ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2024 року Дніпровський апеляційний суд в складі колегії:

головуючого судді : Новікової Г.В.

суддів: Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.

за участю секретаря Драгомерцької А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06 березня 2024 рокуу цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до товариства з додатковою відповідальністю «Дніпрокомунтранс» про стягнення грошових коштів, -

В С Т А Н О В И В:

06 вересня 2023 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду із зазначеним позовом. В обґрунтування посилалися на те, що ОСОБА_1 зверталася до відповідача про повернення грошових коштів в сумі 1 130, 09 грн., які помилково сплачені її дідусем в якості погашення заборгованості за комунальними послугами. Заборгованість обліковувалась за колишнім власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 , однак згідно довідки ТОВ «ЄРЦКП» № 40/2021-03-11/51990 від 11.03.2021року заборгованість за комунальні послуги за вказаною квартирою відсутня.

Просять стягнути з відповідача грошові кошти в сумі 1 130, 09 грн. та визнати довідку ТОВ «ЄРЦКП» № 40/2021-03-11/51990 від 11.03.2021 року дійсною.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06 березня 2024 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 просять рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог. Вважають висновок суду першої інстанції про ненадання доказів здійснення ними помилкових платежів не відповідає обставинам справи. Квартира належить ОСОБА_1 , яка немає ніякого боргу перед відповідачем. Сплату коштів проводив ОСОБА_2 , що підтверджується номером облікової картки платника податків, зазначеної в платіжній інструкції.

Щодо вимог про визнання довідки про відсутність заборгованості дійсною, суд помилково послався на те, що це є неналежним способом захисту порушеного права.

У відзиві на апеляційну скаргу представник товариства з додатковою відповідальністю «Дніпрокомунтранс» просить рішення суду першої інстанції залишити без змін,як законне та обгрунтоване, а апеляційну скаргу залишити без задоволення.

В судове засідання з`явилися ОСОБА_2 та представник товариства з додатковою відповідальністю «Дніпрокомунтранс» -Говоруха В.П..Від ОСОБА_1 надійшла заява про слухання справи у її відсутність.

Відповідно до частин 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України за наявними в ній доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу від 15.03.2021 року, який посвідчено приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Солошенко Ю.В..

Згідно платіжної інструкції 0.0..5 від 19.02.2022 року ОСОБА_3 , який мешкає: АДРЕСА_1 , в АТ КБ «Приватбанк» здійснив платіж боргу/ без нарахувань за надану послугу ТПВ (тверді побутові відходи) на особистий рахунок НОМЕР_1 в сумі 1 130, 09 грн.

Листом товариства з додатковою відповідальністю «Дніпрокомунтранс» № 49 від 01.09.2023 року ОСОБА_1 повідомлено, що у період з 01 березня 2008 року по 01.06.2018 року підприємство надавало послугу з поводження з побутовими відходами споживачам за вище вказаною адресою, що обліковано у особистому рахунку № НОМЕР_1 , та станом на лютий місяць 2022 року значився борг у сумі 1 130,09 грн. Отримані підприємством грошові кошти обліковано у бухгалтерських документах як оплата боргу за надану послуги з поводження з побутовими відходами споживачам квартири АДРЕСА_2 та з них сплачено відповідні податки. Борг за споживачами, мешканцями згаданої квартири обліковувався та формувався у електронних платіжних системах обґрунтовано. Роз`яснено, що товариство не може повернути грошові кошти, які за наявними облікованими даними на законних підставах зараховано як сплату боргу.

Згідно свідоцтва про право власності від 29.07.2019 року реєстраційний № 61И-19 квартира АДРЕСА_2 належала ОСОБА_3 .

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивачами не надано доказів того, що платіж на суму 1 130, 09 грн. було сплачено ними.

Проте такий висновок є помилковим з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала (частина перша статті 1212 ЦК України).

