею 141 ЦПК України визначено розподіл судових витрат між сторонами та передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до ч.8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Згідно з положеннями ч. 1, 2 статті 137 Цивільного процесуального кодексу України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. (ч. 3 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України)
Відповідно до частин 4-6 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Отже, можна зробити висновок, що ЦПК передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року по справі № 755/9215/15-ц.
Згідно з частиною шостою статті 137 ЦПК обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).
Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Таким чином, розмір витрат на оплату правничої допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правничу допомогу.
Витрати на правничу допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правничої допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій тощо).
Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
За результатами розгляду даної цивільної справи представником позивача заявлено до стягнення витрати на правову допомогу в сумі 5000,00 грн.
На підтвердження факту надання правничої допомоги надано Акт приймання-передачі наданих послуг (виконаних робіт) до договору про надання правової допомоги №Б/Н від 27 березня 2024 від 08.052024 ; Договір про надання правової допомоги від 27 березня 2024; Квитанція до прибуткового касового ордеру № 7/03-1 від 27.03.2024.
У матеріалах справи також містяться належні документи на підтвердження повноважень адвоката Кузнєцова Д.О. на представництво інтересів ОСОБА_1 , а статус адвоката підтверджується свідоцтвом про право зайняття адвокатською діяльністю № 346 від 10.10.2001.
Окрім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір».
Таким чином, аналізуючи викладені норми права та враховуючи обставини справи, обґрунтованості та реальності понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, розумності їхнього розміру, складністю справи (зазначена справа у відповідності до положень ЦПК України є малозначною) та виконаними адвокатом Кузнєцовим Д.О. послугами, часом, витраченим адвокатом на виконання робіт з надання правової допомоги, обсягом наданих адвокатом послуг, значенням справи для сторін, результатами розгляду справи, суд вважає, що зазначені стороною позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн є завищеними, належним чином не обґрунтованими, що суперечить принципу розподілу судових витрат.
Оскільки адвокат Кузнєцов Д.О. брав участь у справі у якості представника позивача за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, за результатами розгляду якої судом було позовні вимоги задоволено в повному обсязі, суд вважає необхідним заяву про стягнення витрат за надання правничої допомоги задовольнити частково, а саме в розмірі 2500,00 грн., в іншій частині вимог відмовити, що відповідатиме критерію співмірності у порівнянні із заявленими позовними вимогами.
Керуючись ст. 133, 137, 141, 246, 270 ЦПК України, суд, -
Заяву ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), який діє в інтересах ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ), відповідач: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) про ухвалення додаткового рішення у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) витрати на правову допомогу у розмірі 2500 (дві тисячі п`ятсот) гривень 00 коп.
В іншій частині заяви відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: В.В. Мигалевич