Справа № 552/7581/23
Номер провадження 2/948/136/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.03.2024 Машівський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого-судді Кравець С.В.,

за участю секретаря Порохні І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Машівка в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів

в с т а н о в и в :

Стислий виклад позиції позивача

У грудні 2023 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом (а.с.1-7) з наступним уточненням позовним вимог (а.с.49-55), посилаючись на те, що за рішенням Київського районного суду м. Полтави від 11.03.2019 р. шлюб між ним та відповідачкою було розірвано. Від шлюб мають спільного сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який був зареєстрований та проживав зі своєю матір`ю, а тому на його утримання за рішенням Машівського районного суду Полтавської області від 24.04.2019 р. з позивача на користь відповідачки присуджено стягнення аліментів в розмірі частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною певного віку, починаючи з 07.03.2019 р. і до досягнення дитиною повноліття.

В подальшому, ОСОБА_2 відповідачка надала дозвіл на зміну місця реєстрації дитини за адресою його батька, тобто позивача, що і було зроблено, а тому з 19.06.2023 р. син не проживає з матір`ю, яка є стягувачем аліментів на його користь, зареєстрований та проживає разом з батьком позивачем в АДРЕСА_1 , навчається у ліцеї, де відвідує секцію та курси англійської мови, що знаходяться також у м. Полтава, батько займається його вихованням, піклуванням та створює належні умови для розвитку здібностей.

За вказаних обставин, позивач вважає, що факт проживання його сина з ним, який має обов`язок сплати аліментів відповідачці на утримання сина є обставиною, що має значення для звільнення від сплати заборгованості за аліментами платника аліментів в розумінні ст.197 Сімейного кодексу України та є підставою для звільнення його від сплати аліментів, з огляду на це рішення суду за яким присуджено стягнення аліментів підлягає скасуванню.

У зв`язку з наведеним, в остаточній редакції позовних вимог, позивач просить скасувати рішення Машівського районного суду Полтавської області від 24.04.2019 р. у справі №540/179/19 про стягнення з нього на користь ОСОБА_2 на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 аліменти в розмірі частки всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини певного віку починаючи з 07.03.2019 р. і до досягнення дитиною повноліття та у разі необхідності вийти за межі позовних вимог, якщо такі будуть відповідати інтересам позивача, а також витрати по сплаті судового збору стягнути з відповідача на його користь.

Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі

17.01.2024р. за ухвалою суду позовну заяву було залишено без руху (а.с.38,39).

30.01.2024 р. згідно ухвали суду відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін (а.с.81).

Позиції учасників судового провадження

Відповідно до ч.5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Відповідачка копію позовної заяви з додатками та ухвалу про відкриття провадження отримала 14.02.2024р. (а.с.85), в установлений судом 15-денний строк відзив на позов не направила.

Клопотання про розгляд справи за участю сторін від учасників судового процесу не надходило.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України судовий розгляд проведено без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин

Судом установлено, що сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 від 28.02.2023 р. (а.с.11).

За рішенням Київського районного суду м. Полтави від 11.03.2019р. шлюб між позивачем та відповідачкою було розірвано (а.с.12,13).

Згідно рішення Машівського районного суду Полтавської області від 24.04.2019 р. з позивача на користь відповідачки стягнуті аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини його всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 07.03.2019р. і до досягнення нею повноліття (а.с.15-17), за результати чого 25.04.2019 р. судом було видано виконавчий лист (а.с. 46,47) за яким 03.05.2019 р. державним виконавцем Київського відділу ДВС м. Полтава ГТУЮ у Полтавській області було відкрито виконавче провадження (а.с.44,45).

31.05.2023 р. ОСОБА_2 , відповідачка по справі, написала заяву засвідчену нотаріусом та зареєстровану в реєстрі за №577 про те, що вона надає згоду ОСОБА_1 (батьку їхнього сина) на зняття з реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 їхнього малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на постійне проживання та на реєстрацію його за адресою свого батька: АДРЕСА_1 (а.с.19,20).

Як убачається з довідки про внесення відомостей до Єдиного державного демографічного реєстру №2 від 04.07.2019 р. позивач ОСОБА_1 зареєстрований в АДРЕСА_1 (а.с.9).

За інформацією з Єдиного державного реєстру №365560 від 14.12.2023 р. відповідачка по справ ОСОБА_2 зареєстрована в АДРЕСА_2 (а.с.30).

З витягу з реєстру територіальної громади №2023/004602659 від 20.06.2023 р. син сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 19.06.2023 р. зареєстрований в АДРЕСА_1 (а.с.21).

Відповідно до акту від 12.12.2023 р. складеного за участю сусідів ОСОБА_1 , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , що його неповнолітній син ОСОБА_3 дійсно проживає за цією адресою з 19.06.2023 р. по дату складення акту (а.с.25).

Як видно з матеріалів справи ОСОБА_3 навчається у 5-Ф класі ліцею №32 «Європейський» Полтавської міської ради, відвідує заняття в мовній школі, що знаходиться в м. Полтава, а також займається таеквон до ITF, заняття проводяться за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.22-24).

Мотиви суду

Відповідно до ст.ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

За нормами ст.15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Відповідно до чч.1,2 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Аналізуючи норми законодавства слід зробити висновок, що для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Відповідно до ч.2 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»).

У ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ч.1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частинами 1-3 статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

За змістом наведених правових норм аліменти присуджуються з метою утримання дитини на користь того з батьків, з ким проживає дитина, і який здійснює утримання цієї дитини.

Як видно з матеріалів справи дитина позивача та відповідачки ОСОБА_3 припинив проживати з матір`ю, та з 19.06.2023р. змінив місце проживання та нині проживає спільно з батьком в АДРЕСА_1 .

При цьому наразі на виконанні у Київському ВДВС м. Полтави знаходиться виконавчий лист про стягнення з позивача та користь відповідачки аліментів на утримання сина (67-70), який відповідачкою самостійно не відкликаний.

Відповідно до ч.1 ст. 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 ст.197 Сімейного кодексу України передбачено, що за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

За нормами ч.4 ст.273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Згідно ч.1 ст. 273 Сімейного кодексу України якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати.

Як зазначив ВС у своїй постанові від 04.09.2019 р., справа № 711/8561/16-ц, за своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні, але оскільки сімейне законодавство України не містить підстав для припинення стягнення аліментів за рішенням суду, яке набрало законної сили, однак за аналогією права для врегулювання такого роду правовідносин можуть бути застосовані норми частини четвертої статті 223 ЦПК України 2004 року. Таким чином, обраний позивачем спосіб захисту своїх прав, у вигляді припинення стягнення аліментів, буде ефективним.

У даній же справі, позивачем обраний спосіб захисту у вигляді скасування судового рішення про стягнення аліментів.

Так, за нормами чч.1,2 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

За змістом ч.1 ст.374 та ч.1 ст. 409 ЦПК України саме судам апеляційної та касаційної інстанції належить право скасування рішення суду нижчої інстанції.

Отже, з огляду на те, що позивач обрав неефективний спосіб захисту своїх прав, оскільки суд першої інстанції не має права скасовувати рішення іншого судді суду першої інстанції, так як таке право належить виключно судам апеляційної та касаційної інстанції, при цьому суд не може виходити за межі заявлених позовних вимог, а відтак враховуючи загальні принципи регулювання сімейних відносин, способи захисту сімейних прав, дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Мотив рішення щодо розподілу судових витрат

Згідно ст. 141 ЦПК України, оскільки у задоволенні позову відмовлено, а тому судовий збір покладається на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.141,180,181,192,273 СК України, ст. ст. 12, 13, 263-265, 268, 354, 355 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження, а у разі його оскарження після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Рішення може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстрований в АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстрована в АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Суддя С.В. Кравець