23.01.2024 Єдиний унікальний номер 932/895/22
Провадження № 2/205/785/44
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.01.2024 року м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Курбанової Н.М.,

за участю секретаря Галушки А.А.,

позивачки ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

розглянувши в спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення суми та неустойки,

третя особа: ОСОБА_4 ,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовними вимогами до ОСОБА_3 про стягнення суми та неустойки. Уточнивши коло сторін по справі та позовні вимоги, позивач просить стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 36568,60 грн. суми як повернення гарантійної суми за попереднім договором від 18.11.2021 р. та 36568,60 грн. суми неустойки за попереднім договором від 18.11.2021 р.

В обгрунтування позову позивач зазначив, що між ОСОБА_1 , в якості покупця, та ОСОБА_3 , інтереси якої відповідно до доручення від 03.09.2021 р. представляв ОСОБА_4 , в якості продавця, укладено попередній договір від 18.11.2021 р. Відповідно до п. 1.1 попереднього договору, його предметом є угода сторін, відповідно до якої продавець має намір продати, а покупець придбати майно, яке знаходиться у власності (розпорядженні) продавця, що являє собою квартиру загальною площею 69,0 кв. м., розташовану за адресою АДРЕСА_1 . Згідно з п. 1.4 попереднього договору, продавець підтверджує, що зазначена вище квартира сумлінно придбана, не закладена, не продана, в спорі і під арештом не знаходиться, не здана в оренду і претензій з боку третіх осіб до неї не існує. Відповідно до п. 2.1 попереднього договору, відповідно до ст. 638 ЦК України, сторони дійшли згоди про намір укласти договір купівлі-продажу об`єкта нерухомості до 28.11.2021 р. З метою забезпечення його укладання, в момент підписання даного попереднього договору, покупець передав, а продавець прийняв гарантійну суму, яка становить 26500,00 грн., що на момент підписання цього попереднього договору становить суму, еквівалентну 1000,00 доларів США. Вищезазначена гарантійна сума входила в загальну вартість квартири, що відчужується. Таким чином, під час підписання вищевказаного попереднього договору позивачем було передано ОСОБА_4 грошову суму в гривні в еквіваленті 1000,00 доларів США, що підтверджується змістом п. 2.1 попереднього договору. Однак, як їй стало відомо, станом на 28.11.2021 р. і на 06.12.2021 р., квартира за адресою АДРЕСА_1 знаходилася під забороною. Крім того, квартира була придбана продавцем ОСОБА_3 19.08.2021 р., а вже 03.09.2021 р. між ОСОБА_3 та іншою особою, ОСОБА_5 , щодо вищевказаної квартири був укладений договір іпотеки з накладенням обтяження на це майно (заборону), що підтверджується відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 06.12.2021 р. Таким чином, з боку продавця було порушено вимоги п. 1.4 попереднього договору, що виключило можливість укласти договір купівлі-продажу квартири з причин, які залежали саме від продавця. Згідно з п. 5.2 попереднього договору, у разі не підписання покупцем основного договору відчуження в строк не пізніше 28.11.2021 р. з причини, залежної від продавця, він зобов`язується повернути гарантійну суму, а також виплатити додатково покупцеві неустойку в розмірі гарантійної суми. Після не укладення між нею та ОСОБА_3 договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не відповідали на її дзвінки та усіляко уникали зустрічі з нею. Вона направила листи-претензії як на адресу ОСОБА_4 , так і на адресу ОСОБА_3 . Однак ці листи повернулися їй у зв`язку з закінченням строку зберігання: відповідачі відмовилися від їх отримання, що свідчить про змову відповідачів, спрямовану на неправомірне заволодіння її майном - переданою нею гарантійною сумою. Таким чином, відповідач має повернути їй надану відповідно до п. 2.1 попереднього договору гарантійну суму в розмірі еквівалентному 1000,00 доларів США. Як наслідок, ОСОБА_3 , відповідно до п. 5.2 попереднього договору, має повернути їй гарантійну суму, яка отримана її уповноваженим представником ОСОБА_4 18.11.2021 року під час підписання попереднього договору в сумі, еквівалентній 1000,00 доларів США, що станом на 28.09.2022 р. по курсу Національного банку України 36,5686 грн. за 1 долар США, який зазначений на офіційному сайті НБУ: складає: 1000 * 36,5686 = 36 568,60 грн. Згідно з п. 5.2 попереднього договору, продавець має виплатити їй, відповідно до доданого розрахунку, неустойку в розмірі гарантійної суми, тобто в сумі 36 568,60 грн. (по курсу НБУ станом на 28.09.2022 р.). Попередній орієнтовний розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції складає: 992,40 грн. сплаченого судового збору за подання цього позову. Просить стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 36 568,60 грн. суми як повернення гарантійної суми за попереднім договором від 18.11.2021 р. та 36 568,60 грн. суми неустойки за попереднім договором від 18.11.2021 р., судові витрати покласти на відповідача.

Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 , в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, надали пояснення, аналогічні викладеним у позові. Крім того, зазначили, що по суті між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладений договір наміру куплі-продажу кварити АДРЕСА_2 , який нотаріально не завірений. У ЦК України відсутня норма, яка регулює поняття "гарантійна сума" за договором наміру. За цим договором фактично внесено аванс в сумі 1000,00 доларів США за курсом НБУ. Продавець ОСОБА_3 не дотрималась умов договору, а тому повинна сплатити неустойку в розмірі суми авансу, але до якого виду неустойки можна віднести неустойку за договором, пояснити не змогли.

Відповідач ОСОБА_3 надала суду заперечення на позовну заяву, згідно яких позовні вимоги ОСОБА_1 визнала частково, посилаючись на те, що внесення гарантійної суми, як способу забезпечення виконання зобов`язання може мати місце лише у випадку наявності зобов`язання, тобто укладеного між сторонами договору, яким визначено предмет та істотні умови. Однак, договір купівлі-продажу між сторонами укладений не був, у зв`язку з чим відсутні підстави вважати передані кошти завдатком (гарантійною сумою). В такому випадку, такі кошти, відповідно до ч. 2 ст. 570 ЦК України - є авансом. Ознакою завдатку є те, що він слугує доказом укладення договору, на забезпечення якого його видано, одночасно є способом платежу та способом забезпечення виконання зобов`язання. Якщо основний договір не укладено з ініціативи будь-якої зі сторін, то аванс повертається його власникові. Внесення завдатку, як способу виконання зобов`язання, може мати місце лише у разі наявності зобов`язання, яке повинно було виникати на підставі договору купівлі-продажу. У разі видачі авансу кредитор не може бути зобов`язаний до повернення авансу у подвійному розмірі і, відповідно, до відшкодування збитків. У разі коли сторони лише домовилися укласти договір, але відповідно його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі, повертаються в тому розмірі, в якому вони надавалися. ОСОБА_1 не було надано доказів укладання сторонами нотаріально посвідчених попереднього договору купівлі-продажу спірного житлового приміщення або самого договору купівлі-продажу, а забезпечення виконання зобов`язань за якими сторони могли б укласти договір завдатку, передана позивачем відповідачу сума за спірним договором є лише авансом. Сам спірний договір містить ознаки попереднього договору купівлі- продажу житлового приміщення, проте він не посвідчений нотаріально, тому не можна вважати йото таким. Таким чином, позивач не може вимагати від відповідача сплати гарантійної суми у подвійному розмірі у зв`язку із невиконанням зобов`язань, посилаючись на ст. 549 ЦК України. Відповідно до попереднього договору, покупець передав, а продавець прийняв гарантійну суму, яка становить 26500,00 грн. грн.., що на момент підписання цього попереднього договору становить суму, еквівалентну 1000,00 доларів США. Вищезазначена гарантійна сума входить в загальну вартість квартири (домоволодіння), що відчужується. Таким чаном, гарантійна сума становила 26500,00 грн. та визначена за обмінним курсом: один долар США дорівнює 26,51 грн. на день передачі грошей. Зазначені положення попереднього договору відповідають положенням ст. 533 ЦК України, відтак посилання позивача на курс НБУ станом на момент подачі позову є таким, що суперечить умовам укладеного сторонами попереднього договору. Просить позов задовольнити частково, стягнути з неї 26 510,70 грн. суми як повернення гарантійної суми за попереднім договором від 18.11.2021 року. В решті позовних вимог відмовити, судові витрати розподілити між позивачем та відповідачем.

Представник третьої особи Губського Т.М., ОСОБА_6 , надала суду відзив на позовну заяву, згідно якого ОСОБА_4 позовні вимоги ОСОБА_1 визнає частково та виклала письмові заперечення, аналогічні наданим відповідачкою ОСОБА_3 .

