Справа №751/1349/24
Провадження №2/751/783/24
20 травня 2024 року місто Чернігів
Н о в о з а в о д с ь к и й р а й о н н и й с у д м і с т а Ч е р н і г о в а
в складі: головуючого - судді Деркача О. Г.
при секретарі Курач В.С.,
pозглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін цивільну спpаву за позовом Акціонерного товариства «ХАРКІВОБЛЕНЕРГО» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,
В с т а н о в и в:
09.02.2024 року представник позивача за довіреністю - Акціонерного товариства «ХАРКІВОБЛЕНЕРГО» (далі по тексту - АТ «ХАРКІВОБЛЕНЕРГО») ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення 13 842 грн. 70 коп. відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та понесених судових витрат.
Постановою Фрунзенського районного суду міста Харкова від 12.04.2021 року по справі №645/953/21, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та призначено адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі 340,00 грн.
Зазначає, що кошторисами №613/155 та №613/156 від 13.02.2021 року та пізніше Актами виконаних робіт №613/155 та №613/156 від 16.02.2021 року враховано кількість матеріалів затрачених на відновлення, перелік робіт та витрати на машини та механізми.
Вказує, що на час скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність власника вказаного транспортного засобу була застрахована в АТ «Страхова група «ТАС» (приватне), Поліс №АР/8697908 від 21.10.2020 року.
Посилається, що у результаті дорожньо-транспортної пригоди позивачу завдано майнову шкоду, яка згідно актів про оцінку збитків, складених незалежним оцінювачем, складає 29 510,00 грн.
29.06.2021 року АТ «СГ «ТАС» (приватне), на рахунок позивача перерахувало страхове відшкодування вартості пошкодженого майна в сумі 15 667,30 грн. Проте, зазначена сума страхового відшкодування не покриває вартість завданої шкоди, тому, беручи до уваги вимоги ст.1194 ЦК України Товариство листом від 16.08.2021 року №54РЕМ/11-868 направило відповідачу вимогу про необхідність сплати грошових коштів, але кошти до цього часу так і не відшкодовані, лист відповідач не отримав, на дзвінки не відповідає. Вважає, що на підставі Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.9 Закону України «Про страхування», ст.ст. 22, 1187, 1188, 1194 ЦК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача різниця вартості завданих збитків, за виключенням суми перерахованої страховою компанією у розмірі 13 842,70 грн. та понесені судові витрати.
Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 08.03.2024 року позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.
13.03.2024 року на адресу суду від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Зазначає, що вирішення спірних правовідносин має досить важливе значення для позивача та вимагає повного та всебічного встановлення обставин справи. У разі задоволення клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін, позивач буде клопотати про здійснення розгляду справи в режимі відеоконференції.
Суд, вивчивши клопотання представника позивача про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін, приходить до наступного висновку.
Суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 279 ЦПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10 ЦПК України.
Згідно з ч.ч. 5, 7 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.
Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 6 ст. 279 ЦПК України суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін за одночасного існування таких умов:
1) предметом позову є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;
2) характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.
За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.
Так, спрощене провадження, як з викликом, так і без виклику сторін спрямоване на всебічний, повний та об`єктивний розгляд справи з дослідженням всіх наданих сторонами доказів, вивченням всіх заяв сторін по суті справи, тобто спрощене провадження без виклику сторін не є провадженням в якому розглядаються безспірні вимоги.
Відтак, сторони не позбавлені можливості викласти свої доводи, аргументи, міркування, заперечення у письмових заявах по суті справи, надавати суду свої докази на спростування взаємних вимог та заперечень у строки визначені судом або законом, та в повній мірі користується правами, передбаченими ЦПК України.
Усі наявні у сторін докази безперешкодно можуть бути надані ними суду в межах розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (письмовому провадженні).
В ухвалі Великої Палати Верховного суду від 14.05.2019 у справі № 522/7636/14-ц (провадження № 14-636цс18), зазначено, що бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників.
Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги предмет, підстави та характер спірних правовідносин, склад учасників справи, суд не вбачає обґрунтованих підстав для розгляду справи в судовому засіданні з повідомленням сторін та приходить до висновку про залишення клопотання без задоволення.
20.05.2024 року постановлена ухвала про заочний розгляд справи, відповідно до положень ч. 4 ст. 223, ст. ст. 280, 281 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів.
Сторони в судове засідання не викликалися. Відповідач у встановлений судом строк, на адресу суду клопотань про розгляд справи з повідомленням сторін, відзиву на позовну заяву та письмових пояснень не надіслав, про розгляд справи повідомлявся в установленому законом порядку, з дотриманням вимог п. 2 ч. 7, п. 4 ч. 8 ст. 128 та ч. 4, 10 ст. 130 ЦПК України.
