РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 березня 2024 року

м. Рівне

Справа № 569/9229/23

Провадження № 22-ц/4815/83/24

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючий суддя: Боймиструк С.В.,

судді: Гордійчук С.О., Шимків С.С.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 19 липня 2023 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги з постачання теплової енергії,

ВСТАНОВИВ:

В травні 2023 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача 10745 грн. 38 коп. основного боргу за послуги з постачання теплової енергії та 2640 грн. судового збору.

В обгрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що ТОВ "Рівнетеплоенерго" надає послуги з теплопостачання та централізованого гарячого водопостачання згідно отриманої ліцензії на виробництво теплової енергії. 29 жовтня 2020 року між ТОВ "Рівнетеплоенерго" та ОСОБА_1 було укладено договір № 1861 про надання послуг з постачання теплової енергії. Відповідно до умов договору послуга з постачання теплової енергії надається споживачу за адресою АДРЕСА_1 . З набранням чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо врегулювання окремих питань у сфері надання житлово-комунальних послуг" та постановою КМУ від 08 вересня 2021 року № 1022 типові договори з індивідуальними споживачами про надання послуги з постачання теплової енергії вважаються укладеними з відповідною категорією споживачів. На виконання умов договору ТОВ «Рівнетеплоенерго» надало послуги з постачання теплової енергії у приміщення за адресою АДРЕСА_1 , власником (споживачем) якого є ОСОБА_1 , на підставі Типового індивідуального договору «Про надання послуги з постачання теплової енергії», за період з листопада 2022 року по квітень 2023 року на загальний об`єм 2,342 гкал. Загальна вартість послуг постачання теплової енергії склала 30645,43 грн. Проте, договірні зобов`язання відповідач в повному обсязі не виконала, внаслідок чого станом на 1 травня 2023 року за нею обліковується борг за надані послуги з постачання теплової енергії в сумі 10745,38 грн.

Заочним рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 19 липня 2023 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Рівнетеплоенерго» заборгованість за послуги з постачання теплової енергії в сумі 10745 (десять тисяч сімсот сорок п`ять) грн 38 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Рівнетеплоенерго» 2640 (дві тисячі шістсот сорок) грн.. у відшкодування судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального і матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та відмовити у задоволенні позову.

Апелянт зазначає, що 29 жовтня 2020 року між сторонами було укладено договір №1861 про надання послуги з постачання теплової енергії. Вказаний договір не втратив чинність, його не було змінено сторонами або розірвано. Відповідач виконувала умови договору, сплачуючи за показниками індивідуального вузла обліку теплоенергії.

Вважає, що місцевий суд неправомірно застосував до спірних правовідносин Типовий індивідуальний договір та стягнув заборгованість нараховану за опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будинку, енергії на забезпечення функціонування внутрішньо будинкових систем опалення, а також нарахувань до середнього споживання по всьому будинку.

Стверджує, що не була належним чином ознайомлена та не погоджувалась з усіма істотними умовами публічного договору.

Зауважила, що даний спір підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства, оскільки вона є підприємцем з відкритим КВЕД 68.20 надання в оренду і експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна. Приміщення в яке надаються послуги з теплопостачання здається в оренду, отже використовується з метою здійснення господарської діяльності. При цьому посилалась на позицію висловлену ВП ВС у справі №916/1261/18.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу заперечив доводи викладені апелянтом, зазначили, що рішення місцевого суду є законним та обґрунтованим, тому просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити рішення без змін.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, ОСОБА_1 є власником нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_2 .

29 жовтня 2020 року між ТОВ "Рівнетеплоенерго" та ОСОБА_1 , як фізичною особою, укладений договір № 1861 про надання послуг з постачання теплової енергії.

Відповідно до п.1.1 договору № 1861 від 29 жовтня 2020 року Товариство зобов`язується надавати споживачеві послугу з постачання теплової енергії, а споживач, в свою чергу, зобов`язується прийняти та оплатити послугу з постачання теплової енергії за встановленими тарифами в терміни, передбачені цим договором. Послуга з постачання теплової енергії надається споживачу за адресою: АДРЕСА_1 (п.1.4 договору).

Товариством з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" в період з листопада 2022 року по квітень 2023 року надавались послуги з теплопостачання за адресою нежитлового приміщення відповідача, однак ОСОБА_1 плату за послуги в повному обсязі не вносила.

За період з 01.11.2022 року по 01.05.2023 року виникла заборгованість зі сплати за послуги теплопостачання у розмірі 10745,38 гривень.

Згідно з п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 №830 затверджено Правила надання послуги з постачання теплової енергії та типові договори про послуг з постачання теплової енергії, які набули чинності з 04.09.2019, відповідно до яких, ці Правила регулюють відносини між суб`єктом господарювання, що провадить господарську діяльність з постачання теплової енергії (далі - виконавець), та індивідуальним і колективним споживачем (далі - споживач), який отримує або має намір отримати послугу з постачання теплової енергії (далі - послуга), та визначають вимоги до якості послуги, одиниці вимірювання обсягу спожитої споживачем теплової енергії, порядок оплати. Надання послуги здійснюється виключно на договірних засадах. Послуга надається споживачеві згідно з умовами договору, що укладається відповідно до типових договорів про надання послуги відповідно до статті 14 Закону (пункт 13 Правил №830).

Відповідно до частин першої, другої статті 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (надалі Закон №2189-VІІІ) за рішенням співвласників багатоквартирного будинку (уповноваженого органу управління об`єднання співвласників багатоквартирного будинку), прийнятим відповідно до закону, договір про надання комунальної послуги укладається з виконавцем відповідної комунальної послуги, визначеним статтею 6 цього Закону: 1) кожним співвласником багатоквартирного будинку самостійно (індивідуальний договір); 2) від імені та за рахунок усіх співвласників багатоквартирного будинку управителем або іншою уповноваженою співвласниками особою (колективний договір); 3) об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку або іншою юридичною особою, яка об`єднує всіх співвласників такого будинку та в їхніх інтересах укладає відповідний договір про надання комунальних послуг, як колективним споживачем.

Співвласники багатоквартирного будинку (об`єднання співвласників багатоквартирного будинку) самостійно обирають одну з моделей організації договірних відносин, визначену частиною першою цієї статті, за кожним видом комунальної послуги (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і з постачання та розподілу електричної енергії).

Згідно із Законом №2189-VІІІ договори за новими правилами мають бути укладені виконавцями відповідних комунальних послуг протягом двох місяців з дня набрання чинності постанов Кабінету Міністрів України від 08.09.2021 №1022 та №1023.

Згідно з Правилами №830 у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 08.09.2021 №1022:

Індивідуальний договір вважається укладеним із споживачем, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем;

Фактом приєднання споживача до умов індивідуального договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка за надані послуги, факт отримання послуги;

Споживачі у багатоквартирному будинку, які отримують послугу за іншою моделлю договірних відносин, у разі прийняття рішення про припинення такого договору можуть приєднатися до індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії, вчинивши дії, що засвідчують їх бажання укласти такий договір, відповідно до абзацу шостого цього пункту.

Відповідно до пункту 3 розділу VI Прикінцеві та перехідні положення вказаного Закону №2189-VІІІ (у редакції змін внесених Законом №1060-ІХ) договори про надання комунальних послуг, укладені до введення його в дію, зберігають чинність на умовах, визначених такими договорами, до дати набрання чинності договорами про надання відповідних комунальних послуг, укладеними за правилами, визначеними цим Законом. Такі договори мають бути укладені між споживачами та виконавцями комунальних послуг протягом одного року з дати введення в дію цього Закону. У разі якщо згідно з договорами про надання комунальних послуг, укладеними до введення в дію цього Закону, передбачено більш ранній строк їх припинення, такі договори вважаються продовженими на той самий строк і на тих самих умовах.

Разом з тим, пунктом 4 Прикінцевих та перехідних положень Закону №2189-VIII передбачалось, що не пізніш як протягом одного року з дня введення в дію цього Закону (тобто не пізніше 01.05.2020) співвласники багатоквартирних будинків незалежно від обраної ними форми управління багатоквартирним будинком зобов`язані прийняти рішення про модель організації договірних відносин з виконавцями комунальних послуг (крім послуг з постачання електричної енергії та природного газу) щодо кожного виду комунальної послуги згідно з частиною першою статті 14 цього Закону, а виконавці комунальних послуг - укласти із такими співвласниками договори про надання відповідних комунальних послуг відповідно до обраної співвласниками моделі організації договірних відносин.

Водночас пунктом 5 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 2189-VIII передбачено, що у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі організації договірних відносин з виконавцем комунальної послуги протягом строку, визначеного в пункті 4 цього розділу, між виконавцем та кожним співвласником укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги відповідно до частини сьомої статті 14 цього Закону.

Наведені вище положення спеціального законодавства у сфері надання комунальних послуг свідчать про те, що законодавець унормував обов`язок підприємства теплопостачання з 01.05.2019 укладати договори на послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води за новими правилами, які в силу вимог Закону мали бути укладені виконавцями відповідних комунальних послуг та споживачами цих послуг протягом двох місяців з дня набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України від 08.09.2021 №1022, з урахуванням волевиявлення споживача щодо обрання моделі договірних відносин. Водночас, за відсутності волевиявлення співвласників багатоквартирних будинків щодо прийняття рішення про модель організації договірних відносин з виконавцями комунальних послуг ініціатива щодо його укладення надається безпосередньо виконавцям таких послуг.

До позовної заяви долучались копії відомостей від 28 вересня 2021 року з сайту позивача про необхідність обрання споживачами моделі договірних відносин та попередження про наслідки відсутності волевиявлення, а саме у формі приєднання споживачів до умов типових договорів (а.с. 31). Крім того позивачем долучена копія сторінки, що підтверджує публікацію договорів, при цьому огляд сайту ТОВ «Рівнетеплоенерго» (http://rivneteploenergo.com/contract) та перевірка його у веб-архіві (http://web.archive.org/) дозволяє дійти висновку про необґрунтованість доводів апеляційної скарги в частині тверджень про неналежне опублікування та відсутність інформації про істотні умови, оскільки можливість ознайомлення з договором існувала не менш як з 20 травня 2022 року.

Водночас матеріали справи всупереч вимогам ст.81 ЦПК України не містять обґрунтованих доводів, які б підтверджували, що співвласниками будинку обиралась модель організації договірних відносин передбачена ч. 1 ст. 14 Закону № 2189-VIII.

За таких обставин, колегія суддів констатує, що станом на 01.11.2022 споживач ОСОБА_1 приєдналась у розумінні Закону та Правил до умов публічного типового індивідуального договору постачання теплової енергії, а договірні відносини стосовно умов постачання теплової енергії за договором №1861 від 19.10.2020 року припинились.

Слід зауважити, що відповідачка отримувала послугу та частково її оплачувала, що виключає неукладеність договору, а її доводи щодо укладення договору з нею як з фізичною особою підприємцем є суперечливими, оскільки не узгоджуються зі змістом договору №1861 від 19.10.2020 року на чинності якого вона наполягає.

За приписами ст.322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.2 ст.382 ЦК України, усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Згідно зі ст.526 ЦК України, зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Розподіл між споживачами обсягу спожитої у будівлі послуги здійснюється з урахуванням показань вузлів розподільного обліку/приладів-розподілювачів теплової енергії, а у разі їх відсутності - пропорційно опалюваній площі (об`єму) приміщення споживача відповідно до Методики розподілу. Визначений за допомогою вузла (вузлів) комерційного обліку (а у випадках, передбачених частиною другою статті 9 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», - за розрахунковим або середнім обсягом споживання) обсяг спожитої у будівлі теплової енергії включає обсяги теплової енергії на опалення житлових та нежитлових приміщень, які є самостійними об`єктами нерухомого майна, опалення місць загального користування, гаряче водопостачання (у разі ведення обліку теплової енергії у гарячій воді), забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції) та розподіляється між споживачами в порядку, визначеному статтею 10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання». Обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, а також на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання, розподіляється також на споживачів, приміщення яких обладнані індивідуальними системами опалення та/або гарячого водопостачання або відокремлені (відключені) від системи (мережі) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води (п.24 Правил надання послуг з постачання теплової енергії).

Матеріалами справи підтверджено, що відповідач споживала теплову енергію, яка централізовано постачається до багатоквартирного будинку у якому розташоване належне їй нежитлове приміщення, а тому вона як співвласник-споживач несе відповідальність за утримання спільного майна, у тому числі з оплати вартості обігріву місць загального користування та функціонування внутрішньо будинкових систем опалення.

Належних і допустимих доказів, які б спростовували правильність і розмір нарахованої суми заборгованості за послуги з теплопостачання відповідач не надала. Отже розмір заборгованості залишається не спростованим.

Також колегія суддів не може погодитись з доводами про господарську підвідомчість вказаного спору, оскільки, як вже встановлено, договірні відносини виникли між ТОВ «Рівнетеплоенерго» і ОСОБА_1 як фізичною особою, а виникнення спору не пов`язане з її господарською діяльністю.

Підсумовуючи вищевикладене, суд вважає, що викладені у апеляційній скарзі аргументи не можуть бути підставами для скасування рішення місцевого суду, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи та ґрунтуються на неправильному тлумаченні апелянтом норм матеріального та процесуального права, що виключає можливість задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 19 липня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Головуючий: Боймиструк С.В.

Судді: Гордійчук С.О.

Шимків С.С.