ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1494/24Головуючий по 1 інстанції
Справа №712/1852/24 Категорія: 310020000 Токова С. Є.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2024 рокум. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Сіренка Ю.В., Фетісової Т.Л.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ;

відповідач - ОСОБА_2 ;

третя особа: ОСОБА_3 ;

особа, яка подала апеляційну скаргу - ОСОБА_2 ;

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 08 липня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання,

в с т а н о в и в:

12 лютого 2024 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання, в якому просить суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходів) щомісячно, починаючи стягнення з 12 лютого 2024 року і до закінчення навчання, але не довше ніж до досягнення 23 річного віку.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що вона з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу у них народилася донька ОСОБА_3 , 2006 року народження. На даний час донька досягла повноліття та навчається на 3 курсі у Черкаській медичній академії на денній формі навчання, терміном до 30.06.2025 року.

Зазначила, що донька отримує стипендію у розмірі 15010 грн. на рік, якої не вистачає для покриття матеріальних потреб у харчуванні, одязі, канцелярських товарів та навчальних матеріалів. Відповідач є працездатною особою, проходить військову службу, є матеріально забезпеченою особою, а відтак має змогу сплачувати аліменти у заявленому в позові розмірі.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 08 липня 2024 року стягнуто з ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка продовжує навчання, у розмірі 1/8 частини від усіх видів заробітку, доходів відповідача, щомісячно, починаючи стягнення з 12 лютого 2024 року і до закінчення ОСОБА_4 навчання, але не більше ніж до досягнення нею 23 річного віку.

Стягнуто з ОСОБА_2 до спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір в сумі 1211, 20 грн.

При визначенні розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки судом першої інстанції враховано те, що донька сторін продовжує навчання, та потребує матеріальної допомоги, яку батько спроможний надавати, оскільки є здоровим та працездатним. Разом з тим, суд першої інстанції врахував наявність у платника аліментів на утриманні неповнолітньої дитини.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 11 листопада 2024 року виправлено описку в мотивувальній частині рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 08 липня 2024 року, в абзаці мотивувальної частини вірно вказано «Разом з тим, заявлений позивачем розмір аліментів слід зменшити з 1/4 до 1/8 частки з усіх видів заробітку відповідача».

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу в якій просить рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 08 липня 2024 року скасувати, постановити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду прийняте без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів по справі та з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що суд першої інстанції не повно з`ясував обставини щодо розміру стипендії дочки. Позивач не мала права на позов про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання, оскільки не надала будь-яких доказів про співмешкання з дочкою однією сім`єю, ні про факт її утримання позивачкою, ні про розмір витрат на навчання та проживання дочки.

В апеляційній скарзі зазначається, що при розгляді справи судом першої інстанції порушені вимоги ст. 182 СК України, а саме: необхідність з`ясування наявності у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина. Суд не врахував матеріальне становище та сімейний стан відповідача, а саме наявність на утриманні неповнолітньої дитини, дружини та матері пенсіонера, брата, який хворіє.

29 серпня 2024 року на адресу Черкаського апеляційного суду від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін.

Відзив мотивований тим, що розмір аліментів присуджений судом першої інстанції у розмірі 1/6 від доходів скаржника є обґрунтованим та таким, що не поставить батька у скрутне фінансове становище. Вказує, що донька проживає з позивачем з моменту народження. Аліменти з скаржника на утримання дитини стягуються з 2007 року. Спільна донька не працює, навчається на денній формі, що позбавляє її можливості працевлаштуватися та одержувати певний дохід, у зв`язку з чим вона потребує матеріальної допомоги.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення відповідає вказаним вимогам.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

При розгляді справи судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 ОСОБА_3 , народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , її батьками є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с.7)

Відповідно до довідки № 35/04-03 від 22 січня 2024 року, виданої Черкаською медичною академією, ОСОБА_3 є студенткою 3 курсу денної форми навчання на бюджетній основі. Стипендію отримує. Термін навчання з 01.09.2021 року по 30.06.2025 року (а.с.12).

Відповідач ОСОБА_2 офіційно працевлаштований ( проходить військову службу в Національній Гвардії України за контрактом), про що зазначається самим відповідачем (а.с.53, 57).

Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ч. 1, 2 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Відповідно до ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Згідно ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу.

При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

У п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зазначено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язковою сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба в зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2018 року у справі №748/2340/17 зроблено висновок по застосуванню статті 199 СК України, який полягає в тому, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).

