РІШЕННЯ

Іменем України

14.05.2024 року м. Львів

Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Кузь В.Я.

за участю секретаря судового засідання Савченко А.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , з участю заінтересованих осіб - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення факту, що має юридичне значення, -

встановив:

Адвокат Масляний Юрій Андрійович, який діє від імені ОСОБА_1 , звернувся до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. Заяву обгрунтовує тим, що 02 грудня 1998 року було приватизовано квартиру АДРЕСА_1 , що засвідчено свідоцтвом про право власності № НОМЕР_1 від 02.12.1998р., виданим Виконавчим комітетом Львівської міської ради народних депутатів. Зазначає, що заявник ОСОБА_1 є співвласником цієї квартири. На час приватизації квартири її власниками крім заявника також стали ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 (померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ). Після смерті ОСОБА_4 її частка у праві спільної часткової власності внаслідок двох юридичних дій спадкування та дарування перейшла до ОСОБА_2 . При видачі свідоцтва про право власності на квартиру в ньому були допущена помилка, яка перешкоджає заявнику володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власність на свій розсуд. З невідомих причин при видачі свідоцтва про право власності на квартиру ім?я заявника у свідоцтві зазначено " ОСОБА_5 ", а в паспорті громадянина України ім"я заявника зазначено " ОСОБА_5 ". Вважає, що причина неправильного написання імені в одну літеру виникла у зв?язку із неправильним перекладлом імені з російської мови на українську мову. На даний час виникла певна невідповідність між документом, що посвідчує особу та правовстановлюючим документом на належну заявнику квартиру. У зв?язку із чим виникла необхідність встановити факт належності заявнику правовстановлюючого документу, а саме свідоцтва про право власності на житло.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 27 грудня 2023 року відкрито провадження, цивільну справу призначено до судового розгляду.

Заявник та заінтересовані особи в судове засідання не прибули, хоча належним чином повідомлялися про дату, час та місце розгляду справи, в матеріалах цивільної справи містяться заяви про розгляд справи за відсутності учасників судового процесу.

У відповідності до вимог п.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання усіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , гр. ОСОБА_1 (заявник у справі) народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , а його батьками є ОСОБА_6 та ОСОБА_2 .

Згідно копії паспорту громадянина України серії НОМЕР_3 , такий виданий на ім"я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання якого зареєстровано за адресою АДРЕСА_2 .

02 грудня 1998 року Виконкомом Львівської міської ради народних депутатів видано свідоцтво № НОМЕР_1 про право власності на квартиру, відповідно до якого квартира, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_3 на праві спільної сумісної власності належить ОСОБА_4 та членам її сім"ї - ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , ОСОБА_1 (заявнику у справі).

Згідно копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 , гр. ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В матеріалах цивільної справи міститься копія довідки № Ф2/4245, виданої 18.09.2023р. директором ОКП ЛОР "БТІ та ЕО" Мартинишин Г.Й. про те, що згідно матеріалів інвентаризаційної справи ОКП ЛОР "БТІ та ЕО" станом на 29.12.2012р. квартира АДРЕСА_1 зареєстрована на праві приватної власності 3/4 за ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності N?215908 від 02.12.1998р., видане виконкомом Львівської міської ради народних депутатів згідно з розпорядженням №683; 1/8 за ОСОБА_2 . На підставі свідоцтва про право на спадщину за Р.№3-495 від 04.03.2008р., видане П?ятою Львівською державною нотаріальною конторою; 1/8 за ОСОБА_2 на підставі договору дарування, за Р.№3-503 від 01.03.2012р., посвідчений П?ятою Львівською державною нотаріальною конторою.

Зважаючи на досліджені в судовому засіданні документи, які долучені до заяви, суд вважає встановленим, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , згідно паспорту серії НОМЕР_3 , та ОСОБА_1 , зазначений у свідоцтві № НОМЕР_1 про право власності на квартиру від 02 грудня 1998 року, є однією і тією ж особою.

Відповідно до ч.1 ст.293 ЦПК України, в порядку окремого провадження розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

За змістом частини 3 статті 294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Відповідно до ст. 315 ЦПК України, судом можуть бути встановлені факти, що мають юридичне значення, зокрема, факт родинних відносин, а також інші факти від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб.

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення, заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.95 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», заявники й залучені до участі у справі заінтересовані особи вправі відповідно подавати докази на підтвердження обґрунтованості чи необґрунтованості заяви про встановлення факту, що розглядається судом, брати участь у дослідженні обставин справи, оскаржувати рішення і ухвали, вчиняти інші процесуальні дії.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.95 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» зазначено, що коли громадяни не можуть використати правовстановлюючі документи, оскільки зазначені в них дані не відповідають записам вихідних документів, а установи, які видали ці документи не можуть виправити допущені в них помилки, то відповідно до п.6 ч.1 ст. 256 ЦПК України (стара редакція ЦПК), громадяни мають право на звернення до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення.

Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму при розгляді справи про встановлення відповідно до п. 6 ст. 273 ЦПК факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.95 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», заявники й залучені до участі у справі заінтересовані особи вправі відповідно подавати докази на підтвердження обґрунтованості чи необґрунтованості заяви про встановлення факту, що розглядається судом, брати участь у дослідженні обставин справи, оскаржувати рішення і ухвали, вчиняти інші процесуальні дії.

Встановлення фактів, про які клопоче заявник у своїй заяві, має юридичне значення для заявника, напряму впливає на її права, інтереси та обов"язки, зокрема реалізацію його майнових прав.

В матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про необґрунтованість заяви про встановлення фактів та спростовували доводи, викладені заявником в заяві.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч. 1 ст. 95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Пунктом 2 Постанови пленуму Верховного суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» зроблено визначення, що обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року № 63566/00 «Проніна проти України (Pronina v. Ukraine)», § 23).

На підставі викладеного, керуючись статями 12, 89, 95, 247, 258, 259, 263 - 265, 293, 294, 315, 316 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

заяву ОСОБА_1 , з участю заінтересованих осіб - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення факту, що має юридичне значення задовольнити.

Вважати встановленим факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , згідно паспорту серії НОМЕР_3 , та ОСОБА_1 , зазначений у свідоцтві № НОМЕР_1 про право власності на квартиру від 02 грудня 1998 року, є однією і тією ж особою.

Вважати встановленим факт, що свідоцтво № НОМЕР_1 про право власності на квартиру, видане 02 грудня 1998 року Виконкомом Львівської міської ради народних депутатів належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення його повного тексту до Львівського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони у справі:

Заявник: ОСОБА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ;

Заінтересована особа 1: ОСОБА_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ;

Заінтересована особа 2: ОСОБА_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Суддя В. Кузь