Передбачений статтею 1212 ЦК України вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; відсутність для цього правових підстав. Отже, предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і неврегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом (стаття 1215 ЦК України).

Судом першої інстанції встановлено, що квартира АДРЕСА_2 належала ОСОБА_3 . За цією адресою відповідачем надавалися житлово-комунальні послуги до 01.06.2018 року. За особовим рахунком ОСОБА_3 на 0.06.2018 року значився борг по сплаті комунальних платежів.

З 01.06.2018 року відповідач не обслуговує зазначений будинок. Дані обставини не оспорюються відповідачем.

ОСОБА_1 є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 15.03.2021 року.

На дату набуття позивачем права власності на спірну квартиру відповідач не обслуговує зазначений будинок і немає ніяких договірних відносин із позивачем.

В обґрунтування позовних вимог позивачі послалися на те, що при оплаті комунальних платежів через банкомат в їх особовому рахунку висвітився борг,який рахується за особовим рахунком ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , нажавши кнопку про оплату автоматично помилково сплатив борг, який мав ОСОБА_3 ..

Таким чином відповідач безпідставно набув кошти, які йому не належать у зв`язку із тим, що ОСОБА_1 не має договірних відносин з відповідачем і тим більше будь-яких боргів.

Та обставина, що борг на особовий рахунок ОСОБА_3 сплачено ОСОБА_4 підтверджується платіжною інструкцією від 19.02.2022 року,в якій зазначено код платника-це реєстраційний номер облікової картки платника податків ОСОБА_4 ( НОМЕР_2 ). Крім того, позивачем надано виписку із платежу, де зазначено прізвище платника- ОСОБА_4 , проплата проведена за січень 2022 року.

Суд першої інстанції на зазначене не звернув уваги та дійшов помилкового висновку про те, що позивачем не доведено, що саме ним помилково сплачено кошти за особовим рахунком ОСОБА_3 ..

За встановлених обставин ОСОБА_4 діяв добросовісно і в результаті помилки перерахував на рахунок відповідача 1130,09 грн. як борг за надані послуги.

Відповідач же набув грошові кошти за рахунок ОСОБА_4 без достатньої правової підстави, а тому зобов`язаний повернути потерпілому ці грошові кошти.

Що стосується позовних вимог в частині визнання дійсною довідки, то суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачами обрано неефективний спосіб захисту їх прав.

Позивач посилалася на те, що при укладанні договору купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1 з ОСОБА_1 продавець ОСОБА_5 мав довідку ТОВ «ЄРЦКП» № 40/2021-03-11/51990 від 11.03.2021 року про відсутність заборгованості і просила визнати таку довідку дійсною.

Однак зазначена довідка ніким не оспорюється і визнання такої довідки дійсною не впливає на вирішення позовних вимог в частині повернення відповідачем незаконно отриманих коштів. Такий спосіб захисту не приведе до відновлення порушеного права позивача.

За таких обставин відсутні підстави для задоволення заявлених позовних вимог в цій частині.

Позивачі просили стягнути з відповідача на їх користь моральну шкоду. Однак позивачами не зазначено та не доведено чим спричинена моральна шкода та в чому вона виразилася. За таких обставин позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню з підстав недоведеності.

Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та нормам процесуального та матеріального права, то рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції ,то є підстави для зміни розподілу судових витрат.

При зверненні з апеляційною скаргою позивачем сплачено судовий збір в сумі 1610,40 грн.,який підлягає стягненню з відповідача.

Керуючись ст. ст. 368, 376, 382,384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06 березня 2024 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до товариства з додатковою відповідальністю «Дніпрокомунтранс» про стягнення грошових коштів задовольнити частково.

Стягнути з товариства з додатковою відповідальністю «Дніпрокомунтранс» на користь ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 1130,09(одна тисяча сто тридцять ) грн. 09 копійок та судовий збір в сумі 1610,40 грн.

В іншій частині в задоволенні позову відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: