Провадження № 2-с/686/180/24
УХВАЛА
29 листопада 2024 року м. Хмельницький
Суддя Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області Заворотна О.Л., розглянувши заяву адвоката Матущака Віктора Івановича в інтересах ОСОБА_1 про скасування судового наказу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 31 жовтня 2024 року, -
В поданій заяві боржник заперечує проти заяви про видачу судового наказу, вважаючи її необґрунтованою.
Окрім того, просить стягнути з стягувача сплачений ним судовий збір в розмірі 151,40 грн. в рахунок відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
Відповідно до ч.1 ст.170 ЦПК України, боржник має право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування до суду, який його видав, крім випадків видачі судового наказу відповідно до пунктів 4,5 частини першої статті 161 цього Кодексу. Заява про скасування судового наказу може також бути подана органами та особами, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.
Судовий наказ отримано 09.11.2024, отже строки звернення із заявою про скасування судового наказу, боржником не порушені.
Дослідивши матеріали справи та заяви, проходжу до висновку що судовий наказ підлягає скасуванню виходячи з наступного.
Боржник в заяві про скасування судового наказу посилається на те, що:
1. Позивачем не доведено, що Відповідач є споживачем заявлених послуг, оскільки не підтверджується факту встановлення батерей в місцях загального користування. А тому місця загального користування опалюються всіма власниками квартир незалежно від того звідки вони отримують теплову енергію.
2. Додані до заяви чотири акти звірки показників приладу обліку теплової енергії не містять прізвища осіб, що його складали, як із сторони Позивача та і зі сторони споживачів, на трьох з них немає підпису зі сторони споживачів, а тому не можуть бути належним доказом у справі.
3. Позивач посилаючись на формули із Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Міністерства регіонального розвитку будівництва та житлово-комунального господарства України жодного розрахунку із наведених формул не проводить. Тому встановити правильність розподілу спожитої теплової енергії між всіма споживачами за адресою: Пилипчука 61 неможливо, навіть якщо і заявлені обсяги спожитої теплової енергії є вірними.
4. Як правильно зазначив Позивач у своїй заяві він нарахував Боржнику за надані послуги з постачання теплової енергії , а відповідно до зазначеної вище Методики мав би розподілити фактичну спожиту теплову енергію в Гкал між споживачами і помноживши її на вартість 1 Гкал отримати вартість наданий послуг. Таким чином можливо створивши додаткову вартість же наданої послуги.
5. Без надання розрахунку розподілу фактично спожитої теплової енергії неможливо встановити правильність нарахованих чи розподілених сум Відповідачу, а це зумовлює у випадку розгляду даного спору в позовному провадженні залучення в якості третіх осіб всіх споживачів за вказаною адресою. Оскільки збільшення чи зменшення відповідних сум призводить до оберненого процесу у інших споживачів.
Дослідивши матеріали справи, вважаю необхідним заяву задовольнити, оскільки вимога заявника та висловлені в заяві доводи щодо скасування вказаного судового наказу свідчать про наявність спору про право.
Відповідно до ч. 3 ст. 171 ЦПК України у разі відсутності підстав для повернення заяви про скасування судового наказу, суддя не пізніше двох днів після її подання постановляє ухвалу про скасування судового наказу, в якій роз`яснює заявнику (стягувачу) його право звернутися до суду із тими самими вимогами в порядку спрощеного позовного провадження.
На підставі вищевикладеного є наявні підстави для скасування судового наказу.
Положеннями ч. 2 ст. 164 ЦПК України передбачено, що у разі відмови у видачі судового наказу або у разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви.
ЦПК України не містить визначеного порядку розподілу судових витрат між учасниками наказного провадження, зокрема, не містить норми, відповідно до якої у випадку скасування судового наказу на заявника, за судовим наказом, покладався би обов`язок відшкодування боржнику судових витрат, у зв`язку з чим вимоги про стягнення судового збору не підлягають задоволенню.
У справі наказного провадження спір між стягувачем та боржником суд не вирішує, а тому підстави для розподілу судових витрат відсутні. Отже, саме по собі звернення кредитора (стягувача) з такою заявою до суду про видачу судового наказу не свідчить про необґрунтованість дій останнього (зловживання своїми правами), що могло б бути підставою для стягнення судових витрат, оскільки зазначене є його диспозитивним правом, передбаченим процесуальним законодавством.
Враховуючи приписи ч. 2 ст. 164 ЦПК України, суд приходить до висновку, що законодавець розподіл судових витрат, що понесені у наказному провадженні, пропонує вирішувати при пред`явленні стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження.
Керуючись ст.ст.141,170,171, 260 ЦПК України -
постановила:
В решті вимог відмовити.
Роз`яснити стягувачеві, що заявлені вимоги можуть бути розглянуті в позовному провадженні з додержанням загальних правил щодо пред`явлення позову.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Дата складення ухвали суду: 29.11.2024.

Суддя: