Справа № 538/393/24
Провадження № 2/538/286/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 травня 2024 року м. Лохвиця

Лохвицький районний суд Полтавської області в складі головуючого судді Цімботи Л.Г., з участю секретаря судового засідання Дугніст А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Лохвиця цивільну справу за позовом Миргородської окружної прокуратури Полтавської області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_2 про конфіскацію земельної ділянки,

в с т а н о в и в:

Миргородська окружна прокуратура Полтавської області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 і просить конфіскувати у власність держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області належну ОСОБА_1 на праві приватної власності земельну ділянку кадастровий номер :00:006:0058, площею 3,4330 га, розташовану на території Лохвицької територіальної громади Миргородського району, стягнути з ОСОБА_1 на користь Полтавської обласної прокуратури 3028 грн. судового збору, сплаченого за пред`явлення позову. В обгрунтування позову зазначила, що ОСОБА_1 уродженець Росії, Тульської області, м. Новомосковськ, є громадянином Російської Федерації, документований посвідкою на постійне проживання в Україні, місце проживання: АДРЕСА_1 . 22.04.2021 Управлінням державної міграційної служби України в Полтавській області громадянин РФ ОСОБА_1 документований посвідкою на постійне проживання з безконтактним електронним носієм № НОМЕР_1 , строком дії до 21.04.2031, орган видачі 5302, в порядку обміну, у зв`язку із досягненням іноземцем 45 річного віку. Паспортом громадянина Російської Федерації документований 09.04.2015 Р 75 1097935, ФМС Російської Федерації. Згідно відповіді, отриманої з Управління державної міграційної служби України в Полтавській області від 08.12.2023, ОСОБА_1 в установленому законодавством порядку, до УДМС України в Полтавській області із заявою про набуття громадянства не звертався. На підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом ОСОБА_1 після смерті баби - ОСОБА_3 успадкував належну їй на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ПЛ 166317, земельну ділянку площею 3,4330 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Лохвицької територіальної громади Миргородського району (колишня Свиридівська сільська рада). У подальшому, 03.02.2015 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано право приватної власності ОСОБА_1 на земельну ділянку кадастровий номер :00:006:0058, плошею 3,43 га, номер відомостей про речове право 8588081. Згідно Договору оренди землі та даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 06.01.2016 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір оренди вказаної земельної ділянки строком на 7 років з автоматичним його продовженням на той же строк та на тих же умовах, якщо сторони не забажають його розірвати за 90 днів до закінчення строку дії вказаного договору. Разом із цим, окружною прокуратурою встановлені порушення вимог земельного законодавства в частині не відчуження протягом року прийнятої у спадщину громадянином Російської Федерації ОСОБА_1 , вищевказаної земельної ділянки сільськогосподарського призначення. Оскільки, ОСОБА_1 , будучи іноземцем, протягом року з часу переходу права власності на земельну ділянку кадастровий номер :00:006:0058, площею 3,4330 га, яка розташована на території Лохвицької територіальної громади Миргородського району (колишня Свиридівська сільська рада) з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського

виробництва, не відчужив її, то право власності на зазначену земельну ділянку підлягає примусовому припиненню шляхом конфіскації.

Ухвалою суду від 13.03.2024 вказаний позов прийнято до розгляду, провадження у даній справі відкрито та призначено справу до розгляду у підготовчому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження (а.с. 51).

Ухвалою суду від 09.04.2024 р. підготовче провадження закрито та справу призначено до судового розгляду (а.с. 64).

В судовому засіданні прокурор позовні вимоги підтримала, суду пояснила обставини, викладені в позові,просить позовні вимоги задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області в судове засідання не з`явився, надав письмові посянення, в яких просив позов задовольнити, справу розглядати без участі представника.

Відповідач в судове засідання не з`явився, в силу положень п. 4 ч. 8, ч. 11 ст. 128 ЦПК України вважається належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, заяв або клопотань про відкладення слухання справи, відзиву на позов до суду не надавав.

Третя особа, в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Суд, вислухавши прокурора, дослідивши матеріали справи і давши їм належну оцінку, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином РФ, який отримав дозвіл на імміграцію в Україну та документований посвідкою на постійне проживання № НОМЕР_1 від 22.04.2021 строком дії до 21.04.2031 року, адреса проживання за кордоном: АДРЕСА_1 ; адреса проживання в Україні: АДРЕСА_2 , контактний телефон: НОМЕР_2 . В установленому законодавством порядку до УДМС України в Полтавській області ОСОБА_1 із заявою про набуття громадянства України не звертався, посвідка на постійне проживання серії НОМЕР_3 від 10.06.2014 видавалася на ім`я громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Росії, Тульської області, м. Новомосковськ, на підставі дозволу на імміграцію в Україну наданого Управлінням 04 квітня 2014 року; 22.04.2021 року Управлінням громадянин рф ОСОБА_1 документований посвідкою на постійне проживання з безконтактним електронним носієм № НОМЕР_1 , строком дії до 21.04.2031р., орган видачі 5302, в порядку обміну у зв`язку з досягненням іноземцем 45-річного віку. Ці обставнини підтверджуються листами Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області від 05.12.2023 та від 19.01.2024 (а.с.32-34).

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 30.11.2023 року вбачається, що 03.02.2015 зареєстровано право приватної власності ОСОБА_1 на земельну ділянку кадастровий номер :00:006:0058, площею 3,43 га, цільове призначення: документи, подані для державної реєстрації: свідоцтво про право на спадщину, серія та номер № 118 , виданий 03.02.2015, видавник: Перша Лохвицька державна нотаріальна контора, номер відомостей про речове право 8588081, вид іншого речового права: право оренди земельної ділянки, документи подані для державної реєстрації: договір оренди землі, серія та номер: б/н, виданий 06.01.2016, видавник ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , відомості про суб`єкта іншого речового права: орендар: ОСОБА_2 , орендодавець: ОСОБА_1 , строк дії: Договір укладено на 7 років, аналогічна інформація відображена і у копії Поземельної книги (а.с.12, 13-30, 35).

З листа Лохвицької державної нотаріальної контори від 17.01.2024 року встановлено, що до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , яка проживала на день смерті в селі Яшники, Лохвицького району Полтавської області, звернувся онук спадкодавці ОСОБА_1 . Спадкова справа заведена 29.01.2008 року за № 33/2008. Заповіт від імені спадкодавці посвідчувався 21.03.2008 року, Виконавчим комітетом Свиридівської сільської ради, Лохвицького району, Полтавської області, за реєстром № 27, на все майно, на користь онука спадкодавці ОСОБА_1 ; 03.02.2015 року державним нотаріусом Першої лохвицької державної нотаріальної контори було видане

свідоцтво про право на спадщину за заповітом, на земельну ділянку розміром 3,433 га, розташовану на території Свиридівської сільської ради, Лохвицького району, Полтавської області, на користь онука спадкодавці ОСОБА_1 , який на час оформлення спадшини був зареєстрований в АДРЕСА_2 згідно посвідки на постійне проживання ІН НОМЕР_5 виданої 10.06.2014 рику, органом № 5301 (а.с 31).

Положення статей 13, 14 Конституції України визначають, що земля є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що знаходиться під особливою охороною держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Земельного кодексу України, земля в Україні є національним багатством і перебуває під особливою охороною закону.

Згідно норм ст. 19 Земельного кодексу України, землі сільськогосподарського призначення віднесено до категорії особливо цінних.

За змістом положень ст. 41 Конституції України, ст. 319, 321 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності набувається в порядку, визначеному законом. Власність зобов`язує. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Особливості правових підстав набуття та припинення права власності на об`єкти нерухомого майна іноземцями (особами без громадянства) встановлені нормами розділу V Закону України «Про міжнародне приватне право», положеннями Цивільного кодексу України, Земельного кодексу України.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 38 Закону України «Про міжнародне приватне право» право власності та інші речові права на нерухоме та рухоме майно визначаються правом держави, у якій це майно знаходиться, якщо інше не передбачено законом. Належність майна до нерухомих або рухомих речей, а також інша класифікація майна визначаються правом держави, у якій це майно знаходиться.

Згідно 3 4. 1 ст. 39 даного Закону, виникнення та припинення права власності та інших речових прав визначається правом держави, у якій відповідне майно перебувало в момент, коли мала місце дія або інша обставина, яка стала підставою для виникнення або припинення права власності та інших речових прав, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України.

Таким чином, оскільки спірна земельна ділянки, згідно ч. 1 ст. 181 Цивільного Кодексу України, належать до нерухомого майна, знаходяться на території України, то на них поширюється дія права України.

Згідно зі ст. 80 Земельного кодексу України суб`єктами права приватної власності на землю визначено громадян України та юридичних осіб. Проте з урахуванням змісту ч. 2 ст. 81 та інших норм Земельного кодексу України суб`єктами права приватної власності на землю визнаються також іноземні громадяни та особи без громадянства.

