Провадження № 2/359/731/2024
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2024 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Муранової-Лесів І.В.

при секретарі - Бокей А.В.,

за участі позивача - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Борисполі Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІЄСА» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку, трьох процентів річних, інфляційних втрат та моральної шкоди, -.

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з позовом про стягнення з ТОВ «ДІЄСА» коштів:

- нараховану, але не виплачену заробітну плату за період з 01.07.2023 по 31.08.2023 у розмірі 32000 гривень;

- середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 37161 гривня 36 копійок;

- компенсацію за всі невикористані дня щорічної відпустки в розмірі 22698 гривень 06 копійок;

- три відсотка річних у розмірі 216 гривень 66 копійок та інфляційне збільшення у розмірі 60 гривень;

- моральну шкоду, завдану неправомірними діями відповідача у розмірі 10000 гривень;

- суму сплаченого судового збору у розмірі 1073 гривні;

- суму витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 16000 гривень (т.1 а.с.3-12).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з 17.09.2021 до 31.08.2023 він працював на посаді продавця-консультанта у ОВ «ДІЄСА». Починаючи з липня 2023 року по день подання позовної заяви позивачу не виплачується заробітна плата . Вказує, що станом на день подання позовної заяви відповідач заборгував йому заробітну плату: за липень 2023 року 10000 гривень, за серпень 2023 року 12000 гривень. Крім того, у зв`язку зі звільненням йому не виплачена компенсація за всі невикористані дні відпустки 22698 гривень 06 копійок з розрахунку : середня заробітна плата за період січень серпень 2023 року (131323,56 грн. : 243 дні = 540,43 грн.) х 42 дні невикористаної відпустки = 22698,06 грн.

Вважає, що у зв`язку з затримкою розрахунку при звільненні на підставі ст.117 КЗпП України має бути виплачений середній заробіток, виходячи із середньоденної заробітної плати за липень-серпень 2023 року (32000,00 грн. : 62 дні =516,13 грн.), який станом на 01.11.2023 становить 37161,36 грн.

Крім того, вважає, що на підставі ст.625 ЦПК України з відповідача має бути стягнуте інфляційне збільшення та 3% річних в розрахованій ним сумі.

Зазначає, що у зв`язку протиправними діями відповідача він має право на відшкодування моральної шкоди в порядку ст.237-1 КЗпП України, при цьому звертає увагу, що заробітна плата, яку він отримував у відповідача, була його єдиним джерелом доходу. З урахуванням об`єму та ступеню характеру завданих йому моральних страждань, ступеню вини роботодавця, а також вимог розумності та справедливості, він оцінює в сумі 10000 гривень.

20.02.2024 позивач уточнив позовні вимоги з урахуванням наданих відповідачем письмових доказів, а саме просить суд стягнути з відповідача на свою користь:

- нараховану, але не виплачену заробітну плату за період з 01.07.2023 по 31.08.2023 у розмірі 37591 грн. 49 коп.;

- середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 51486 грн. 48 коп.;

- компенсацію за всі невикористані дня щорічної відпустки в розмірі 22698 гривень 06 копійок;

- три відсотка річних у розмірі 380 грн. та інфляційне збільшення у розмірі 268 грн. 24 коп.;

- моральну шкоду, завдану неправомірними діями відповідача у розмірі 10000 гривень;

- суму сплаченого судового збору у розмірі 1073 гривні;

- суму витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 16000 гривень (т.2 а.с.91-99).

Ухвалою від 10.11.2023 було відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено до судового засідання на 15.01.2024 (т.1 а.с.31-32).

Одночасно в ухвалі судді було вирішено питання щодо витребування доказів у відповідача, саме: витребувати у Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІЄСА» довідку про заробітну плату позивача ОСОБА_1 ; належним чином завірені копії наказів про прийняття та звільнення ОСОБА_1 , трудового договору та повідомлення про нараховані суми при звільненні.

Ухвалою від 15.01.2024 було накладено стягнення на ТОВ «ДІЄСА» відповідно до ч.3 ст.148 ЦПК: накладено штраф в сумі 4542 грн. (т.1 а.с.44-46).

02.02.2024 через систему «Електронний суд» представником ТОВ «ДІЄСА» направлено клопотання з проханням розглядати справу за відсутності відповідача та копії витребуваних судом документів. Одночасно заявлено клопотання про скасування ухвали про стягнення штрафу від 15.01.2024 (т.1 а.с.52-55).

Ухвалою від 05.04.2024 було скасовано ухвалу від 15.01.2024 про стягнення з ТОВ «ДІЄСА» штрафу.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав уточнені позовні вимоги, просив їх задовольнити. Позивач пояснив, що був звільнений за згодою сторін, наказ про звільнення отримав, у якому зазначено про невикористані дні відпустки, який не оскаржував та погоджується з розрахунком відповідача середньоденної заробітної плати та розміром заборгованості по заробітній платі та компенсації за невикористані дні відпустки. З моменту звернення до суду коштів на погашення заборгованості він не отримував.

Представник відповідача ТОВ «ДІЄСА» у судове засідання повторно не з`явився, та згідно з клопотанням від 02.02.2024, поданим через систему «Електронний суд» (т.1 а.с.52-55) просив розглядати справу за відсутності відповідача та відмовити у задоволенні позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок та інших платежів, пов`язаних із стягненням заробітної плати.

За змістом вказаного клопотання представник відповідача зазначив, що перед працівниками дійсно виникла заборгованість по виплаті заробітної плати, компенсації з використаних днів відпустки та інших виплат, але дана заборгованість виникла у зв`язку із обставинами непереборної сили (воєнний стан), та погашення заборгованості перед працівниками здійснюється, отже заборгованість зменшується. Просить врахувати, що відповідно до ст.10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» визначено, що роботодавець повинен вживати всіх можливих заходів для забезпечення реалізації права працівників на своєчасне отримання заробітної плати. Роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили. Звільнення роботодавця від відповідальності за несвоєчасну оплату праці не звільняє його від обов`язку виплати заробітної плати. Зокрема вказує, що внаслідок ракетно-бомбових ударів регулярних військових формувань російської федерації, Торгова мережа «Eldorado», до якою належить ТОВ «ДІЄСА» зазнала значних збитків: ракетним ударом знищена частина товарних запасів на центральному складі; товарні запаси та інші активи в магазинах, що знаходяться в містах Маріуполь, Херсон, Ірпінь, Буча, Мелітополь, Бердянськ, Нова Каховка; частково знищені товарні запаси в магазинах міст Києва та Харкова; втрачений контроль над активами, які знаходяться на тимчасово окупованих територіях. За попередніми підрахунками тільки збитки мережі в товарних запасах склали понад 1 мільярд грн. (без врахування основних засобів та вкладених інвестицій в торгові приміщення). Документування завданої шкоди триває. Також зазначає, що виникнення форс-мажорних обставин, а саме фактичне знищення товару, який був поставлений постачальниками на склад товариства за адресою: АДРЕСА_1 , внаслідок потрапляння бойового снаряду/ракети в дах будівлі складу, внаслідок чого виникло займання, а будівлю складу було повністю знищено, а також знищення/пошкодження/втрата контролю над магазинами підприємства, фактичне припинення роботи інших магазинів підприємства у зв`язку з неможливістю ведення господарської діяльності під час ведення активних бойових дій на території України, що призвело до збитків в особливо великому розмірі (точна сума боргу встановлюється), враховуючи одночасне звернення великої кількості кредиторів з вимогою оплати поставленого товару (в т.ч. такого, який був знищений або пошкоджений, або втрачений) поставило компанію у скрутне становище, що спричинило не можливість виконання усіх зобов`язань в тому числі по оплаті заробітної плати з незалежних від підприємства обставин.

Заслухавши пояснення, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 09.11.2021 був прийнятий на роботу в ТОВ «ДІЄСА» () на посаду продавця-консультанта та був звільнений 31.08.2023 за угодою сторін на підставі п.1 ст.36 КЗпП України, що підтверджується записами у його трудовій книжці серії НОМЕР_1 (т.1 а.с.19-20).

Крім того, ця обставина підтверджується наданими ТОВ «ДІЄСА» на виконання ухвали суду доказами: витягом з наказу про прийняття на роботу NZ00/05/11/016 від 05 листопада 2021 року, витягом із наказу про припинення трудового договору № Z00/30/08/014 від 31 серпня 2023 року, Довідкою про заробітну плату (дохід, грошове забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням (т.1 а.с.66,67,68).