Суд, допитавши позивача, її представника, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

При цьому, відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Судом встановлено, що згідно довіреності, посвідченої 03.09.2021 р. приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Шрамовою В.М., за № 336, ОСОБА_3 , за попередньою домовленістю сторін, цією довіреністю уповноважила ОСОБА_4 , «…бути її представником в усіх державних та недержавних підприємствах, організаціях, органах та установах, незалежно від підпорядкування та форм власності, тощо… з будь-яких питань, що її стосуватимуться, розпоряджатися усім її майном, з чого б воно не складалося і де б воно не знаходилося, укладати всі дозволені законом договори по розпорядженню майном: купувати на її ім`я, продавати від її імені, обмінювати, приймати в дар, заставляти та приймати в заставу, передавати в іпотеку, передавати в оренду та орендувати, підписувати відповідні договори, додаткові договори до цих договорів, попередні договори до них та договори про їх розірвання, подавати необхідні документи та оформляти правовстановлюючі документи на нерухоме майно, тощо...»

18.11.2021 р. між ОСОБА_4 , який діяв на підставі доручення від 03.09.2021 р. ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладено, згідно тексту договору та його назви - попередній договір купівлі-продажу нерухомого майна - квартири.

Відповідно п. 1.1 попереднього договору, його предметом є угода сторін, відповідно до якої продавець має намір продати, а покупець придбати майно, яке знаходиться у власності (розпорядженні) продавця, що являє собою квартиру (домоволодіння) загальною площею 69,0 кв. м., розташовану за адресою АДРЕСА_1 .

Згідно з п. п. 1.3, 1.4 попереднього договору, продавець підтверджує, що зазначена вище квартира (домоволодіння), є сумлінно придбана, не закладена, не продана, в спорі і під арештом не знаходиться, не здана в оренду і претензій з боку третіх осіб до неї не існує.

Відповідно до п. 2.1 попереднього договору, відповідно до ст. 638 ЦК України сторони дійшли згоди про намір укласти договір купівлі-продажу об`єкта нерухомості до 28.11.2021 р. З метою забезпечення його укладення, в момент підписання даного попереднього договору, «покупець» передав, а «продавець» прийняв гарантійну суму, яка становить 26500,00 грн., що на момент підписання цього договору становить суму, еквіваленту 1000 доларів США. Визначена гарантійна сума входить в загальну вартість квартири (домоволодіння), що відчуджується.

При цьому, відповідно до п. 5.1 вказаного договору, в разі не підписання основного договору в строк не пізніше 28.11.2021 р. з причини, залежної від «покупця», гарантійна сума залишається в розпорядженні «продавця» в якості неустойки.

Відповідно до п.5.2 вказаного договору, в разі не підписання покупцем основного договору в строк не пізніше 28.11.2021 р. з причини, залежної від «продавця», він зобов`язується повернути гарантійну суму, а також виплатити додатково «покупцеві» неустойку в розмірі гарантійної суми.

Відповідно до п.6.1 цей попередній договір вступає в силу після підписання сторонами і діє до встановленого п.2.1. терміну дії основного договору відчуження квартири (домоволодіння) між «продавцем» і «покупцем».

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 06.12.2021 р., власником квартири АДРЕСА_2 , загальна площа 69 кв.м., житлова площа 42,6 кв.м. є ОСОБА_3 , на підставі договору купівлі-продажу від 19.08.2021 р. №226, посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Щелковим Д.М.

03.09.2021 р. номер запису про іпотеку 43777772, приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Шрамовою В.М., внесено запис про встановлення основного зобов`язання: договір іпотеки б/н, виданий 03.09.2021 р., видавник ОСОБА_5 (іпотекодержатель) та ОСОБА_3 (іпотекодавець).

03.09.2021 р. номер запису обтяження 43777672, приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Шрамовою В.М., внесено запис про заборону на нерухоме майно. Обтяжувач ОСОБА_5 , особа, майно/якої обтяжується ОСОБА_3 . Договір позики, укладений 03.09.2021 р. на суму 35000,00 доларів США строком повернення до 17.09.2021 р.

08.12.2021 р. ОСОБА_1 були направлені листи-претензії як на адресу ОСОБА_4 , так і на адресу ОСОБА_3 , однак, ці листи повернулися відправнику не врученими адресатам.

Судом встановлено, що вищезазначений договір нотаріально посвідчений не був.

Крім того, на день звернення до суду основний договір купівлі-продажу квартири між сторонами не укладено.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності до ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах встановлених попереднім договором.