Зокрема, іноземні громадяни та особи без громадянства відповідно до ч. 2 ст. 81 Земельного кодексу України можуть набувати права власності на земельні ділянки несільськогосподарського призначення в межах населених пунктів, а також на земельні ділянки несільськогосподарського призначення за межами населених пунктів, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, шо належать їм на праві приватної власності.

Згідно з ч. 3 ст. 81 Земельного кодексу України іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки відповідно до частини другої цієї статті у разі: придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; викупу земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві власності; прийняття спадщини.

Відповідно до ч. 5 ст. 22 Земельного кодексу України набуття у власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення здійснюється з урахуванням вимог ст. 130 цього Кодексу, а саме: іноземцям, особам без громадянства та юридичним особам заборонено набувати частки у статутному (складеному) капіталі, акції, паї, членство у юридичних особах (крім як у статутному (складеному) капіталі банків), які є власниками земель сільськогосподарського призначення.

Одночасно за змістом ч. 4 ст. 81 Земельного кодексу України землі

сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню.

За змістом частин 1, 2 та 4 статті 145 Земельного кодексу України якщо до особи переходить право власності на земельну ділянку, яка за цим Кодексом не може набуватися нею у власність, ця ділянка підлягає відчуженню її власником протягом року з моменту переходу такого права. У разі якщо відповідно до закону власник земельної ділянки зобов`язаний відчужити її протягом певного строку і земельна ділянка не була відчужена ним протягом такого строку, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду. Такий позов подається до суду органом, що здійснює державний контроль за використанням та охороною земель. Конфіскована земельна ділянка за рішенням суду підлягає продажу на земельних торгах, а ціна проданої земельної ділянки, за вирахуванням витрат, пов`язаних з її продажем, виплачується її колишньому власнику.

Пунктом 10 ч. 1 ст. 346 Цивільного кодексу України визначено конфіскацію як одну з підстав припинення права власності.

Згідно із ст. 354 Цивільного кодексу України до особи може бути застосовано позбавлення права власності на майно за рішенням суду як санкція за вчинення правопорушення (конфіскація) у випадках, встановлених законом.

Конфісковане майно переходить у власність держави безоплатно, крім випадків, визначених законом. Обсяг та порядок конфіскації майна встановлюються законом.

Частиною 5 ст. 41 Конституції України визначено, що конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом.

Згідно положення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17.07.1997, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У правовому висновку Верховного Суду України, викладеному в постанові від 18 вересня 2013 року (справа № 6-92 цс 13) зазначено, що основною метою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції», від 11 березня 2003 року «Новоселецький проти України», від 1 червня 2006 року «Федоренко проти України»). Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено в структурі ст. 1, зокрема, необхідно, щоб була дотримана обґрунтована пропорційність МІЖ застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності.

Таким чином, особу може бути позбавлено її власності лише в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності має бути дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника.

Згідно зі ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації таких прав.

Суд, здійснюючи оцінку наданих позивачем (прокурором) доказів, вважає, що ОСОБА_1 , будучи іноземцем, протягом року з часу переходу права власності на земельну ділянку кадастровий номер :00:006:0058, площею 3,4330 га, яка розташована на території Лохвицької територіальної громади Миргородського району (колишня Свиридівська сільська рада), з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, не відчужив її, тому його право власності на зазначену земельну ділянку підлягає примусовому припиненню шляхом конфіскації.

За таких обставин, суд, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги задоволено в повному обсязі, тому з відповідача на користь Полтавської обласної прокуратури слід стягнути 3028 гривень судового збору.

Керуючись ст.ст. 13, 18, 81, 83, 258, 259, 263-265, 352, 354, 355 ЦПК України, суд,

у х в а л и в :

Позов Миргородської окружної прокуратури Полтавської області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_2 про конфіскацію земельної ділянки задовольнити.

Конфіскувати у власність держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області (вул. Затишна, 23, м. Полтава, 36014, ) належну ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на праві приватної власності земельну ділянку кадастровий номер :00:006:0058, площею 3,4330 га, розташовану на території Лохвицької територіальної громади Миргородського району.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь Полтавської обласної прокуратури (36000, м. Полтава, вул. 1100 річчя Полтави, 7, р/р № UA НОМЕР_6, банк ДКСУ м. Київ, , код класифікації видатків бюджету - 2800) 3028 (три тисячі двадцять вісім) грн. судового збору, сплаченого за пред`явлення позову.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається в порядку передбаченому п.15.5) Перехідних положень ЦПК України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення складено 16 травня 2024 р.

Суддя Лохвицького

районного суду Л.Г.Цімбота