Більш того, Великою Палатою Верховного Суду України у своїй постанові від 25.04.2018 року у справі №800/547/17, зроблено висновок, що направлення листів рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення відповідної особи належним.
Дослідивши матеріали справи, подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 8 Конституції України визнається і діє принцип верховенства права. Конституція має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України та повинні відповідати їй. Чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України (ч. 1 ст. 9 Конституції України).
Згідно ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Частиною 1 статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно із ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, закріплено, що під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.
У п.86 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2019 року у справі №917/1739/17 (провадження №12-161гс19) вказано, що саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту.
Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 12.1 ПДР України. За даним фактом відносно нього складений протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 107270 від 13.02.2021 року за ст. 124 КУпАП.
Постановою Фрунзенського районного суду міста Харкова від 12.04.2021 року справа №645/953/21, провадження №3/645/778/21, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та призначено адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі 340,00 грн. (а.с.29-30)
В результаті ДТП, були пошкоджені дерев`яна опора з дерев`яним підкосом № 14/119, що встановлена у ПЛ 0,4 кВ Велозаводська (інв.№00614228/01) у кількості 1 шт. та одностоякова залізобетонна опора №120/13, що встановлена у ПЛ 0,4 кВ Немишлянська (інв.№00614427/01) в кількості 1 шт., що є власністю АТ «ХАРКІВОБЛЕНЕРГО», даний факт підтверджується кошторисами: №613/155 на відновлення після крадіжки/пошкодження ПЛ 0,4 кВ Велозаводська вул. інв. №00614228/01 від 13.02.2021 (а.с.19-21); №613/156 на відновлення після крадіжки/пошкодження ПЛ 0,4 кВ Немишлянська вул. інв. №00614427/01 від 13.02.2021 року (а.с.22-23) та Актами на відновлення після крадіжки/пошкодження №613/155 та №613/156 від 16.02.2021 року, якими враховано кількість матеріалів затрачених на відновлення, перелік робіт та витрати на машини та механізми. (а.с.24-26, 27-28)
Згідно актів оцінки збитків, які завдано суб`єкту господарюванню, складених на замовлення позивача, незалежним оцінювачем ОСОБА_3 (ТОВ «Північно-Східна консалтингова група»), вартість відновлювального ремонту одностоякової дерев`яної опори з дерев`яним підкосом №14/119, становить 22 112,00 грн., вартість відновлювального ремонту одностоякової залізобетонної опори №120/13в-СВ 10.5.3.6, становить 7 398,00 грн., загальна вартість завданих збитків обрахована з урахуванням первинної вартості, суми зносу, залишкової вартості та коефіцієнтом придатності та складає 29 510,00 грн. (а.с.32-33)
Як вбачається, з Полісу №АР/8697908 від 21.10.2020 року, транспортний засіб DAF з XF 95.380, державний номерний знак НОМЕР_1 , застрахований в АТ «СГ «ТАС» (приватне), термін дії договору з 29.10.2020 року по 28.10.2021 рік. (а.с.31)
15.02.2021 року Східне РЕМ АТ «ХАРКІВОБЛЕНЕРГО» (на даний час - АТ «ХАРКІВОБЛЕНЕРГО») звернулось до АТ «СГ «ТАС» (приватне) з заявою про страхове відшкодування за договором ОСЦПВВНТЗ №АР/8697908 від 21.10.2020 року, на підставі актів інвентаризації, кошторисів №613/155 та №613/156, рахунку та обґрунтування вартості, актів оцінки збитків, інвентаризаційної картки. (а.с.34-35)
29.06.2021 року АТ «СГ «ТАС» (приватне) було виплачено позивачу страхове відшкодування в розмірі 15 667,30 грн., що підтверджується платіжним дорученням №193486. (а.с.36)
16.08.2021 року позивач на адресу відповідача направив лист №54 РЕМ/11-868, з вимогою про необхідність сплати грошових коштів за завдані збитки, за виключенням страхового відшкодування у сумі 13 842,70 грн., протягом місяця. (а.с.37)
Станом на час подачі позову відповідь на претензію відповідачем не надана, шкода у добровільному порядку не сплачена.
Відповідно до положень статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.
Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитки у результаті порушення її цивільного права, має право на відшкодування. Пунктом 1 частини 2 вказаної статті передбачено, що збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду визначено статтею 1166 ЦК України.
Положеннями ст. 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, - п. 1 ч.1 ст. 1188 ЦК України.
Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч.4 ст.82 ЦПК України).
За нормами ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Отже, вина відповідача ОСОБА_1 , у дорожньо-транспортній пригоді, яка сталася 13.02.2021 року, внаслідок якої були пошкоджені дві електроопори, що належать позивачу, була встановлена постановою Фрунзенського районного суду міста Харкова від 12.04.2021 року і додатковому доказуванню не підлягає.
Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Статтею 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відповідно до ст.28 вказаного Закону шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, є шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого.
Відповідно п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» встановлено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст. 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає за умови, що дії винної особи були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.
Пленум Верховного Суду України у абз. 1 п. 2 постанови «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 р. № 6 (з наступними змінами) наголосив, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна, особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.
Відповідно до частини другої статті 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоду, звільняється, від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Тобто, відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювана шкоди. При цьому позивач доводить лише факти, на яких ґрунтуються його позовні вимоги - факт завдання шкоди (збитків) відповідачем та обґрунтувати її розмір. Саме до цього зводяться правові висновки щодо застосування норм права, що висловлені Верховним Судом України в постанові від 03 грудня 2014 року № 6-183цс14.
Для настання деліктної відповідальності відповідно до ст. 1166 ЦКУ необхідна наявність складу правопорушення, а саме: а) наявність шкоди; б) протиправна поведінка заподіювана шкоди; в) причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювана.
Стаття 614 ЦКУ розрізняє дві форми вини: умисел та необережність. Умисел полягає в тому, що особа розуміє значення своїх дій, передбачає настання негативних наслідків і свідомо їх допускає. Необережність полягає в тому, що особа не передбачає можливість завдання шкоди при обов`язку її передбачити.
Приписами ст. 22 ЦК України унормовано, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
Відповідно до положень ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Згідно вимог ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Згідно із ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.
Акти оцінки збитків, які завдано суб`єкту господарюванню, складеними незалежним оцінювачем ОСОБА_3 (сертифікат оцінювача ФДМУ та УТО №488) та затверджений директором ТОВ «Північно-Східною консалтинговою групою», якими визначений розмір завданих збитків з урахуванням коефіцієнту придатності - 29 510,00 грн., судом визнані обґрунтованими та таким, що не суперечать матеріалам справи та не викликають сумніву щодо їх правильності, а тому є належними та допустимими доказами у справі у відповідності до ст.ст. 77-78 ЦПК України.
Відповідачем не надано суду доказів, які б спростовували докази, надані позивачем щодо суми завданих збитків, як і не надано доказів на виконання вимоги про сплату суми боргу, надісланої позивачем. Акти оцінки збитків, які завдано суб`єкту господарюванню відповідачем не спростовані у належний та допустимий спосіб.
Отже, відповідальність ОСОБА_1 за шкоду, завдану позивачу внаслідок пошкодження електроопор, обмежується різницею між фактичним розміром шкоди (реальними збитками) і сумою відшкодування, яку страховик міг відшкодувати позивачеві згідно з умовами договору страхування цивільно-правової відповідальності відповідача.
З матеріалів справи вбачається, що АТ «СГ «ТАС» (приватне) виплатило на користь АТ «ХАРКІВОБЛЕНЕРГО» суму страхового відшкодування в розмірі 15 667,30 грн., з урахуванням первинної вартості, суми зносу, залишкової вартості та коефіцієнтом придатності то різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), завданої внаслідок ДТП підлягає стягнення з відповідача на користь позивача. (а.с.36)
Відповідачем не надано суду доказів, які б спростовували докази, надані позивачем щодо різниці між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням.
Збитки були визначені відповідно до Національного стандарту №2, затвердженого постановою КМУ від 28.10.2004 року №1442, яким визначено загальні засади та інші нормативно-правові акти з методичного регулювання незалежної оцінки, з урахуванням первинної вартості, суми зносу, залишкової вартості та коефіцієнтом придатності.
Таким чином, аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені судом і наведені вище обставини, підтверджених доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, враховуючи ненадання відповідачем доказів на спростування позовних вимог, суд приходить до висновку, що різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням, виплаченою позивачу ПАТ «СГ «ТАС»), завданої внаслідок дорожньо - транспортної пригоди, яка становить: 29 510,00 грн. 15 667,30 грн. = 13 842,70 грн., підлягає стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «ХАРКІВОБЛЕНЕРГО».
Позивачем понесені та документально підтверджені витрати по сплаті судового збору в сумі 2 422,00 грн. (а.с.1), які на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.
На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 4, 12, 19, 141, 258, 259, 265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 1166, 1187, 1192, 1194 ЦК України, суд -
Позов Акціонерного товариства «ХАРКІВОБЛЕНЕРГО» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП невідомий, на користь Акціонерного товариства «ХАРКІВОБЛЕНЕРГО» майнову шкоду завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у сумі 13 842 (тринадцять тисяч вісімсот сорок дві) гривні 70 копійок.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь Акціонерного товариства «ХАРКІВОБЛЕНЕРГО» 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок судового збору.
Заочне рішення може бути переглянуте Новозаводським районним судом міста Чернігова за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП невідомий).
Повний текст рішення суду виготовлений 20.05.2024 року.
Головуючий - суддя О. Г. Деркач