НОВОМИКОЛАЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

21 травня 2024 рокуСправа № 322/311/24

Новомиколаївський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Губанова Р.О.,

секретар судового засідання Гавриш О.А.,

за участю представника позивача - адвоката Морозової В.В. (в режимі відеоконференції),

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» (далі ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР») до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості за договором.

Короткий зміст позовних вимог, рух справи.

До Новомиколаївського районного суду Запорізької області надійшов зазначений цивільний позов, в якому позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» заборгованість за Кредитним договором №276 від 15.05.2021 у сумі 30984,82 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив таке.

14.05.2021 Товариство з обмеженою відповідальністю «Служба миттєвого кредитування» та ОСОБА_1 уклали договір про надання фінансових послуг №276 «Стандартний».

Відповідач здійснив дії, спрямовані на укладання вказаного договору шляхом заповнення заяви про надання (отримання) грошових коштів на сайті позикодавця, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої, в подальшому було перераховано грошові кошти.

На виконання умов договору позикодавцем перераховано грошові кошти на рахунок позичальника у розмірі 3800,00 грн.

01.12.2021 між ТОВ «Служба миттєвого кредитування та Товариством обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» було укладено Договір факторингу №1-12, відповідно до умов якого ТОВ «Служба миттєвого кредитування» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги до позичальників, в тому числі за Договором про надання фінансових послуг №276 від 14.05.2021, що уклали ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та боржник яким є: ОСОБА_1 .

У свою чергу, ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до позичальників ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» відповідно до Договору відступлення права вимоги №10-01/2023 від 10.01.2023 в тому числі за Договором про надання фінансових послуг №276 від 14.05.2021, що уклали ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та боржник яким є: ОСОБА_1 .

Таким чином ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» наділено правом грошової вимоги до відповідача.

Станом на сьогоднішній день заборгованість за договором відповідачем не погашається, проценти за користування кредитними коштами не сплачуються, у зв`язку з чим у відповідача обліковується прострочена заборгованість.

Загальний розмір заборгованості по поверненню грошових коштів та сплаті процентів за користування кредитом, пені, комісії та інфляційних витрат, що підлягає стягненню з позичальника відповідно до розрахунку заборгованості станом на день підготовки позову, становить 73829,44, з яких: - заборгованість за кредитом (тілом) - 3800,00 грн; - заборгованість за процентами на дату відступлення прав вимоги - 70029,44 грн; - заборгованість за процентами, нарахованими відповідно до умов договору - 0,00 грн.

Проте, враховуючи принцип розумності, справедливості і пропорційності позивач просить стягнути заборгованість у сумі 30984,82 грн, з яких: заборгованість за кредитом (тілом) - 3800,00 грн; заборгованість за відсотками - 27184,82 грн.

Посилаючись на положення ст.ст.205, 512, 512, 514, 525, 526, 598, 599, 610-611, 615, 625, 639, 641, 644, 1048 - 1050, 1054, 1055 ЦК України, позивач просив задовольнити позов, а також стягнути з відповідача понесені витрати на сплату судового збору в сумі 3028,00 грн і витрати на правову допомогу у сумі 13000,00 грн.

Ухвалою від 19 лютого 2024 року у справі за позовом ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором відкрито провадження та ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін.

07.03.2024 відповідачем надано відзив на позовну заяву, в якому він заперечував проти задоволення позову, посилаючись на те, що ніколи не звертався до позивача із будь-якою заявою щодо отримання кредиту, ніколи не надавав своїх персональних даних позивачу. Зазначив, що у 2018 році було ним було проведено реєстрацію в деяких Інтернет ресурсах, і припускав, що його особисті дані незаконно розповсюджені. Також вказував, що доданій заяві-анкеті вказані дані про нього не відповідають дійсності, що в заяві відсутній його підпис. Звертав увагу, що до позовної заяви не додано документів про оплату послуг з надання правничої допомоги в сумі 13000,00 грн. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

15.04.2024 надійшла відповідь на відзив, зі змісту якої випливає, що договір укладено в електронній формі шляхом підписання електронним підписом відповідача, вчиненим одноразовим ідентифікатором з урахуванням положень ч.6 і 12 п.1 ст.3, ст.12, п.12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», ч.1 ст.205 ЦК України. На момент укладення Договору з відповідачем діяли Правила надання грошових коштів у позику, зокрема на умовах фінансового кредиту ТОВ «Служба миттєвого кредитування», затверджені Протоколом Загальних зборів учасників Товариства №01/01/21 від 01.01.2021. Наявні у заяві-анкеті особисті відомості вказуються самим позичальником і лише він несе відповідальність за достовірність та актуальність наданих особистих даних. Номеру телефону та адреси електронної пошти, в будь-який час може бути змінена. Договір і заяви-анкети, вони підписані відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором G2.

23.04.2024 від відповідача надійшло заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву, в якому фактично наведені ті самі доводи, які зазначені в відзиві на позовну заяву.

Ухвалою суду від 15.04.2024 за клопотанням представника позивача витребувана інформація щодо зарахування на банківську картку грошових коштів.

Ухвалою суду від 24.04.2024 у задоволенні клопотання відповідача про витребування оригіналу кредитного договору, відмовлено через його необґрунтованість.

В судовому засіданні представник позивача підтримала подані заяви по суті справи, просила задовольнити позов у повному обсязі і вирішити питання щодо судових витрат.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Надав клопотання в якому просив розглянути справу без його участі, вказав що відзив і заперечення підтримує в повному обсязі, в задоволені позову просив відмовити.

Фактичні обставини встановлені судом,

застосовані норми права і мотиви з яких виходив суд.

14.05.2021 укладено договір про надання фінансових послуг №276 «Стандартний». Сторонами у вказаному договорі зазначені Товариство з обмеженою відповідальністю «Служба миттєвого кредитування», як позикодавець (кредитор) і ОСОБА_1 , як позичальник. Договір укладений в електронній формі (а.с.6 - 8). Договір містить також додаток №1 у виді Заяви-Анкети (для отримання кредиту), який підписаний сторонами з використанням електродного підпису одноразовим ідентифікатором.

Умовами договору і Заяви-Анкети визначено параметри, предмет, строк дії та порядок укладання договору, визначено сума позики, порядок її повернення, сплати неустойки і процентів.

14.05.2021 ТОВ «Вей фор пей» на виконання умов згаданого договору здійснено грошовий переказ в сумі 3800,00 грн на номер картки НОМЕР_1 , що підтверджується листом згаданого ТОВ (а.с.9)

Банківська картка для виплат № НОМЕР_2 , IBAN НОМЕР_3 емітована в АТ КБ «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , дата видачі 29-10-2019, строк дії 31-10-2023. На цю картку 14.05.2021 здійснено переказ коштів в сумі 3800,00 грн, що підтверджується листом АТ КБ «ПриватБанк» від 24.04.2024 за №20.1.0.0.0/7-240423/74838 (а.с.123)

Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором №276 заборгованість ОСОБА_1 перед ТОВ «Служба миттєвого кредитування» станом на 30.11.2021 становила 26030,00 грн (а.с.9 - 10).

Договором факторингу №1-12 від 01.12.2021, ТОВ «Служба миттєвого кредитування», з однієї сторони та Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», з другої сторони, уклали договір факторингу, за яким первісний кредитор Товариство з обмеженою відповідальністю «Служба миттєвого кредитування» відступає право грошової вимоги на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (а.с.13 - 15).

Відповідно до Витягу з Додатку №3 до Договору факторингу №1-12 від 01.12.2021, Реєстру боржників до Договору факторингу №1-12 від 01.12.2021, від 03.12.2021, ОСОБА_1 надано кредит у розмірі 3800,00 грн; заборгованість за тілом кредиту становить 3800,00 грн; заборгованість по процентам 22230,00 грн; загальна сума заборгованості за кредитом 26,30,00 грн (а.с.15 - 18).

Відповідно до розрахунку фізичної особи ОСОБА_1 перед ТОВ «Вердикт Капітал», станом на 10.01.2023: загальна сума: станом на дату початку розрахунку 26030,00 грн; станом на дату розрахунку 73829,44 грн.

Згідно з Договором №10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 10.01.2023, Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», з однієї сторони та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР», з другої сторони, уклали договір факторингу, за яким ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до позичальників Товариству з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» (а.с.19 - 21).

Відповідно до Реєстрів боржників до Договору №10-01/2023 року про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 10.01.2023, у ОСОБА_1 є заборгованість в розмірі 73829,44 грн, з яких: сума заборгованості за основним зобов`язанням, валюта кредиту 3800,00 грн; сума заборгованості за нарахованими процентами 70029,44 грн (а.с.22 - 24).

Згідно з розрахунком заборгованості за Договором №276 від 14.05.2021, загальна заборгованість за договором становить на 09.01.2024 складає 73829,44 грн; загальна сума погашень за договором (до 09.01.2024) складає 0,00 грн.

Вирішуючи питання про наявність підстав для задоволення позову, суд виходить з такого.

Згідно з ст.ст.12, 13 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін.

Зі змісту ст.ст.76 -79 ЦПК України випливає, що доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст.82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Положеннями ч.1 ст.89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), ЗУ «Про електронну комерцію», ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг».

Відповідно до ст.5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною.

Згідно зі ст.8 цього Закону юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму.

Механізм укладення електронного договору, який має використовуватися позикодавцем у взаємовідносинах із позичальниками, зокрема вимоги до його підписання сторонами, врегульовано Законом України «Про електронну комерцію».

Частиною шостої ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом:надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину;електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Частиною першою ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію.

На момент укладення Договору з відповідачем діяли Правила надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту ТОВ «Служба миттєвого кредитування».

Згідно з п.2.9.1. та 2.9.2. вказаних Правил Позичальник, який має намір отримати фінансовий кредит повинен зареєструватися на веб-сайті Товариства. Для реєстрації на веб-сайті Товариства заповнюється відповідна реєстраційна форма, в якій Позичальник зобов`язаний вказати достовірні та актуальні особисті дані.

Відповідно до п.3.3. Правил заява-анкета подається шляхом заповнення та надсилання її електронної форми в особистому кабінеті на веб-сайті.

Так відповідна реєстраційна форма (Інформаціїщодо порядку (процедури), хронологія дій щодо укладення електронного договору, вчинених товариством та заявником в інформаційно-телекомунікаційній системі та поза нею з зазначенням часу та дати таких дій, а.с.), окрім анкетних даних ОСОБА_1 , відомостей про його паспорт і ІПН, також містить в собі відомості про банківську карту, яка була веріфікована. Вказана картка емітована саме на ім`я відповідача і була видана більш ніж за півтора роки до укладання договору.

На спростування доводів позивача (щодо укладання договору саме ОСОБА_1 ) і на підтвердження своїх доводів (не укладання ним договору), відповідач не надав жодних доказів.

Отже суд дійшов висновку що ТОВ «Служба миттєвого кредитування» і Відповідач уклали договір про надання фінансових послуг у формі електронного документу з електронними підписами сторін з використанням одноразового ідентифікатора, із запропонованими умовами договору відповідач ознайомився і погодився з ними.

Приписами пункту 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з приписом статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до приписів частини 1 статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Нормою статті 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з положеннями частини 1 статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Згідно з частиною 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За змістом частини 1 та 2 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до частини 1 статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

За змістом пункту 1 частини першої ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 отримав позику у визначеній в Договорі сумі. Останній у визначений строк не повернув суму позики і не сплатив проценти за користування нею.

В подальшому право вимоги до відповідача перейшло до позивача на правомірних підставах.

На переконання суду наведений позивачем розрахунок розміру заборгованості є правильним. Відповідачем контр-розрахунку заборгованості суду не надано.

Втім позивач просив стягнути з відповідача меншу суму, що є правом останнього і не суперечить принципам диспозитивності.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню в повному обсязі.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, у числі інших, витрати на професійну правничу допомогу (ч.ч.1, 3 ст.133 ЦПК України).

Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

До позовної заяви додано платіжна інструкція № від 23.01.2024, яким підтверджується сплата позивачем судового збору в розмірі 3028,00 грн, отже відповідна сума судових витрат підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Згідно з п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За правилами ч.ч.2, 3 ст.137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

За приписами ч.ч.4 - 6 ст.137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

На підтвердження заявленого позивачем розміру витрат на професійну правничу допомогу, 13000,00 грн, позивач додав до позовної заяви такі документи: договір №02-01/2023 про надання правової допомоги від 02.01.2023, платіжна інструкція № від 10.01.2024, заявка на надання юридичної допомоги №54 від 02.01.2024, витяг з акту №2 про надання юридичної допомоги від 08.01.2024.

Зі змісту відзиву випливає, що розмір на оплату правової допомоги є необґрунтованим.

В силу положень ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні ЄСПЛ від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04, зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (п.п.268, 269).

Крім того, згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Отже, при визначенні суми відшкодування витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, необхідно виходити з реальності цих витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи.

Визначаючись з розподілом витрат на правничу допомогу, відповідно до вимог статей 137, 141 ЦПК України та враховуючи позицію відповідача, суд вважає, що справа є незначної складності, в даній категорії спірних правовідносин наявна усталена судова практика, обсяг досліджених доказів є невеликим, а тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 6500,00 грн витрат на правничу допомогу. Саме такий розмір витрат, на переконання суду, є об`єктивним, співмірним зі складністю справи та виконаною адвокатом роботою у ній.

Керуючись ст.ст.258, 259, 263 - 265, 268, 273 ЦПК України, суд

вирішив:

позов ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до ОСОБА_1 , задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР заборгованість за кредитним договором №276 від 14.05.2021 в сумі 30984,82 грн (тридцять тисяч дев`ятсот вісімдесят чотири гривні 82 копійки).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» витрати на сплату судового збору в сумі 3028,00 грн (три тисячі двадцять вісім гривень 00 копійок) і витрати на правничу допомогу в сумі 6500,00 (шість тисяч п`ятсот гривень 00 копійок).

Реквізити учасників справи:

- позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР», 01103, м. Київ, вул. Мечнікова, буд. 3, офіс 306, ідентифікаційний код 44276926;

- відповідач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Запорізького апеляційного суду.

Повне судове рішення складено 20.05.2024.

Суддя Р.О. Губанов