Водночас, відповідно до частини 4 цієї ж статті, договір про наміри (протокол про наміри тощо), якщо в ньому немає волевиявлення сторін щодо надання йому сили попереднього договору, не вважається попереднім договором.

Отже, договір про наміри та попередній договір є різними за своєю правовою природою та наслідками.

Основний зміст попереднього договору - зв`язати сторони обов`язком укласти в майбутньому певний договір, який потрібен сторонам в кінцевому результаті. Попередні договори використовуються в тих випадках, коли за певних обставин неможливо укласти основний договір.

Попередній договір повинен містити в обов`язковому порядку предмет та інші істотні умови основного договору, та має укладатись в тій самій формі, в якій повинен укладатись основний договір.

Враховуючи, що для укладення договору купівлі-продажу квартири до форми договору вимагається обов`язкове нотаріальне посвідчення, що не було дотримано сторонами, то домовленість сторін не може бути визнана попереднім договором.

Натомість, договір про наміри сторони, як правило, укладають для того, щоб зафіксувати певний етап домовленостей, які не будуть мати юридичну силу договору та юридичних наслідків, в т.ч. наслідків попереднього договору. На відміну від попереднього договору, договір про наміри не здатен породжувати певні правові наслідки у разі не укладення основного договору в майбутньому.

На переконання суду, договір про наміри не є договірним зобов`язанням, оскільки відповідно до ст. 509 ЦК України не містить імперативного обов`язку для жодної зі сторін, і лише спрямований на виникнення договірних зобов`язань в майбутньому.

В розумінні ч. 2 ст. 570 ЦК України, передана сума є авансом в рахунок майбутнього укладення договору.

В судовому засіданні сторони погодились, що грошові кошти передавались з наміром укласти договір в майбутньому, але на даний час такого наміру позивач вже не має.

Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу нерухомого майна, зокрема, квартири чи її частини, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Підписаний між сторонами договір посвідчений нотаріально не був, однак на його виконання ОСОБА_1 були сплачені грошові кошти.

Згідно із ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Отже, договір від 18.11.2021 року є нікчемним (недійсним), оскільки при їх укладанні не було дотримано вимог закону щодо нотаріального посвідчення.

Статтею 216 ЦК України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані із його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Відповідно до Постанови Пленуму ВСУ № 9 від 06.11.2009 року, нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Якщо позивач посилається на нікчемність правочину для обґрунтування іншої заявленої вимоги, суд не вправі посилатись на відсутність судового рішення про встановлення нікчемності правочину, а повинен дати оцінку таким доводам позивача.

З огляду на те, що укладений між сторонами договір є нікчемними, оскільки не відповідає вимогам закону щодо його нотаріального посвідчення, то грошові кошти, які отримані ОСОБА_3 є такими, що набуті без правових підстав і підлягають поверненню на користь ОСОБА_1 .

За змістом частини першої ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Вказана норма закону регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав, зокрема повернення виконаного за недійсним правочином, яким є договір від 18.11.2021 року.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

З метою врегулювання ситуації, що склалась у добровільному порядку на адресу ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було направлено вимогу про повернення грошових коштів на користь ОСОБА_1 , однак станом на час розгляду справи, грошові кошти не повернуті.

З огляду на викладене, передані ОСОБА_1 і прийняті ОСОБА_3 18.11.2021 року грошові кошти у розмірі 26500,00 не мають забезпечувальної функції, і правові наслідки, передбачені статтею 571 ЦК в цьому випадку не застосовуються.

При цьому, судом встановлено, що в рахунок оплати вартості квартири за попереднім договором купівлі-продажу від 18.11.2021 р. було сплачено 26500,00 грн.

На підставі вищевикладеного, а також виходячи з того, що договір купівлі-продажу квартири між сторонами укладено не було, а договір від 18.11.2021 р. є нікчемним в силу закону, тому передані позивачем грошові підлягають поверненню ОСОБА_1 , а саме з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 26500 грн. 00 коп.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а отже сплачений позивачем судовий збір у розмірі 992,40 грн. підлягає стягненню з відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 141, 211, 263-265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення суми та неустойки задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 26500 (двадцять шість тисяч п`ятсот) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір, що сплачений при поданні позовної заяви у розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн. 40 коп.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Донецького апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або в разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарг подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Дата складання повного тексту рішення 01.02.2024 р.

Суддя Курбанова Н. М.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_3

Відповідачі: ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_4

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_5