Так, згідно з витягом із наказу про припинення трудового договору № Z00/30/08/014 від 31 серпня 2023 року ОСОБА_1 звільнений з посади продавця-консультанта Департаменту з роздрібної торгівлі, філія №1, з 31 серпня 2023 року, а також зазначено про виплату працівнику компенсації за 29 невикористаних календарних днів відпустки.

Згідно з розрахунковим листком ТОВ «ДІЄСА» за серпень 2023 року (т.1 а.с.69) борг підприємства по заробітній платі становить на кінець місяця 37591 гривня 49 копійок. Ця сума включає, у тому числі, нараховану роботодавцем компенсацію за невикористані 29 днів відпустки у сумі 15233 гривні 41 копійка.

Як визнано позивачем, підтвердження того, що кількість днів невикористаної відпустки становить 42 дні, як було зазначено у позовній заяві, він не має, та він погоджується з нарахованим відповідачем розміром компенсації за невикористані дні відпустки, а також з розміром заборгованості по заробітній платі, що розрахована відповідачем. Правильність нарахування він не оспорює.

Згідно ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно ч. 1 ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Статтею 24 ЗУ «Про оплату праці» передбачено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

У разі, коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні.

Розмір заробітної плати за першу половину місяця визначається колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не менше оплати за фактично відпрацьований час з розрахунку тарифної ставки (посадового окладу) працівника.

Виплата заробітної плати здійснюється за місцем роботи. Забороняється провадити виплату заробітної плати у магазинах роздрібної торгівлі, питних і розважальних закладах, за винятком тих випадків, коли заробітна плата виплачується працюючим у цих закладах особам.

За особистою письмовою згодою працівника виплата заробітної плати може здійснюватися через установи банків, поштовими переказами на вказаний ними рахунок (адресу) з обов`язковою оплатою цих послуг за рахунок роботодавця.

Своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості.

Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Цих вимог відповідачем дотримано не було, у визначені чинним законодавством строки не в повному обсязі була виплачена заробітна плата за липень та серпень 2023 року, а також не здійснений розрахунок у день звільнення позивача, внаслідок чого виникла заборгованість по заробітній платі та компенсації за невикористану відпустку на загальну суму 37591 гривні 49 копійок.

Статтею 233 КЗпП України, визначено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Таким чином, суд дійшов висновку, що невиплачена позивачу заробітна, включаючи компенсацію за невикористані дні відпустки, підлягає стягненню на його користь у розрахованій відповідачем сумі 37591 гривня 49 копійок. При цьому суд враховує, що ця заборгованість розрахована роботодавцем за вирахуванням сум, які підлягають утриманню (військового збору та ПДФО) (т.1 а.с.69).

Крім того, відповідно до ст.117 КЗпП України, в редакції, яка набула чинності 19.07.2023, у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Як вказує відповідач, він має бути звільнений від відповідальності за порушення строків виплати заробітної плати та розрахунку при звільненні внаслідок форс-мажорних обставин.

Так, згідно з листом від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1, що розміщений в мережі Інтернет та адресований: «Всім кого це стосується», Торгово-промислова палата України на підставі ст. ст.14, 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» від 02.12.97 №671/97-ВР, Статуту ТПП України, цим засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні». Враховуючи це, ТПП України підтверджує, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

В силу вимог ч.ч.1-4 ст.10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану з аробітна плата виплачується працівнику на умовах, визначених трудовим договором. Роботодавець повинен вживати всіх можливих заходів для забезпечення реалізації права працівників на своєчасне отримання заробітної плати. Роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили. Звільнення роботодавця від відповідальності за несвоєчасну оплату праці не звільняє його від обов`язку виплати заробітної плати. У разі неможливості своєчасної виплати заробітної плати внаслідок ведення бойові дії, строк виплати заробітної плати може бути відтермінований до моменту відновлення діяльності підприємства.

Разом із з цим, надані відповідачем сертифікати про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), накази про призупинення торгівельної діяльності магазинів «Ельдорадо», які знаходяться на тимчасово окупованій території, Звіти про оцінку збитків, заяви про вчинення кримінального правопорушення з додатками (т.1 а.с.70-250, т.2 а.с.65), не дають можливість перевірити відомості про матеріальний стан відповідача, наявність коштів на рахунку на момент звільнення відповідача, і позивач не є працівником представництва, яке опинилося на окупованій території чи зазначено руйнувань або пошкоджень внаслідок бойових дій.

Оскільки саме на роботодавця покладено обов`язок доведення, що порушення сталося внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили, суд дійшов висновку, що підстави для звільнення відповідача від обов`язку сплатити середній заробіток за час затримки розрахунку відсутні.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що у зв`язку з невиплатою ТОВ «ДІЄСА» усіх належних ОСОБА_1 при звільненні сум, роботодавець зобов`язаний сплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 01.09.2023 28.02.2024 включно (в межах граничного строку, визначеного ст.117 КЗпП України) в сумі 51496 гривень 48 копійок, тобто з урахуванням вимог ст.13 ЦПК України в межах заявлених позовних вимог (фактично такий розмір має становити: 575,65грн. (середньоденна заробітна плата за 2 місяці, що передували звільненню т.1 а.с.68) х 130 робочі дні (21 день вересень 2023, 22 дні жовтень 2023, 22 дні листопад 2023, 21 день грудень 2023, 23 дні січень 2024, 21 день лютий 2024 року) = 74834,50 грн.)

В іншій частині позовних вимог, щодо стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат в порядку ч.2 ст.625 ЦПК України, а також стягнення моральної шкоди в порядку ст.237-1 КЗпП України, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Так, положення ст.625 ЦК України не є застосовними у спірних трудових правовідносинах, оскільки відповідальність відповідача за порушення строків розрахунку визначені у ст.117 КЗпП України, а збереження купівельної спроможності населення в умовах зростання цін здійснюється в порядку, визначеному Законом України «Про індексацію грошових доходів громадян».

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування роботодавцем моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав, у тому числі внаслідок дискримінації, мобінгу (цькування), факт якого підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили, призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Разом із з цим жодних належних і допустимих доказів заподіяння моральної шкоди, а також розміру такої шкоди, позивачем надано не було.

Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в сумі 1073 грн. 60 коп. за вимогою про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Крім того, враховуючи, що відповідно до п. 10 ч. 1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору за вимогою про стягнення заробітної плати, з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави у сумі 1073 грн. 60 коп.

Також суд звертає увагу, що в силу вимог ч.1 ст.137 ЦПК України відшкодуванню підлягають витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката.

Зазначені позивачем витрати в сумі 16000 гривень на оплату юридичних послуг, наданих йому фізичною особою-підприємцем, не є витратами на правничу допомогу адвоката, а тому в силу вимог ст.ст.15,137 ЦПК України відшкодуванню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 12, 13, 81, 82, 89, 134,137, 141, 223, 258, 259, 263-265, 266, 273, 280-282,430 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІЄСА» (код ЄДРПОУ 36483471, зареєстроване місце знаходження: м.Київ, вул.Велика Васильківська, буд.45) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) заборгованість по заробітній платі, включаючи компенсацію за невикористані дні відпустки в сумі 37591 гривня 49 копійок, середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 51496 гривень 48 копійок, всього на загальну суму 89077 гривень 97 копійок (вісімдесят дев`ять тисяч сімдесят сім гривень дев`яносто сім копійок).

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІЄСА» (код ЄДРПОУ 36483471, зареєстроване місце знаходження: м.Київ, вул.Велика Васильківська, буд.45) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1073 гривні 60 копійок (одна тисяча сімсот сімдесят три гривні шістдесят копійок).

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення суду щодо стягнення заробітної плати в межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІЄСА» (код ЄДРПОУ 36483471, зареєстроване місце знаходження: м.Київ, вул.Велика Васильківська, буд.45) на кристь держави судовий збір в сумі 1073 гривні 60 копійок (одна тисяча сімсот сімдесят три гривні шістдесят копійок).

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Київського апеляційного суду, або через Бориспільський міськрайонний суд протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження, або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлений 15.04.2024.

Суддя: І. В. Муранова-Лесів