Справа № 210/6854/23
провадження 2/216/1550/24
РІШЕННЯ

іменем України

25 червня 2024 року місто Кривий Ріг

Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі: головуючого судді Кузнецова Р.О.,

за участю секретаря судового засідання Гулковського О.С.,

розглянувши у приміщенні суду у м. Кривому Розі Дніпропетровської області в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди заподіяної злочином,-

встановив:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що є потерпілим у кримінальному провадженні №0002143, відносно ОСОБА_2 , який обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України. У зв`язку з протиправними діями відповідача позивач поніс фінансові витрати на лікування та купівлю нового одягу у сумі 9979,39 грн. Крім цього, внаслідок протиправних дій обвинуваченого позивачу спричинено сильні душевні страждання, зміну звичного способу життя, заподіяно моральної шкоди, яку позивач оцінює у 200000,00 грн. Вказану матеріальну та моральну шкоду позивач просить стягнути з відповідача у судовому порядку.

Зважаючи на предмет та ціну позову, а також інші обставини, які підлягають врахуванню у відповідності до положень пунктів 1 - 8 частини 3 статті 274 Цивільного процесуального кодексу України, дана справа підпадає під ознаки малозначної справи та не віднесена до категорії справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, у зв`язку з чим, на підставі ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Відповідач про розгляд справи в порядку спрощеного провадження без виклику сторін судом повідомлявся належним чином, але відповідно до ч. 4 ст. 277 ЦПК України, в установлений судом строк, не подав суду заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, також не подав до суду відзив на позовну.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні обставин справи, дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову, виходячи з наступного.

За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При цьому, згідно з роз`яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 3 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 10 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Судом встановлено, що у провадженні Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області перебували матеріали кримінальних проваджень №0002143 та №0001945, за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 1 ст. 122 КК України. Вироком суду від 18.09.2023 відповідача визнано винним за пред`явленим обвинуваченням та призначено йому покарання у виді 6 років позбавлення волі. Цивільний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди заподіяної злочином задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в сумі 9979,39 грн. та моральну шкоду в сумі 100 000 (сто тисяч) гривень 00 копійок.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 22.11.2023 вищезазначений вирок суду в частині вирішення цивільного позову скасовано та призначено новий розгляд в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства. В іншій частині вирок залишено без змін.

На підставі ухвали Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04.01.2024 позовну заяву ОСОБА_1 передано до Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області для розгляду за підсудністю.

Аналізуючи норми права, на які посилався позивач у справі, а також норми права, які слід застосувати, мотиви їх застосування суд приходить до таких висновків.

Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до вироку Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18.09.2023 та ухвали Дніпровського апеляційного суду від 22.11.2023 ОСОБА_2 визнано винним за . 1 ст. 121, ч. 1 ст. 122 КК України та призначено покарання.

Вищевказаним вироком встановлено, що в результаті злочинних дій ОСОБА_2 умисно спричинив ОСОБА_1 тілесні ушкодження у вигляді: відкритої черепно-мозкової травми: уламкового перелому кісток склепіння та основи черепу, епідуральної гематоми ліворуч в тім`яно-скроневій області, субарахноїдального крововиливу, контузивних вогнищ в лівій скроневій долі; уламкового перелому кісток лівої орбіти, розтрощення лівого очного яблуко з випадінням оболонок та середовищ, забійних ран обличчя. Згідно з висновком судово-медичної експертизи №1936 від 28 грудня 2018 року, виявленні у потерпілого ОСОБА_1 тілесні ушкодження в області голови і обличчя по ступеню тяжкості оцінюються в сукупності і відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя. Своїми умисними діями ОСОБА_2 вчинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 121 КК України.

Діями відповідача позивачу були завдані матеріальні збитки, що складаються з витрат, пов`язаних з лікуванням на суму 7848,39 грн та купівлею одягу у сумі 2131,00 грн. Вказані збитки документально підтверджені квитанціями (а.с. 3-22).

Згідно з ч. 1, ч. 7 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

Згідно з пунктів 8 та 9 частини 2 статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином обґрунтовані, ґрунтуються на належних та допустимих доказах, а відтак підлягають задоволенню.

Щодо вимог позовної заяви про стягнення моральної шкоди суд приходить до такого висновку.

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частини перша, друга статті 23 ЦК України).

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно з ч. 1 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22).

Абзац другий частини третьої статті 23 ЦК України, у якому вжитий термін «інші обставини, які мають істотне значення» саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, що вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі №477/874/19 (провадження № 14-24цс21).

По своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути: (1) договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; (2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди (див. постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року у справі №180/1735/16-ц (61-18013сво18).

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Водночас Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 грудня 2020 року у справі №752/17832/14-ц дійшла висновку, що, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року).

У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що суд має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

Вирішуючи питання щодо розміру відшкодування моральної (немайнової) шкоди, судом враховується характер і обсяг заподіяної позивачеві моральної шкоди (внаслідок злочинних дій відповідача позивачу було спричинені тяжкі тілесні ушкодження, що супроводжувались болем та душевними стражданнями, тривалим лікуванням та зміною звичного способу життя), а також поведінка відповідача, який вину у вчиненні злочину не визнав та не намагався до цього часу добровільно відшкодувати спричинену ним шкоду.

Отже, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, враховуючи, що внаслідок вчинення злочину позивачу були спричинені моральні переживання та страждання, суд вважає за можливе в цій частині позову задовольнити вимоги позивача частково та стягнути з відповідача на його користь грошові кошти в розмірі 100000,00 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди, вказана сума, на думку суду, є об`єктивною та достатньою для відшкодування моральної шкоди.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст.ст. 2, 15, 16, 23, 1166, 1167 ЦК України, 128 КПК України, ст.ст. 5-8, 12-19, 23, 89, 128, 258-259, 263-265, 268, 274, 352-355 ЦПК України суд,-

ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди заподіяної злочином задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 завдану матеріальну шкоду у розмірі 9979,39 грн (дев`ять тисяч дев`ятсот сімдесят дев`ять гривень 39 копійок) та моральну шкоду у розмірі 100000,00 грн (сто тисяч гривень).

У задоволенні решти вимог позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано.

Відомості про учасників справи згідно з п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

- позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 ;

- відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 .

Рішення прийнято, складено і підписано в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

Суддя Р.О.КУЗНЕЦОВ