ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 550/81/24 Номер провадження 22-ц/814/2428/24Головуючий у 1-й інстанції Хоменко Д.Є. Доповідач ап. інст. Триголов В. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Триголова В.М.

Суддів: Дорош А.І., Лобова О.А.

розглянув в порядку письмового провадження в місті Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Чутівського районного суду Полтавської області від 20 березня 2024 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, -

В С Т А Н О В И В :

У січні 2024 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення 3% річних та інфляційних втрат.

Позов обґрунтований тим, що 17.12.2014 Чутівським районним судом Полтавської області було винесено рішення №550/1023/14-ц, яким задоволено позов ОСОБА_2 про стягнення із ОСОБА_1 коштів за договором позики від 21.02.2013. Згідно рішення суду із відповідача на користь позивача було стягнуто 935455,66 грн неповернутого боргу; 1768,25 грн відсотків за користування позикою та 3775,80 грн витрат по оплаті судового збору. Зазначене рішення суду було виконано боржником в примусовому порядку лише 22.07.2019, що підтверджується матеріалами виконавчого провадження.

У вересні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, просив стягнути з ОСОБА_1 на його користь 3% річних від простроченої суми виконання грошового зобов`язання за користування грошовими коштами в сумі 107 160 грн. 76 коп., 536 117 грн. 18 коп. інфляційних збитків, 596 398 грн. 18 коп. курсової різниці з конвертації долара США на гривню.

Крім того, позивач вказує, що рішенням Чутівського районного суду Полтавської області від 24 грудня 2019 року у справі № 905/600/18 позов задоволений частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 107 160 грн. 76 коп. - три відсотки річних за час прострочення виконання зобов`язання. В решті позовних вимог відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 06.04.2020 рішення Чутівського районного суду Полтавської області від 24 грудня 2019 року у справі № 905/600/18 в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 інфляційних збитків за прострочення виконання грошового зобов`язання на суму 563 117 грн. 18 коп. скасовано, ухвалено нове судове рішення в цій частині. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 інфляційні збитки за прострочення виконання грошового зобов`язання у розмірі 563 117 грн. 18 коп. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 11 855,44 грн.

В іншій частині рішення Чутівського районного суду Полтавської області від 24 грудня 2019 року залишено без змін.

Позивач зазначає, що відповідно до довідки, виданої Чутівським відділом державної виконавчої служби у Полтавському районі Полтавської області №2046 від 17.01.2024 у відділі ДВС перебуває виконавче провадження BП 62147000 з виконання виконавчого листа №550/l160/19, виданого 14.05.2020 Чутівським районним судом Полтавської області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу у розмірі 682949,84 грн. 3 моменту відкриття виконавчого провадження були стягнуті кошти у сумі 450810,87. Станом на 17.01.2024 залишок заборгованості складає 232138,94 грн.

Враховуючи викладене, а також зважаючи на неналежне виконання боржником своїх зобов`язань, позивач вважає, що має право на стягнення із відповідача 40437,47 грн 3% річних та 158904,23 грн інфляційних втрат.

Рішенням Чутівського районного суду Полтавської області від 20 березня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення 3% річних та інфляційних втрат задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 40437 (сорок тисяч чотириста тридцять сім) грн., 47 коп. 3% річних та 158904 (сто п`ятдесят вісім тисяч дев`ятсот чотири) грн., 23 коп. інфляційних втрат.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1993 (одна тисяча дев`ятсот дев`яносто три) грн., 41 коп.

Не погодившись з цим рішенням, відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність рішення місцевого суду нормам матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що грошове зобов`язання за договором позики від 21.03.2013 року повністю виконане позичальником 22.07.2019 року в рамках виконавчого провадження №46713861 про що зазначено в судових рішеннях та встановлено в даній судовій справі.

Зазначає, що оскаржуваним рішенням суду стягнуто з відповідача 3% річних та інфляційні втрати, які нараховані не на основне грошове зобов`язання, а на стягнуті раніше 3% річних та інфляційні втрати.

Вважає, що стягнення 3% річних та інфляційних втрат має місце лише за період прострочення оплати основного боргу з 2014 року по 2019 рік, про що було ухвалене рішення Чутівським районним судом Полтавської області від 24 грудня 2019 року та Полтавським апеляційним судом від 06.03.2020 року.

