Справа № 635/1456/21
Провадження № 2/545/238/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.05.2024 року Полтавський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді Потетія А.Г.,

за участю секретаря судових засідань Мамишевої А.Е.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай», про стягнення збитків, завданих дорожньо-транспортною пригодою, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , третя особа: Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай», про стягнення збитків, завданих дорожньо-транспортною пригодою. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 03.08.2019 року о16:50 год. ОСОБА_2 , керуючи автомобілем Skoda Octavia Tour, номерний знак НОМЕР_1 , на 9 км. 300 м. автошляху Бабаї-Тимченки виїхав на зустрічну смугу руху на ділянці дороги з обмеженою видимістю, в результаті чого допустив зіткнення з автомобілем Mercedes-Benz G 500, номерний знак НОМЕР_2 , який знаходився під керуванням водія ОСОБА_1 . В наслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, були заподіяні матеріальні збитки. Відносно ОСОБА_2 було складено протокол про адміністративне правопорушення серія БД № 016239 від 08.08.2019 року за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Згідно висновку експертного авто товарознавчого дослідження № 16828 від 16.09.2019 року, вартість матеріального збитку завданого автомобілю позивача становить: 571996,88 грн. У зв`язку з викладеним, просить стягнути з відповідача на користь позивача матеріальний збиток у розмірі: 571996,88 грн., завдану моральну шкоду в розмірі 25000,00 грн., а також витрати пов`язані з розглядом справи.

Позивач та його представник до суду не з`явилися, надали заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримали в повному обсязі та прохали суд їх задовольнити.

Відповідач та його представник до суду не з`явилися. Надали відзив на позов згідно якого позовні вимоги не визнали та заперечили проти їх задоволення, оскільки відсутнє правове обґрунтування позову, позивачем не надано жодного доказу, а також зазначив про наявність обґрунтованих сумнівів та питання щодо достовірності, належності та допустимості тих доказів, які разом з позовом були надані позивачем до суду у додатках. Також представником відповідача неодноразово надавлись до суду клопотання про проведення засідання в режимі відео конференції , які відповідно вирішувались ухвалами суду та було відмовлено в їх задоволенні . З огляду на те, що представником відповідача окрім зазначених клопотань не надавались інші клопотання про долучення чи витребування доказів суд вважає за можливе розглянути справу в загальному порядку за відсутності сторін по наявним матеріалам справи а такі дії представника відповідача з урахуванням тривалості розгляду справи з 24.02.2021 року суд розцінює як зловживання своїми процесуальними правами направленими на затягування розгляду справи. Суд в даному випадку вважає , що права сторін щодо змагальності процесу не порушені оскільки в строк понад три роки розгляду справи учасники мали достатньо часу на надання доказів по справі.

З огляду на зазначені обставини а саме наявність заяви від позивача про розгляд справи у їх відсутність та наявність відзиву від відповідача, суд дійшов висновку щодо можливості розгляду справи за відсутності сторін на підставі наявних в матеріалах справи доказів наданих сторонами.

Відповідно до положення ч.3 ст. 211 ЦПК України - учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази надані позивачем на підтвердження позовних вимог, заяви та заперечення відповідача надані на спростування позову, встановивши факти і відповідні їм правовідносини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Відповідно до положень ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлено, що 03.08.2019 року об 16:50 год. водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем Skoda Octavia Tour, номерний знак НОМЕР_1 , на 9 км. 300 м. автошляху Бабаї-Тимченки виїхав на зустрічну смугу руху на ділянці дороги з обмеженою видимістю, в результаті чого допустив зіткнення з автомобілем Mercedes-Benz G 500, номерний знак НОМЕР_2 , який знаходився під керуванням водія ОСОБА_1 .

В наслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, були заподіяні матеріальні збитки.

Відносно ОСОБА_2 було складено протокол про адміністративне правопорушення серія БД № 016239 від 08.08.2019 року за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Постановою Харківського районного суду Харківської області від 24.01.2020 року по справі № 635/8042/19 була призначена судова автотехнічна експертиза.

Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судової автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизи № 4232/11414/11415 від 30.06.2020 року Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса, в даній дорожньо-транспортній ситуації дії водія автомобіля Skoda Octavia Tour ОСОБА_2 не відповідали вимогам п. 10.1 ПДР України і знаходились, з технічної точки зору, в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди.

Технічна можливість уникнути дану дорожньо-транспортну пригоду не визначалась діями водія автомобіля Mercedes-Benz G 500 ОСОБА_1 , а повністю залежала від дій автомобіля Skoda Octavia Tour ОСОБА_2 по виконанню ним вимог п. 10.1 ПДР України.

