УХВАЛА

Іменем України

11.03.2024

Справа № 331/1386/24

Провадження № 6/331/134/2024

Жовтневий районний суд м.Запоріжжя у складі судді Н.В.Фісун, за участю секретаря Свириденко О.С. розглянувши у відкритому судовому засіданні

справу за поданням Південне Міжрегіональне Управління Міністерства юстиції (м.Одеси) про тимчасове обмеження у праві виїзду ОСОБА_1 за межі України,

в с т а н о в и в :

Південне Міжрегіональне Управління Міністерства юстиції(м.Одеси) звернулась до суду із поданням, у якому просить обмежити ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України , яка є боржником за невиконання нею судового рішення. Подання мотивує тим, що на виконанні у Відділі примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (далі по тексту Відділ) перебуває виконавче провадження № 58491625 (дата відкриття виконавчого провадження 26.02.2019) з примусового виконання виконавчого листа № 335/14643/18, виданого 28.01.2019 Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя, про повернення малолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на територію Республіки Кіпр. На виконання постанови про передачу матеріалів виконавчого провадження заступника начальника Південно-Східного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південно-Східного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції ( м. Дніпро) Т.В. Визвілко від 24.12.2021 виконавче провадження передано з Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) на виконання до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), у зв`язку з чим 30.12.2021 виконавцем винесено постанову про прийняття виконавчого провадження, копії якої направлено на адресу сторін виконавчого провадження, згідно адрес визначених у виконавчому документі. Під час перебування виконавчого провадження на виконанні в Шевченківському відділі державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) виконавцями цього Відділу вчинялись виконавчі дії щодо розшуку боржника з дитиною за адресою, зазначеною в виконавчому документі, проте згідно актів, складених виконавцем протягом 2019-2021 років, за адресою: АДРЕСА_1 останніх не розшукано. 07.06.2019 року до Шевченківського районного суду м.Запоріжжя направлено подання про розшук боржника. 22.07.2019 року подання про розшук боржника задоволено судом та доручено Шевченківському відділенню поліції Дніпровського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області. 11.09.2020 до відділу надійшло повідомлення Шевченківського ВП Дніпровського відділу ГУНП в Запорізькій області, що в ході проведення розшуку

