Справа № 347/846/24
Провадження № 22-ц/4808/802/24
Головуючий у 1 інстанції КІЦУЛА Ю. С.
Суддя-доповідач Луганська
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2024 року м. Івано-Франківськ

20 травня 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Луганської В.М.,

суддів: Баркова М.В., Девляшевского В.А.,

учасники справи:

заявник ОСОБА_1

боржник ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку спрощеного провадження (без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України)

справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_3 ,

на ухвалу Косівського районного суду Івано-Франківської області від 11 квітня 2024 року, постановлену судом у складі судді Кіцули Ю.С.

за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) боржника, але не менше ніж 50% від встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку,

в с т а н о в и в:

У квітні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_4 на її користь аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дочки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) боржника, але не менше ніж 50% від встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Ухвалою Косівського районного суду Івано-Франківської області від 11 квітня 2024 року відмовлено ОСОБА_1 у видачі судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) боржника, але не менше ніж 50% від встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Не погодившись з вказаною ухвалою, ОСОБА_7 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_3 , звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права просить суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу Косівського районного суду Івано-Франківської області від 11 квітня 2024 року та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржниця зазначила, що суд дійшов помилкового висновку щодо невідповідності поданої заяви нормам ст.163 ЦПК України, ій не відомо про офіційну електронну адресу боржника, а тому вона не була зазначена в заяві при зверненні до суду. У заяві були вказані всі інші необхідні дані щодо боржника та додані копії документів, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги, тому у суду не було правових підстав відмовляти у видачі судового наказу.

Вважає, що обґрунтування оскаржуваної ухвали зводиться до неправильного тлумачення судом першої інстанції положення ч.4 ст.163 ЦІПК України, яка передбачає, що якщо заяву подано в електронній формі до боржника, який має електронний кабінет, заявник надалі повинен подавати будь-які процесуальні та інші документи, пов`язані з розглядом його заяви, виключно в електронній формі, проте казана норма не виключає можливість заявника звернутися до суду в електронній формі із заявою про видачу судового наказу навіть у випадках, коли боржник не має зареєстрованої офіційної електронної адреси або якщо така інформація у заявника відсутня, а регламентує тільки порядок подання заявником документів у випадку, якщо боржник має зареєстровану офіційну електронну адресу.

Звертає увагу суду, що положеннями розділу ІІ ЦПК України, яким регулюється порядок розгляду заяв у наказному провадженні, не передбачено направлення заявником копії заяви про видачу судового наказу боржнику, а саме суд надсилає боржникові копію заяви стягувача про видачу судового наказу

Законом не передбачено обов`язку заявника про надання доказів того, що боржник має зареєстрований кабінет, та, що йому була направлена копія заяви через підсистему «Електронний кабінет» або в паперовому вигляді за допомогою засобів поштового зв`язку.

Відзиву на апеляційну скаргу від позивача не надходило.

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 29 квітня 2024 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , на ухвалу Косівського районного суду Івано-Франківської області від 11 квітня 2024 року.

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 08 травня 2024 року справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 2ст. 369 ЦПК України.

За приписами ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскаржувана ухвала суду першої інстанції у цій справі входить до переліку ухвал, які розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (п.1 ч. 1 ст. 353 ЦПК України).

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Тому розгляд справи здійснюється без повідомлення сторін в порядку письмового провадження.

Згідно ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи.

Інформація про призначення даної справи до розгляду у апеляційному суді без повідомлення учасників справи розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність й обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у видачі судового наказу, суд першої інстанції виходив з того, що заявником не зазначена електронна адреса боржника, відомості про наявність чи відсутність електронного кабінету, що є порушенням ст. 163 ЦПК України, а також не додані докази надсилання листом з описом вкладення боржнику копій поданих до суду документів.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернулась з заявою до суду про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) боржника, але не менше ніж 50% від встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку через систему «Електронний суд».

ОСОБА_1 звертаючись до суду з заявою про видачу судового наказу, до заяви додала: копію свого паспорту та реєстраційний номер облікової картки платника податків, копію паспорта та реєстраційний номер облікової картки платника податків ОСОБА_2 , копії свідоцтва про народження дітей ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , копію свідоцтва про зміну імені Серії НОМЕР_1 від 18 лютого 2014року, копію рішення Ксівського районного суду від 04.11.2019 року, копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, копію ордеру про надання правової допомоги.

Порядок вирішення справ в наказаному провадженні законодавцем визначено в Розділі ІІ «Наказне провадження» ЦПК України (статті 160-173).

Відповідно до ч. 1 ст. 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Статтею 163 ЦПК України визначено форму і зміст заяви про видачу судового наказу.