У постанові від 16 лютого 2022 року у справі № 381/2423/20 (провадження № 61-17937св21) Верховний Суд виснував, що стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, потрібних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, існує незалежно від форми навчання. При визначенні розміру аліментів потрібно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Приписи цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Заперечуючи проти позовних вимог відповідач у відзиві на позовну заяву так і в апеляційній скарзі вказує на те, що на його утриманні перебуває неповнолітня дитина, дружина. Також він надає щомісячну матеріальну допомогу своїй матері у розмірі 4000 грн., яка є пенсіонером. Враховуючи його склад сім`ї, його дохід повністю витрачається на щоденні потреби, такі як комунальні платежі, допомогу батькам, купівлю одягу, продуктів, медикаментів. Вказує, що обов`язки по утриманню дочки він повинен виконувати по мірі своїх можливостей. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком обох батьків між тим позивачем не надано документів на підтвердження своїх доходів. В той же час, колегія суддів звертає увагу, що скаржник оскаржує рішення суду повністю та просить його скасувати, у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд першої інстанції при визначенні розміру аліментів взяв до уваги факт перебування на утриманні відповідача малолітнього сина.

Доказів скрутного матеріального становища відповідача, що унеможливлює утримання ним своєї повнолітньої доньки, яка продовжує навчання та потребує матеріальної допомоги, суду надано не було.

Доказів того, що повнолітня донька ОСОБА_3 , здатна самостійно себе утримувати, з урахуванням того, що має самостійний дохід у вигляді стипендії, яка є незначною і у зв`язку з цим не потребує надання матеріальної допомоги з боку батька, матеріали справи також не містять. Так, особа, яка продовжує навчання, крім основних витрат на навчання, має також потребу в підручниках, витрат на проїзд до навчального закладу, проживання, одяг тощо.

Доводи скаржника, що на його утриманні перебуває дружина не можуть бути прийняті до уваги колегією суддів, оскільки останнім не надано суду доказів того, що його дружина є непрацездатною та не може самостійно себе утримувати.

Що стосується твердження скаржника про утримання своєї матері ОСОБА_5 , колегія суддів зазначає наступне.

На підтвердження того факту, що на утриманні відповідача перебуває матір, яка є пенсіонеркою, ОСОБА_2 надав копію пенсійного посвідчення ОСОБА_5 , довідку про доходи ОСОБА_5 (а.с.142-143).

Згідно з постановою об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 05 вересня 2019 року у справі № 212/1055/18-ц, тлумачення статті 202 СК України свідчить, що обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: 1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення); 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. Обов`язок повнолітніх дітей не пов`язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу.

Саме по собі посилання відповідача на пенсійний вік матері не зумовлює звільнення від обов?язку утримувати свою дитину, оскільки такий обов?язок утримувати повнолітню дитину, передбачений діючим сімейним законодавством, а надання матеріальної допомоги матері відповідач здійснює добровільно, оскільки жодних доказів щодо обов?язкового утримання матері відповідачем матеріали справи не містять.

Доводи скаржника стосовно того, що ОСОБА_1 не має права звертатися в суд до ОСОБА_2 з даним позовом, не приймаються колегією суддів, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають той з батьків, з ким проживає дочка, син, які продовжують навчання.

Доводи скаржника стосовно того, що суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні не дав оцінки доказам у їх сукупності, чим порушив процесуальну норму щодо оцінки доказів у цивільному процесі не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи, а тому недостатніми є посилання скаржника, що ним доведено відсутність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог, так як доводи відповідача спростовуються матеріалами справи, які перевірено та оцінено судом першої інстанції.

Оскільки, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків районного суду, підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

З урахуванням того, що обставини щодо визначення розміру аліментів, передбачених статтею 182 ЦПК України, досліджувались судом першої інстанції під час вирішення питання щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача аліментів у розмірі 1/8 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця. Такий розмір аліментів буде відповідати як інтересам доньки ОСОБА_3 , так і можливостям її батька, відповідача у справі.

Судом першої інстанції обґрунтовано визначено період за який мають стягуватись аліменти на дитину, яка продовжує навчання, а саме з 12 лютого 2024 року (з часу подання позовної заяви) і до закінчення навчання, але не довше ніж до досягнення нею двадцяти трьох років, тобто до 24 січня 2029 року.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись статтями 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 08 липня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, викладених у статті 389 ЦПК України.

Судді