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місцезнаходження останніх було виявлено. На теперішній час вони перебувають на території м. Донецьк. Також ОСОБА_3 зобов`язалась з`явитись до Відділу після закінчення карантину при першій можливості. В своєму зобов`язанні від 28.08.2020 зазначила, що наразі тимчасово проживає за адресою АДРЕСА_2 . Згідно відповіді Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської Ради № 01- 71/11732 від 21.08.2020 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , була зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 з 19.03.2015 по 21.08.2018. 11.01.2022 виконавцем здійснено вихід за адресою: АДРЕСА_1 , з метою розшуку боржника, за результатами якого встановлено, зі слів сусіда з кв. АДРЕСА_3 продана в 2020 році (що також підтверджується договором купівлі продажу квартири від 15.09.2020), і станом на сьогодні в ній мешкають квартиранти, також встановлено що за цією адресою боржник з дитиною ніколи не мешкали, про що складено відповідний акт. 13.01.2022 державним виконавцем винесено постанову про зміну (доповнення) реєстраційних даних, оскільки згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб, встановлено, що боржником зареєстровано шлюб і змінено прізвище на ОСОБА_5 . 13.01.2022 до Управління ДМС у Запорізькій області направлено запит з метою отримання інформації про наявність документа, що дає право на виїзд з України і в`їзд в Україну боржника ОСОБА_1 . Відповідно до повідомлення Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області від 20.01.2022, боржник ОСОБА_1 була документована паспортом громадянина України у вигляді ID-картки № НОМЕР_1 .11.2018. Паспорт громадянина України для виїзду за кордон отримала на ім`я ОСОБА_4 серії НОМЕР_2 від 28.07.2015 року, орган видачі 2CYP. У зв`язку з чим 26.01.2022 виконавцем винесено постанову про зміну (доповнення) реєстраційних даних. В ході проведення виконавчих дій встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває в міжнародному розшуку Інтерполу, що підтверджується відомостями з офіційного сайту Інтерполу за посиланням: https://www.interpol.int/en/How-wework/Notices/View-Yellow-Notices#2016-90124. 20.01.2022 та 15.02.2022 Відділом отримано інформацію від начальника Відділу поліції №3 Запорізького районного управління поліції ГУНП в Запорізькій області згідно якої на виконання ухвали Шевченківського районного суду м.Запоріжжя №336/3743/19 від 22.07.2019 про розшук боржника працівниками поліції за допомогою соціальної мережі «Viber» була проведена бесіда з матір`ю боржника, яка повідомила що її донька ОСОБА_4 разом з онукою ОСОБА_2 мешкають на території м.Донецьк. В ході подальшої перевірки місцезнаходження боржника з дитиною працівниками поліції за допомогою соціальної мережі «Viber» було отримано зобов`язання боржника, датоване 18.01.2022, в якому зазначено, що вона з дитиною мешкають на тимчасово окупованій території АДРЕСА_2 та у зв`язку з продовженням здійснення РФ збройної агресії проти України існує небезпека при перебуванні у прифронтовій зоні та при перетині кордону, але при першій можливості та при належному рівні безпеки після припинення збройної агресії РФ боржник має намір з`явитися до виконавця для вирішення питання щодо виконання рішення суду. 06.10.2022 на адресу Відділу надійшла службова записка завідувача сектору судової роботи та міжнародного співробітництва у Запорізькій області відділу судової роботи та міжнародної правової допомоги Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) з інформацією про бажання заявника ОСОБА_6 продовжити заходи щодо виконання рішення суду по справі №335/14643/18, а також повідомлено Відділ що ухвалою № 335/14643/18 від 13.09.2022 Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя замінено сторону виконавчого провадження (стягувача) в межах виконавчого провадження № 58491625 з Головного територіального управління Міністерства юстиції у Запорізькій області на Південно- Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) в інтересах громадянина Республіки Кіпр ОСОБА_7 . 14.10.2022 виконавцем винесено постанову про заміну сторони виконавчого провадження. 29.11.2022 Відділом отримано інформацію від начальника Відділу поліції №3 Запорізького районного управління поліції ГУНП в Запорізькій області згідно якої на виконання ухвали Шевченківського районного суду м.Запоріжжя №336/3743/19 від 22.07.2019 про розшук боржника працівниками поліції за допомогою соціальної мережі «Viber» була проведена бесіда в листопаді 2022 з ОСОБА_8 , яка повідомила що так і мешкає на території м.Донецьк і не має змоги виїхати на підконтрольну Україні територію.

Головний державний виконавець Косінов І.В. у судовому засіданні прохав суд задовольнити подання .

Вивчивши матеріали подання, дослідивши докази по справі, суд приходить до висновку, що подання до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що на виконанні у Відділі примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (далі по тексту Відділ) перебуває виконавче провадження № 58491625 (дата відкриття виконавчого провадження 26.02.2019) з примусового виконання виконавчого листа № 335/14643/18, виданого 28.01.2019 Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя, про повернення малолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на територію Республіки Кіпр.

07.06.2019 року до Шевченківського районного суду м.Запоріжжя направлено подання про розшук боржника.

22.07.2019 року подання про розшук боржника задоволено судом та доручено Шевченківському відділенню поліції Дніпровського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області.

11.09.2020 до відділу надійшло повідомлення Шевченківського ВП Дніпровського відділу ГУНП в Запорізькій області, що в ході проведення розшуку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місцезнаходження останніх було виявлено. На теперішній час вони перебувають на території м. Донецьк.

Відповідно до статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі статтею 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Законодавством України зазначені правовідносини регулюються статтею 313 Цивільного кодексу України, відповідно до якої фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

У статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» наведені підстави тимчасової відмови у виїзді за кордон.

Так, згідно пункту 5 частини 1 статті 6 цього Закону право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

На час розгляду подання державного виконавця процесуальні питання спірних правовідносин регулювались ст. 377-1 ЦПК України, відповідно до якої питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця або за місцезнаходженням виконавчого округу за поданням приватного виконавця. Суд негайно розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця, приватного виконавця.

Відповідно до частини 1 статті 441 ЦПК України, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

Виходячи з наведених норм Закону сам факт наявності невиконаного рішення суду чи іншого органу боржником не є достатньою підставою для тимчасової заборони виїзду особи за кордон без обов`язкового визначення дій боржника з ухилення від виконання рішення.

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон лише у разі ухилення від їх виконання боржником, яке має умисний характер. У зв`язку з цим предметом судового розгляду у даному випадку є з`ясування як наявності не виконаних зобов`язань в межах відповідного виконавчого провадження, так і свідоме не виконання боржником покладеного на нього судом в межах цього виконавчого провадження обов`язку.

Ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, слід розуміти як будь-які навмисні, свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини.

При цьому, тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї, має намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення.

У відношенні дотримання національними державними органами вимоги пропорційності обмеження виїзду за кордон, визначеної статтею 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, встановленого у зв`язку з неоплаченими боргами, Європейський Суд у рішенні від 26 листопада 2009 року у справі «Гочев проти Болгарії» [Gochev v. Bulgaria] (заява № 34383/03) сформулював правові висновки щодо змісту згаданої конвенційної норми, в яких зазначив про необхідність з`ясування в такій ситуації щоб будь-яке втручання у право особи на виїзд зі своєї країни було з самого початку та на всьому протязі застосування цього заходу виправданим та пропорційним з урахуванням обставин справи.

Таким чином, для вирішення питання про обмеження у праві виїзду за межі України боржника згідно вказаних правових норм необхідним елементом є пропорційність втручання у конвенційне право особи на вільне пересування, наявність справедливого балансу між публічним інтересом у демократичному суспільстві щодо належного виконання обов`язкових рішень суду та інших органів чи посадових осіб та міжнародних гарантій на вільне пересування особи, який забезпечується державним примусом у разі умисного невиконання боржником своїх обов`язків перед стягувачем, а застосоване державою відповідно до закону та з легітимною метою обмеження ефективно забезпечує виконання боржником цього обов`язку.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За таких обставин та у контексті згаданих норм матеріального права та конвенційної практики Європейського суду з прав людини, - не можна вважати, що обмеження боржника у праві вільного виїзду за кордон є пропорційним легітимній меті, з якою державний виконавець відповідно до національного закону звернувся до суду зі своїм поданням.

Наведені на обґрунтування подання державного виконавця доводи про те, що боржник у добровільному порядку не виконує рішення суду - належними та допустимим доказами про умисний характер такої бездіяльності ОСОБА_1 - не підтверджені.

До матеріалів справи не долучені докази місяця реєстрації ОСОБА_1 , чи можливо є вона внутрішньо переміщеною особою та особисто отримала постанову державного виконавця про відкриття виконавчого провадження.

Суд також звертає увагу на те, що державний виконавець не використав передбачені ст. 76 Закону України «Про виконавче провадження» правові можливості притягнути боржника до відповідальності відповідно до закону (ст. 188-13 Кодексу України про адміністративні правопорушення) для забезпечення виконання боржником законних вимог про подання декларації про доходи, неповідомлення боржником про зміну місця проживання (перебування) чи місцезнаходження або місця роботи (отримання доходів), а також за неявку без поважних причин за викликом виконавця.

Суд у контексті наведених норм права щодо пропорційності обмеження права також звертає увагу, що державним виконавцем не зазначено доказів на підтвердження того факту, що обмеження ОСОБА_1 у виїзді за кордон позитивно вплине на виконання рішення суду.

З наведеного вбачається, що державним виконавцем в поданні не наведено доводів та не надано належних доказів, які б свідчили про те, що ОСОБА_1 вчиняє дії, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення суду, що вона ухиляється від виконання рішення або безпідставно не з`являється на виклики державного виконавця, заявником не надано.

Судом не береться до уваги як доказ копії зобов`язання від 28.08.2020 року та 18.01.2022, так як оригінал письмового доказу не подано до суду та не засвідчено належним чином копії і у суду є сумнів відповідності поданих копій.

Відтак, суд, із урахуванням практики Європейського суду з прав людини приходить до висновку, що обмеження у праві виїзду ОСОБА_1 за кордон при відсутності переконливих доказів її ухилення від виконання рішення суду, порушує принцип пропорційності і фактично перетворюється на формальне покарання боржника.

За вище наведених обставин суд дійшов висновку про те, що у задоволенні подання державного виконавця слід відмовити.

На підставі вищенаведеного та керуючись ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», ст.441 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні подання Південне Міжрегіональне Управління Міністерства юстиції (м.Одеси) про тимчасове обмеження у праві виїзду ОСОБА_1 за межі України відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її отримання.

Повний текст ухвали складено 11.03.2024 року.

Суддя: Н.В.Фісун