В дорожньо-транспортній ситуації в діях водія автомобіля Mercedes-Benz G 500 ОСОБА_1 невідповідностей вимогам ПДР України, які знаходились б, з технічної точки зору, в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди, не вбачається.

Постановою Харківського районного суду Харківської області від 06.10.2020 року провадження у справі № 635/8042/19 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за ст. 124 КУпАП було закрито на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП - у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строку накладення адміністративного стягнення. При цьому в мотивувальній частині вказаної постанови чітко встановлено судом щодо наявності вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст.. 124 КУпАП за обставин викладених в постанові.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

В результаті вищевказаної ДТП був пошкоджений автомобіль Mercedes-Benz G 500, номерний знак НОМЕР_2 , який належить на праві власності ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_3 .

На час скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу Skoda Octavia Tour, номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_2 була застрахована ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай.» відповідно до полісу № АМ/5206525 від 21.08.2018 року з терміном дії до 21.08.2019 року, лімітом відповідальності страховика 100 000 грн. та франшизою у розмірі 2000 грн.

Листом вих. № 51-7500 від 02.12.2020 року ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай.» відмовило ОСОБА_1 у виплаті страхового відшкодування на підставі п. 37.1.4 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Згідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України,особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Як передбачено п. 1 ч, 2 ст. 22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку із пошкодженням або знищенням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно ст. 1166 ПК України, майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК Українишкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК Українивизначено, що шкода, завдана внаслідок кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 04.07.2018 року по справі № 755/18006/15-ц.згідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Згідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 16828 від 16.09.2019 року Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса - величина матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Mercedes-Benz G 500, номерний знак НОМЕР_2 , в результаті ДТП від 03.08.2019 року становить 571 996,88 грн.

Оскільки ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай.» відмовило ОСОБА_1 у виплаті страхового відшкодування, через перевищення ліміту відповідальності страховика, з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 необхідно стягнути матеріальні збитки у розмірі 571 996,88 грн., завдані ним внаслідок ДТП від 03.08.2019 року.

Отже, предметом розгляду справи є стягнення з відповідача на користь позивача вартості матеріального збитку спричиненого власнику транспортного засобу у загальному розмірі: 571996,88 гривень.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу - власником пошкодженого транспортного засобу Mercedes-Benz G 500, номерний знак НОМЕР_2 є ОСОБА_1 (а.с.51).

Позивачем зазначено, що на час скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу Skoda Octavia Tour, номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_2 була застрахована ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай.» відповідно до полісу № АМ/5206525 від 21.08.2018 року з терміном дії до 21.08.2019 року, лімітом відповідальності страховика 100 000 грн. та франшизою у розмірі 2000 грн.

Листом вих. № 51-7500 від 02.12.2020 року ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай.» відмовило ОСОБА_1 у виплаті страхового відшкодування на підставі п. 37.1.4 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Оскільки ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай.» відмовило ОСОБА_1 у виплаті страхового відшкодування, через перевищення ліміту відповідальності страховика, є підстави для звернення з позовом до винуватця ДТП безпосередньо.

З огляду на зазначене,суд вважає за доцільне зазначити, що ст.12 ЦПК України передбачена змагальність сторін, тобто цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків,передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини,які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків,встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Так, згідно п.4 ч.5 цієї статті суд сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

З даного приводу суд зазначає, що відповідачу справі у неодноразово надався час на вчинення дій пов`язаних з належним захистом та надання доказів на спростування обставин викладених у позові, тобто, судом було вжито заходів передбачених п.4 ч. 5 ст. 12 ЦПК України.

Разом з цим, відповідачем надано до суду заперечення та клопотання про призначення експертизи, в якому не зазначено перелік запитань, які необхідно поставити перед експертом. Крім іншого, не висловлено та не зазначено про дійсність намірів призначення такої експертизи, можливості здійснення оплати її вартості тощо.

Згідно приписів ч. 2, ч. 3 ст. 13 ЦПК України - збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Отже, з огляду на зазначене, відповідачу надавався час необхідний та достатній для звернення за юридичною допомогою та вчинення належних дій необхідних для захисту.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1)письмовими,речовими і електронними доказами; 2)висновками експертів; 3) показаннями свідків (ст. 76 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст. 81 ЦПК України).

Таким чином, судом не приймаються до уваги твердження та посилання відповідача щодо відсутності правового обґрунтування позову, відповідачем не надано належних та допустимих доказів на спростування обставин позовних вимог, що стосуються розміру завданих збитків.

Отже, вирішуючи позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача матеріального збитку суд виходить з наступного.

Згідно з положеннями статті 11 ЦК України заподіяння внаслідок ДТП шкоди зумовлює виникнення правовідносин, у яких право потерпілого на отримання відшкодування завданої шкоди кореспондується з обов`язком винуватця відшкодувати таку шкоду, а за наявності у винуватця договору (полісу), яким застраховано його цивільно-правову відповідальність за завдання шкоди майну третіх осіб внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу, такий обов`язок покладається також і на страховика у визначених законодавством межах його відповідальності, адже між винуватцем та його страховиком у такому випадку існують договірні відносини, в яких останній узяв на себе зобов`язання відшкодувати у визначених межах за винуватця завдану потерпілому шкоду з настанням обумовлених страхових випадків.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Відповідно до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Цивільно-правова відповідальність винуватця ДТП ОСОБА_2 , на момент настання ДТП була застрахована, протеТДВ «СК «Ю.Ес.Ай.» відмовило ОСОБА_1 у виплаті страхового відшкодування, через перевищення ліміту відповідальності страховика, а тому є підстави для стягнення завданих збитків з винуватця ДТП безпосередньо, що в ході розгляду справи не було спростовано позивачем.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Таким чином, позивач просить стягнути матеріальні збитки в загальному розмірі 571996,88 грн.

Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

У відповідності до п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Положення статті 625 ЦК не застосовуються до відносин з відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, оскільки відшкодування шкоди є відповідальністю, а не грошовим зобов`язанням, яке виникає з договірних зобов`язань. Винятком є відповідальність страховика (стаття 992 ЦК).

З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно п. 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу саме на відповідача покладено обов`язок спростування презумпції вини, шляхом доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу.

Проводячи оцінку поданих доказів, суд вважає, що саме неправомірними діями відповідача, які полягали у порушенні Правил дорожнього руху, позивачу заподіяно шкоду.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення матеріальних збитків є доведеними та такими, що підлягають задоволенню.

Позивачем надано квитанцію на підтвердження оплати вартості експертного авто товарознавчого дослідження №16828 від 16.09.2019 року суму 3014,40 гривень (а.с.55).

Щодо моральної шкодив розмірі 25000,00 гривень.

Відповідно до ст. 23 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, серед іншого є: моральна шкода, що полягає у Фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я:

Страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в"пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому фізичнійособі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю, (ст. 26-1 Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.).

На виконання вимог п.5 постанови пленуму ВСУ Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди позивачем не надано до суду доказів наявності моральної шкоди, протиправності діяння відповідача, наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням відповідача та вини останнього в її заподіянні.

Суд погоджується з позицією висловленою в Постанові Верховного суду по справі №761/14285/16-ц від 22.04.2019 року, щодо того, що участь у ДТП, пошкодження власного майна безумовно негативно вплинуло на моральний стан позивача…» і вважає спів мірним стягнути з відповідача на користь позивача 5000,00 грн. в відшкодування моральної шкоди.

Щодо витрат на правничу допомогу у розмірі: 30000 гривень.

Згідно Договору про надання правової допомоги від 09.01.2020 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено зазначений договір предметом якого є: надання правової допомоги в обсязі та на умовах, передбачених цим договором. Відповідно до Додатків № 2,3,4 до Договору про надання правничої допомоги від 09.01.2020 року за надання правової допомоги замовник сплачує адвокату винагороду в розмірі: 30000,00 гривень. Додаток є не від`ємною частиною договору.

За змістом ч. 1 п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку її до розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом справи.

Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений ст. 141 ЦПК України, у відповідності до ч. ч. 1, 2 якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до вимог ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до ч. 5 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

На підставі вищевикладеного та враховуючи встановлений ст. 12 ЦПК України принцип змагальності сторін, наявність заперечень відповідача зокрема щодо розміру витрат на професійну правничу допомогу, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу в розмірі: 10000 гривень, як таких, що позивач реально поніс та вони були неминучими.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з цим, з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення судові витрати зі сплати судового збору у розмірі: 5719,84 грн.

Керуючись ст.ст. 2,7,10-13,43,76-83,131,133,141,247,258,259,263,265,268,273,354 ЦПК України, ст.ст.11,22,625,1166,1167,1187 ЦК України суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай», про стягнення збитків, завданих дорожньо-транспортною пригодою задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) матеріальний збиток в загальному розмірі 571996,88 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) моральну шкоду в розмірі 5000 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) судові витрати понесені з розглядом справи, що складається з судового збору у розмірі: 5719,84 гривень, витрат на надання правової допомоги у розмірі: 10000 гривень та витрати, що пов`язані з залученням експертів у розмірі 3014,40 гривень, а всього 18734,24 гривень.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Полтавського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: А. Г. Потетій