Справа № 521/3645/24
Провадження № 4-с/521/32/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 квітня 2024 року Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Мазун І. А,

за участю секретаря судового засідання Гриневич І.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі скаргу ОСОБА_1 на дії/бездіяльність державного виконавцяМалиновського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Кудряшова Павла Юрійовича, стягувач - АТ КБ «ПриватБанк» -

В С Т А Н О В И В:

До Малиновського районного суду м. Одеси надійшла скарга ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Малиновського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Кудряшова Павла Юрійовича, стягувач - АТ КБ «ПриватБанк», в якій він просить визнати бездіяльність державного виконавця Малиновського Відділу державної виконавчої служби у м. Одесі в рамках виконавчого провадження зареєстрованого в АСВП за № 59664171 від 29 липня 2019 року у вигляді не здійснення дій, пов?язаних із закінченням терміну виконавчого провадження незаконними та протиправними та зобов?язати начальника Малиновського Відділу державної виконавчої служби у м. Одесі вжити передбачених законодавством заходів для поновлення порушеного права скаржника, а саме - скасувати наявні обтяження на особові рахунки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вимоги обґрунтовані тим, що 14 січня 2019 року Малиновським районним судом м. Одеси було винесено заочне рішення по справі № 521/18903/18 за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, яким вимоги Позивача задоволено у повному обсязі. 29 липня 2019 року приватним виконавцем, ОСОБА_2 , відкрито виконавче провадження, номер в АСВП № 59664171 на підставі виконавчого листа, виданого Малиновським районним судом м. Одеси 02 травня 2019 року. Згідно з постановою про виконавче провадження сума заборгованості становила 14 745 (чотирнадцять тисяч сімсот сорок п?ять) гривень 90 копійок. 25 січня 2022 року виконавче провадження було повернуто без виконання стягувачу.

Скаржник зазначає, що з його особового рахунку було списано кошти 01 жовтня 2020 року у сумі 7 589,78 грн. та 05 грудня 2020 року у сумі 7 335,00 грн., що в загальному становить суму 14 924,78 грн.. Також в особистому кабінеті мобільної програми «Приват24» міститься повідомлення від 20 травня 2023 року про арешт особових рахунків. Підстави накладання арешту - запит виконавчої служби або приватного виконавця. Тому 28 лютого 2024 року скаржник звернувся до Малиновського ВДВС у м. Одесі із заявою стосовно того, чому на його рахунках є обтяження, оскільки термін пред?явлення виконавчого документу до виконання минув. У відповіді Малиновський ВДВС у м. Одесі зазначило, що станом на 25 січня 2022 року матеріали виконавчого провадження не містили інформації про сплату заборгованості. Відповідні обставини слугували причиною звернення до суду з відповідною скаргою.

Учасники справи в останнє призначене судове засідання не з`явилися. Однак скаржник подав заяву про розгляд скарги без його участі, вказав що вимоги викладені у скарзі підтримує у повному обсязі, просить суд задовольнити.

Представником Малиновського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надано письмовий відзив на скаргу, в якому просить відмовити в задоволенні скарги посилаючись при цьому на наступне. На примусовому виконанні у Відділі перебувало виконавче провадження № 59664171 з примусового виконання виконавчого листа № 521/18903/18 від 02.05.2019р., який видав Малиновський районний суд м. Одеси, про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» грошових коштів у розмірі 14745,90 грн, що відкрито 29.07.2019р.. 02.08.2021 року державним виконавцем накладено арешт на кошти на рахунки боржника, про що було винесено відповідну постанову, яку було направлено до банків-учасників обміну АСВП за допомогою КЕП. Згідно ч.1 ст. 56 ЗУ «Про виконавче провадження», арешт коштів боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. 25.01.2022р. державним виконавцем було повернуто виконавчий документ стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст.37 ЗУ «Про виконавче провадження». В подальшому, заходи примусового виконання у виконавчому провадженні № 59664171 не застосовувались. Під час примусового виконання рішення від сторін виконавчого провадження відомостей про виконання боржником вимог виконавчого документу не надходило. Також представник зазначає, що по суті, у своїй скарзі, Скаржник посилається на сплив терміну пред?явлення виконавчого документу до виконання та пов?язує сплив строку пред?явлення виконавчого документу до виконання з начебто наявністю обов?язку державного виконавця зняти арешт з коштів на рахунках боржника. Таким чином, оскільки, державним виконавцем було винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу 25.01.2022, що підтверджується матеріалами виконавчого провадження № 59664171, строк пред?явлення виконавчого документу до виконання - 25.01.2025р., отже твердження Скаржника про те, що строк пред`явлення виконавчого документу до виконання сплив не відповідає дійсності. Оскільки, станом на 01.03.2024 матеріали виконавчого провадження № 59664171 не містять відомостей про сплату заборгованості за виконавчим документом, підстави для скасування заходів примусового виконання у ВП 59664171 були відсутні.

Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, то відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Вивчивши матеріали справи суд прийшов до висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні скарги ОСОБА_1 зважаючи на наступне.

Судом встановлено, що примусовому виконанні у Малиновському відділі державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перебувало виконавче провадження № 59664171 що відкрито 29.07.2019 року, з примусового виконання виконавчого листа № 521/18903/18 від 02.05.2019, який видав Малиновський районний суд м. Одеси, про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» грошових коштів у розмірі 14745,90 грн. (а.с.42)

02.08.2021 року державним виконавцем накладено арешт на кошти на рахунки боржника, про що було винесено відповідну постанову, яку було направлено до банків-учасників обміну АСВП за допомогою КЕП. Згідно ч.1 ст. 56 ЗУ «Про виконавче провадження», арешт коштів боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. (а.с.45)

Відповідно до постанови від 25.01.2022 року державним виконавцем було повернуто виконавчий документ стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст.37 ЗУ «Про виконавче провадження».(а.с.46)

Згідно ч.1 ст. 12 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред?явлені до примусового виконання протягом трьох років.

У виконавчому листі № 521/18903/18 зазначено, що строк його пред?явлення до примусового виконання - до 14.02.2022 року. (а.с.50-51)

Разом з тим, відповідно до матеріалів виконавчого провадження, виконавчий документ був пред?явлений до примусового виконання 26.06.2019р., про що свідчить заява стягувача, АТ КБ «Приватбанк» №34. Тобто, стягувачем було дотримано строк пред`явлення виконавчого документу до примусового виконання.(а.с.48-49)

Окрім цього, згідно п.1 ч.4 ст.12 ЗУ «Про виконавче провадження», строки пред?явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі пред?явлення виконавчого документа до виконання. Оскільки, виконавчий документ був пред`явлений до виконання 26.06.2019р., строк на пред`явлення виконавчого документу до виконання перервався.

Водночас, згідно ч.5 ст. 12 ЗУ «Про виконавче провадження», у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв?язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред?явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення.

Таким чином, оскільки, державним виконавцем було винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу 25.01.2022 року, що підтверджується матеріалами виконавчого провадження № 59664171, які були надані до суду на ухвалу про витребування доказів від 15.03.2024 року, строк пред`явлення виконавчого документу до виконання - 25.01.2025 р., отже твердження Скаржника про те, що строк пред?явлення виконавчого документу до виконання сплив не відповідає дійсності.

Також ОСОБА_1 помилково посилається на як на ст. 39, так і на ст. 40 ЗУ «Про виконавче провадження», яка регламентує наслідки саме закінчення виконавчого провадження, а не повернення виконавчого документу стягувачу.

Виконавчий документ був повернутий стягувачу згідно п.2 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження», відповідно до якої у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.(а.с.39,40,41)

Суд звертає увагу, що згідно положень ч.3 ст. 40 ЗУ «Про виконавче провадження», разі повернення виконавчого документа з підстав, передбачених ч.1 цієї статті, стягувачу повертаються невикористані суми внесеного ним авансового внеску. На письмову вимогу стягувача виконавцем надається звіт про використання авансового внеску. У разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 1, 3, 11 ч.1 цієї статті арешт з майна знімається. Таким чином, ЗУ «Про виконавче провадження» не містить норм, які визначають скасування заходів примусового виконання при поверненні виконавчого документу стягувачу згідно п.2 ч.1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження». Отже, обов?язок державного виконавця знімати арешт з рахунків боржника при поверненні виконавчого документу стягувачу згідно п.2 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження» відсутній.

Зокрема, скаржник зазначає, що з його особового рахунку було списано кошти 01 жовтня 2020 року у сумі 7 589,78 грн. та 05 грудня 2020 року у сумі 7 335,00 грн., що в загальному становить суму 14 924,78 грн..

Відповідно до відповіді АТ КБ «Приватбанк» на ухвалу суду про витребування доказів від 26.04.2024р. за Вх.№ 23389, зазначається, що у клієнта була заборгованість по кредитній картці № НОМЕР_1 , яку клієнт погасив декількома платежами: 20/01/2020 16:33:23 20/01/2020 P33 S CR 1,200.00 UAH; 08/06/2020 10:53:06 08/06/2020 P33 S CR 500.00 UAH; 05/12/2020 18:08:40 05/12/2020 P40 S CR 7,335.00 UAH. Також погашений борг по 6206 - 07/12/2020 00:00:00 07/12/2020 ** CR 2,262.00 UAH 2,262.00 0.00 000001 CP980048 null Head-office. Загальна сума погашення складає 11297грн., разом з тим Малиновський районний рішенням від 14.01.2019р. суд стягнув з боржника заборгованість в розмірі 12983,90грн. та судовий збір в сумі 1762грн., тобто мається невідповідність.

Однак суду не відомо чи саме ці кошти були списані на погашення заборгованості за виконавчим провадженням № 59664171, що відкрито 29.07.2019 року.

До того ж, представник Малиновського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) зазначив, що станом на 01.03.2024р. матеріали виконавчого провадження № 59664171 не містять відомостей про сплату заборгованості за виконавчим документом, підстави для скасування заходів примусового виконання у ВП 59664171 були відсутні, що підтверджується матеріалами виконавчого провадження, які надані для суду відповідно до ухвали суду про витребування доказів.

Разом зі скаргою ОСОБА_1 надав до суду копію відповіді Малиновського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 01.03.2024 року №57041, де зазначається, що оскільки станом на 01.03.2024р. матеріали виконавчого провадження № 59664171 не містять відомостей про сплату заборгованості за виконавчим документом, підстави для скасування заходів примусового виконання у ВП 59664171 відсутні.(а.с.11-12)

В матеріалах справи відсутні докази сповіщення боржником чи стягувачем Малиновського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про те, що боржник погасив заборгованість по виконавчому листу, виданому Малиновським районним судом м.Одеси, про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «ПриватБанк» заборгованості, за яким відкрито виконавче провадження №59664171.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ч.1 ст. 2 ЦПК ).

Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядаючи справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовуючи при розгляді справ, зокрема, Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права ( ч.1,2 та 4 ст. 10 ЦПК ).

Згідно зі ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Частиною 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Як роз`яснено у п.20 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», у справах за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи інших посадових осіб державної виконавчої служби предметом судового розгляду можуть бути лише рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Закон України «Про виконавче провадження» визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» (надалі по тексту - Закон) визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст. 5 Закону примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Інших доказів неправомірності дій державного виконавця Малиновського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) при відкритті виконавчого провадження № 59664171 скаржником не надано.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 451 ЦПК України, за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Зважаючи на вищевикладене суд не вбачає підстав для задоволення скарги ОСОБА_1 на дії/бездіяльність державного виконавцяМалиновського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Кудряшова Павла Юрійовича, стягувач - АТ КБ «ПриватБанк».

Разом з тим, суд поновлює ОСОБА_1 строк на подання скарги на дії/бездіяльність державного виконавцяМалиновського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Кудряшова Павла Юрійовича, стягувач - АТ КБ «ПриватБанк», оскільки матеріали виконавчого провадження не містять доказів отримання скаржником документів виконавчого провадження.

Керуючись ст.ст.4, 24 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 352-354, 447-451 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Поновити ОСОБА_1 строк на подання скарги на дії/бездіяльність державного виконавцяМалиновського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Кудряшова Павла Юрійовича, стягувач - АТ КБ «ПриватБанк».

В задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії/бездіяльність державного виконавцяМалиновського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Кудряшова Павла Юрійовича, стягувач - АТ КБ «ПриватБанк»- відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали суду складено 03 травня 2024 року.

ГОЛОВУЮЧИЙ І.А.Мазун