Наголошує, що повторне нарахування індексу інфляції, а також 3% річних при відсутності основного боргу внаслідок його повного погашення не передбачене чинним законодавством України.

Посилаючись на постанову Верховного Суду від 07 лютого 2024 року у справі №295/434/22 звертає увагу на надмірний процесуальний формалізм суду першої інстанції при ухваленні рішення.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до слідуючого висновку.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З матеріалів справи вбачається, що 21 лютого 2013 року між позивачем ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_1 було укладено нотаріально посвідчений договір позики.

Згідно умов договору ОСОБА_1 прийняв у власність строком до 01.10.2013 р. кошти в розмірі 314 000 грн., що в еквіваленті становить 39 250 доларів США. 20.03.2014 р. між сторонами укладено нотаріально посвідчений Договір про внесення змін до Договору позики від 21.02.2013 р., відповідно до якого відповідач зобов`язався виплачувати позивачу грошові кошти в сумі 616758 грн., що в еквіваленті становить 59304 долари США до 01.10.2014 р.

Судом встановлено, що рішенням Чутівського районного суду Полтавської області від 17.12.2014 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 було стягнуто 935455,66 грн неповернутого боргу; 1768,25 грн відсотків за користування позикою та 3775,80 грн витрат по оплаті судового збору (а.с.9-10).

Рішенням Чутівського районного суду Полтавської області від 24 грудня 2019 року у справі № 905/600/18 позов задоволений частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 107 160 грн. 76 коп. - три відсотки річних за час прострочення виконання зобов`язання. В решті позовних вимог відмовлено. Вирішено питання судових витрат (а.с.11-14).

Постановою Полтавського апеляційного суду від 06.04.2020 рішення Чутівського районного суду Полтавської області від 24 грудня 2019 року у справі № 905/600/18 в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 інфляційних збитків за прострочення виконання грошового зобов`язання на суму 563 117 грн. 18 коп. скасовано, ухвалено нове судове рішення в цій частині. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 інфляційні збитки за прострочення виконання грошового зобов`язання у розмірі 563 117 грн. 18 коп. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 11 855,44 грн.

В іншій частині рішення Чутівського районного суду Полтавської області від 24 грудня 2019 року залишено без змін (а.с.15-18).

Відповідно до довідки, виданої Чутівським відділом державної виконавчої служби у Полтавському районі Полтавської області №2046 від 17.01.2024 у відділі ДВС перебуває виконавче провадження BП 62147000 з виконання виконавчого листа №550/l 160/19, виданого 14.05.2020 Чутівським районним судом, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу у розмірі 682949,84 грн. 3 моменту відкриття виконавчого провадження були стягнуті кошти у сумі 450810,87. Станом на 17.01.2024 залишок заборгованості складає 232 138,94 грн (а.с.20).

Згідно статей 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з частиною 1 статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 серпня 2023 року у справі № 495/5081/20 (провадження № 61-7703св23) зазначено, що: «Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України). Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення породжує, змінює або припиняє цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним) (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 липня 2021 року в справі № 759/24061/19 (провадження № 61-8593св21)».

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до вимог частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частина 1 та 2 статі 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно частини 6 та 7 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Частинами 1 та 2 статті 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Аналізуючи матеріали справи колегія суддів вважає доведеним факт укладення договору позики та отримання відповідачем коштів .

Установивши, що рішення суду відповідач не виконав, суд першої інстанції зробив правильний висновок про наявність у позивача права на стягнення відповідно до статті 625 ЦК України трьох процентів річних та інфляційних втрат унаслідок прострочення виконання грошового зобов`язання, що виникло на підставі рішення суду.

За вказаних обставин, враховуючи недоведеність факту виконання ОСОБА_1 своїх грошових зобов`язань що виникли за рішенням суду, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності достатніх підстав для задоволення позову.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані та підтверджені матеріалами справи. Рішення суду прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Зважаючи на наведене апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382-384, 389 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Чутівського районного суду Полтавської області від 20 березня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 02 грудня 2024 року.

Головуючий суддя: В.М. Триголов

Судді: А.І. Дорош

О.А. Лобов