ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«21» травня 2024 року

м. Харків

справа № 629/3692/23

провадження № 22ц/818/1470/24

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В., (суддя-доповідач),

суддів - Мальованого Ю.М., Яцини В.Б.

за участю секретаря Волобуєва О.О.

учасники справи:

позивачка ОСОБА_1 , представниця позивачки ОСОБА_2 ,

відповідач ОСОБА_3 , представниця відповідача ОСОБА_4 ,

треті особи Орган опіки та піклування виконавчого комітету Лозівської міської ради Харківської області, Служба у справах дітей Лозівської міської ради Харківської області

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 23 січня 2024 року в складі судді Цендра Н.В.

в с т а н о в и в:

У липні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 , треті особи: орган опіки та піклування виконавчого комітету Лозівської міської ради Харківської області, Служба у справах дітей Лозівської міської ради Харківської області, про позбавлення батьківських прав.

Позовна заява мотивована тим, що вона з ОСОБА_3 перебували у шлюбі з 01 червня 2017 року по 09 липня 2020 року, від якого мають дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка після розірвання шлюбу проживає з нею. Наразі вона перебуває у другому шлюбі з ОСОБА_5 .

Зазначила, що дочка страждає на тяжке захворювання, є інвалідом дитинства з 07 червня 2023 року, потребує постійної реабілітації, лікування, занять з логопедами, психологами, індивідуальної розвиваючої корекції, АВА терапії, спеціальної дієти та вартісних ліків.

Батько дитини ОСОБА_3 , окрім сплати аліментів на її утримання, жодного разу не поцікавився станом її здоров`я, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, не забезпечує її лікування, необхідне харчування, не спілкується з дитиною, не виявляє жодного інтересу щодо її здоров`я та розвитку. Дитина навіть не знає свого біологічного батька.

Вказала, що кожного разу, коли потрібно лікувати дитину в стаціонарі чи в санаторії, вона вимушена звертатись до батька дитини з відповідними проханнями, що забирає в неї здоров`я і час.

Просила позбавити ОСОБА_3 батьківських прав щодо дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис про народження №296 від 08 серпня 2018 року, складений Лозівським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Харківській області.

Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 23 січня 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення суду скасувати і ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити її позов.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду ухвалено з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.Так, суд не врахував, що відповідач визнав, що не спілкувався з дитиною після розлучення з 2020 року та видалив її номер телефону. Відповідач не надав доказів пересилання коштів на її картку як допомоги. Його цілком влаштовує, що хворою дитиною опікується лише вона. Відповідач стверджує, що вона перешкоджає йому у спілкуванні з дитиною, однак не звертався щодо цього до органів опіки та піклування. Відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не піклується про розвиток і навчання дитини, не забезпечує харчування, медичного догляду, лікування, не спілкується з дитиною у необхідному обсязі, не вітає зі святами, не відвідує дошкільного закладу, не цікавиться потребами дитини. Вона ніколи не заперечувала проти його стосунків з дочкою, однак дитина страждає на тяжку форму аутизму і не сприймає незнайомих людей. Для лікування дитини у спеціальних медичних закладах необхідна письмова згода обох батьків, однак відповідач відмовився її надати.

Відзивів на апеляційну скаргу від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило.

05 квітня 2024 року від представниць органу опіки та піклування виконавчого комітету Лозівської міської ради Харківської області та Служби у справах дітей Лозівської міської ради Харківської областінадійшли клопотання про розгляд справи за їх відсутністю.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 та її представниця підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити.

В свою чергу представниця ОСОБА_3 заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та просила відмовити в її задоволенні. Акцентувала увагу суду на тому, що позивачка перешкоджає відповідачу у спілкуванні з дитиною. Він не ухиляється від виконання батьківських обов`язків, бажає піклуватися про розвиток і навчання дитини.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з`явившихся учасників справи, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно задовольнити частково, рішення суду змінити.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що наявності підстав для позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав не доведено.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_3 та ОСОБА_5 перебували у шлюбі з 01 червня 2017 року, від якого мають дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 15).

Заочним рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 09 липня 2020 року, в якому ухвалою суду від 02 грудня 2022 року виправлено описку, шлюб між сторонами розірвано (а.с. 12, 13).

З 24 грудня 2022 року ОСОБА_5 перебуває в другому шлюбі з ОСОБА_5 (а.с. 14).

ОСОБА_6 зареєстрована та проживає з матір`ю ОСОБА_1 , що підтверджується витягами зреєстру територіальної громади (а.с. 11, 16).

З характеристики дитини ОСОБА_3 від 05 вересня 2022 року №1-19/50, наданої Комунальним закладом «Лозівський заклад дошкільної освіти (ясла-садок) комбінованого типу №11 «Берізка» вбачається, що дитина потребує постійної допомоги різної міри складності в опануванні нових знань та уявлень, самообслуговуванні, встановленні контакту та взаємодій з оточуючими дорослими та однолітками, має діагноз затримка психомовленнєвого розвитку, загальне недорозвинення мовлення І рівня, розлади аутистичного спектру (а. с. 18).

Із медичного висновку про дитину-інваліда віком до 18 років №6 від 07 червня 2023 року вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має захворювання (патологічний стан) - ранній дитячий аутизм, недорозвинення мовлення (а.с. 19).

ОСОБА_3 встановлено діагнози: ранній дитячий аутизм, недорозвинення мовлення, затримка психо-мовного розвитку, аміноацидопатія, гіпергомоцистеїнемія. Вона потребує психолого-педагогічних та корекційно-розвиткових послуг, що підтверджується медичною документацією, висновками про оцінку розвитку дитини (а.с. 19-58).

Із виписки з історії хвороби №486 Відділення психіатрії Державної установи «Інститут здоров`я дітей та підлітків Національної академії медичних наук України» вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебувала на стаціонарному лікуванні з 15 травня 2023 року по 30 травня 2023 року з діагнозом дитячий аутизм (F84.0), гіпергомоцистеїнемія, аміноацидопатія (а.с. 22).

З довідок Комунального підприємства «Еко-Сан» Лозівської міської ради Харківської області вбачається, що ОСОБА_3 на постійній основі працює водієм автотранспортних засобів, та з його заробітної плати відраховуються аліменти (а.с. 101-106).

З характеристики директора Комунального підприємства «Еко-САН» №601 від 03 серпня 2023 року вбачається, що ОСОБА_3 за час роботи зарекомендував себе як відповідальний, дисциплінований працівник, який виконує всі поставлені перед ним завдання сумлінно, старанно та вчасно. Має високе почуття відповідальності за доручену йому справу. За характером спокійний та врівноважений, швидко вписується в колектив і добре знаходить спільну мову з працівниками. Завжди прийде на допомогу товаришам по праці. Працює без порушень. Дотримується трудової дисципліни і техніки безпеки на робочому місці. Протягом усього періоду роботи жодної скарги на нього не надходило. В колективі користується повагою та авторитетом (а.с. 107).

З висновку виконавчого комітету Лозівської міської ради Харківської області, як органу опіки та піклування, затвердженого рішенням виконавчого комітету Лозівської міської ради Харківської області від 22 серпня 2023 року № 821 вбачається, що діючи в інтересах дитини орган опіки та піклування вважає недоцільним позбавляти батьківських прав ОСОБА_7 стосовно дитини ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Встановлено, що ОСОБА_3 зареєстрований та проживає разом зі своєю матір`ю, умови проживання задовільні, є можливість облаштувати місце для сну та відпочинку дитини, він працює, сплачує аліменти на утримання дочки та категорично заперечує проти позбавлення його батьківських прав (а.с. 83-86).

Частиною 1 статті 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року,яка набрала чинності в Україні 27 вересня 1991 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Стаття 5 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачає, що держави-учасниці поважають відповідальність, права і обов`язки батьків і у відповідних випадках членів розширеної сім`ї чи общини, як це передбачено місцевим звичаєм, опікунів чи інших осіб, що за законом відповідають за дитину, належним чином управляти і керувати дитиною щодо здійснення визнаних цією Конвенцією прав і робити це згідно зі здібностями дитини, що розвиваються.

Відповідно до пунктів 1-3 статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору.

Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Згідно з пунктом 1 статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до частини 1 статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини, у тому числі шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР.

Відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Як зазначив Європейський суд з прав людини в рішенні від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України» оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Як Суд зазначив у рішенні у справі «Нойлінґер та Шурук проти Швейцарії» (NeulingerandShuruk v. Switzerland), ([ВП], заява № 41615/07, ЄСПЛ 2010 року): «136. Інтерес дитини складається з двох аспектів. З одного боку цей інтерес вимагає, що зв`язки дитини з її сім`єю мають бути збережені, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною. Звідси випливає, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише у виняткових випадках, та що необхідно зробити все, щоб зберегти особисті відносини та, якщо і коли це можливо, «відновити» сім`ю [рішення у справі «Гнахоре проти Франції» (Gnahore v. France), заява № 40031/98, п. 59, ЄСПЛ 2000-ІХ]. З іншого боку очевидно також, що в інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у здоровому середовищі, та батькам не може бути надано право за статтею 8 Конвенції на вжиття таких заходів, що можуть завдати шкоди здоров`ю та розвитку дитини (див., серед багатьох інших джерел, рішення у справі «Ельсхольц проти Німеччини» (Elsholz v. Germany), [ВП], заява № 25735/94, п. 50, ЄСПЛ 2000-VIII, та у справі «Марсалек проти Чехії» (Marsalek v. theCzechRepublic), заява № 8153/04, п. 71, від 4 квітня 2006 року)».

У рішенні по справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Суд нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v. Sweden (N 2), від 27 листопада 1992 року, Серія A, N 250, ст. 35-36, п. 90), і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

У рішенні по справі «Савіни проти України» від 18 грудня 2008 року Суд повторює, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 (див., зокрема, рішення у справі «МакМайкл проти Сполученого Королівства» (McMichael v. theUnitedKingdom) від 24 лютого 1995 року, п. 86, серія A, N 307-B). Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не «згідно із законом», не відповідає законним цілям, переліченим у пункті 2 статті 8, і не може вважатися «необхідним у демократичному суспільстві» (див. згадане вище рішення у справі МакМайкла, п. 87).

Визначаючи, чи було конкретне втручання «необхідним у демократичному суспільстві», Суд повинен оцінити - у контексті всієї справи загалом - чи були мотиви, наведені на виправдання втручання, доречними і достатніми для цілей пункту 2 статті 8 Конвенції і чи був відповідний процес прийняття рішень справедливим і здатним забезпечити належний захист інтересів, як цього вимагає стаття 8 (див., наприклад, справи «Кутцнер проти Німеччини» (Kutzner v. Germany), N 46544/99 п. 65, ЄСПЛ 2002-I, та «Зоммерфельд проти Німеччини» (Sommerfeld v. Germany), [GC],N 31871/96, п. 66, ЄСПЛ 2003-VIII).

Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року № 2402-III сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Частиною 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно з частиною 1 статті 14 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Частиною 1 статті 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини і водночас, санкція (відповідальність) за протиправну винну поведінку матері або батька.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

У постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20) зазначено, що «ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків».

Судам необхідно враховувати, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом вирішення сімейних питань, застосовується лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку.

Самі по собі встановлені судами факти, що батьки не у достатній мірі спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, беруть участь у вихованні, не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальній забезпеченості. Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків тощо. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину та усвідомлення цього самою дитиною вже несе в собі негативний вплив на її свідомість, і застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.

Правовий висновок про те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків, викладено, зокрема, в постановах Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20, 07 грудня 2022 року у справі № 562/2695/20, 03 серпня 2022 року у справі № 306/7/20, 11 січня 2023 року у справі № 461/7447/17, 07 листопада 2023 року у справі № 601/928/22, 20 грудня 2023 року у справі № 522/20260/21.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).

Суд на перше місце ставить якнайкращі інтереси дитини, оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, потрібними для постановлення рішення.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів дійшов правильного висновку про те, що позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого за обставин цієї справи позивачкою не доведено.

Належних і допустимих доказів винного ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, які б були законною підставою для позбавлення його батьківських прав, неможливості зміни його поведінки на краще, ОСОБА_1 не надано.

Факт стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання дитини сам по собі не може свідчити про свідоме ухилення від виконання батьківських обов`язків по утриманню дочки, оскільки це є одним із способів захисту прав дитини на належне матеріальне забезпечення та свідчить про спонукання батька до надання дитині належного утримання. Заборгованості зі сплати аліментів на утримання дочки відповідач не має.

Участь відповідача у судових засіданнях, категоричне заперечення проти позбавлення його батьківських прав, залучення адвоката для належного представництва його інтересів в суді, подання відзиву на позов свідчить про його інтерес до дочки, про бажання брати участь у її вихованні та змінити ставлення до виконання батьківських обов`язків.

Особисті непорозуміння між батьками не є підставою для позбавлення батьківських прав, оскільки забезпечення найкращих інтересів дитини повинне мати першочергове значення і переважати над інтересами батьків.

Встановивши, що ОСОБА_1 не надано належних і допустимих доказів невиконання відповідачем своїх батьківських обов`язків без поважних причин, не встановлено винної поведінки ОСОБА_3 щодо ухилення від виховання дочки і свідомого нехтування ним своїми обов`язками, а також, що батько дитини виявляє намір спілкуватись з дочкою, проти позбавлення батьківських прав заперечує, суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок про відсутність підстав для позбавлення його батьківських прав.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо того, що відповідач не в повній мірі виконує батьківські обов`язки (недостатньо спілкується з дитиною, не опікується нею) висновків суду не спростовують, оскільки сам по собі факт недостатнього спілкування батька з дитиною не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Також, відповідач регулярно сплачує аліменти на утримання дитини, і позивачка це визнає.

Необхідність для ОСОБА_1 отримувати згоду ОСОБА_3 на вчинення тих чи інших дій щодо дитини, зокрема, згоду на лікування у спеціальних медичних закладах тощо, також не може бути підставою для позбавлення батька дитини батьківських прав.

Отже, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 висновків суду не спростовують.

Разом з тим, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Виходячи з встановлених судом обставин справи, враховуючи, що ОСОБА_3 як батько не бере достатньої участі у вихованні дочки, яка має низку захворювань, інвалідність та потребує особливого підходу у спілкуванні, судова колегія вважає за доцільне попередити відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання малолітньої дочки ОСОБА_3 , поклавши на виконавчий комітет Лозівської міської ради Харківської області як орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Надання можливості відповідачу змінити ставлення до виховання дочки стосується, насамперед, урахування якнайкращих інтересів дитини.

У разі відсутності реальних змін у поведінці відповідача як батька стосовно дочки протягом розумного строку після ухвалення судового рішення позивачка не позбавлена можливості повторно ініціювати питання про позбавлення його батьківських прав.

За таких умов, оскаржуване рішення суду необхідно змінити, доповнивши його резолютивну частину абзацом вказаного вище змісту.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційну скаргу ОСОБА_1 по суті вимог залишено без задоволення, підстав для перерозподілу судового збору за розгляд справи судом апеляційної інстанції не вбачається.

Керуючись ст. ст. 367, 368, ст.374, ст.376, ст. ст. 381 384, 389 ЦПК України,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 23 січня 2024 рокузмінити, доповнивши резолютивну частину рішення абзацом наступного змісту.

Попередити ОСОБА_3 про необхідність змінити ставлення до виховання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , поклавши на виконавчий комітет Лозівської міської ради Харківської області як орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В.Бурлака

Судді Ю.М. Мальований

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 22 травня 2024 року.