Відповідно до ч. 1 ст.165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо:

1) заява подана з порушеннями вимог статті 163 цього Кодексу;

2) заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано;

3) заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 161 цього Кодексу;

4) наявні обставини, передбачені частиною першою статті 186 цього Кодексу;

5) з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги, або пройшов строк, встановлений законом для пред`явлення позову в суд за такою вимогою;

6) судом раніше виданий судовий наказ за тими самими вимогами, за якими заявник просить видати судовий наказ;

7) судом раніше відмовлено у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 частини першої цієї статті;

8) із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу;

9) заяву подано з порушенням правил підсудності.

Правилами ст.163 ЦПК України встановлено вимоги щодо форми і змісту заяви про видачу судового наказу, зокрема, частиною другою цієї статті передбачено, що у заяві повинно бути зазначено: 1) найменування суду, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України заявника та боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків заявника та боржника (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта заявника та боржника (для фізичних осіб - громадян України), а також інші дані, якщо вони відомі заявнику, які ідентифікують боржника, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету; 3) ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) представника заявника, якщо заява подається представником, його місце проживання або місцезнаходження; 4) вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються; 5) перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Частиною третьою статті 163 ЦПК України передбачено, що до заяви про видачу судового наказу додаються: 1) документ, що підтверджує сплату судового збору; 2) документ, що підтверджує повноваження представника, якщо заява підписана представником заявника; 3) копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості; 4) інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Виходячи з аналізу п. 2 ч. 2 ст. 163 ЦПК України, у заяві про видачу судового наказу заявник зазначає відомості, які ідентифікують боржника, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету, за умови, якщо вони відомі заявнику.

Також вказаною статтею не передбачено обов`язку зазначати електронну адресу боржника та не покладено обов`язку надання доказів того, що боржник має зареєстрований кабінет та докази того, що йому була направлена копія даної заяви через підсистему «Електронний кабінет» або в паперовому вигляді за допомогою засобів поштового зв`язку.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 165 ЦПК України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заява подана з порушенням вимог ст. 163 цього Кодексу. Проте норми статті 163 ЦПК України не містить таких вимог до форми і змісту заяви, як не зазначення електронної адреси боржника, не надання заявником доказів того, що боржник має зареєстрований кабінет і що йому була направлена копія даної заяви через підсистему «Електронний кабінет» або в паперовому вигляді за допомогою засобів поштового зв`язку.

Крім того, висновок суду першої інстанції в оскаржуваній ухвалі, що ненадання заявником доказів надсилання боржникам копії заяви про видачу судового наказу з доданими до неї документами, не узгоджується також з вимогами ст.169 ЦПК України, якою передбачено, що після видачі судового наказу суд не пізніше наступного дня надсилає його копію (текст), що містить інформацію про веб-адресу такого рішення у Єдиному державному реєстрі судових рішень, боржникові до його електронного кабінету, а в разі відсутності електронного кабінету - рекомендованим листом із повідомленням про вручення чи цінним листом з описом вкладеного. Одночасно з копією судового наказу боржникові надсилається копія заяви стягувача про видачу судового наказу разом з доданими до неї документами (ч.ч.1, 2 ст.169 ЦПК).

Суд першої інстанції не звернув уваги на ці обставини і всупереч вимогам вищевказаних процесуальних норм ЦПК України відмовив ОСОБА_1 у видачі судового наказу.

Колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції щодо застосування по аналогії закону абз. 2 ч. 1 ст. 177 ЦПК України, оскільки у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2022 року у справі № 2-591/11, провадження № 14-31цс21, вказано, що суд застосовує аналогію закону й аналогію права тоді, коли, на переконання суду, певні відносини мають бути врегульовані, але законодавство такого регулювання не містить, внаслідок чого є прогалина в законодавчому регулюванні. Зазначені висновки стосуються як матеріального, так і процесуального права. Відсутність у процесуальних кодексах положень про аналогію не є перешкодою для застосування такої аналогії.

Застосування судом першої інстанції за аналогією права положень абз. 2 ч. 1 ст. 177 ЦПК України і відмова у видачі судового наказу через ненадання заявницею доказів надсилання листом з описом вкладення іншим учасникам справи копій поданих до суду документів, а саме заяви про видачу судового наказу, є помилковим, оскільки процесуальний закон не визначає такої підстави і це не є прогалиною у законодавчому регулюванні.

Наведені в апеляційній скарзі доводи дають підстави для висновку, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права.

Пунктом 6 частини першої статті 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно із п. 4 ч. 1ст. 379 ЦПК України порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали є підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Враховуючи викладене, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України, ухвалу Косівського районного суду Івано-Франківської області від 11 квітня 2024 року слід скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 367, п. 6 ч. 1 ст. 374, п. 4 ч. 1 ст. 379, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_3 , задовольнити.

Ухвалу Косівського районного суду Івано-Франківської області від 11 квітня 2024 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її підписання, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 20 травня 2024 року.

Головуючий В.М. Луганська

Судді: В.М. Барков

В.А. Девляшевський