Справа № 703/2348/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2024 року м. Сміла

Суддя Смілянського міськрайонного суду Черкаської області Биченко І.Я., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення її позову до ОСОБА_2 про визнання майна об`єктом спільної сумісної власності та поділ майна, що є об`єктом спільної сумісної власності,

у с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулась до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя шляхом стягнення з відповідача на її користь 839100,00 грн грошової компенсації за належну їй частку у спільній сумісній власності подружжя автомобілі «BMW», 2016 року випуску, реєстраційний № НОМЕР_1 .

Одночасно з позовною заявою ОСОБА_1 подала заяву про забезпечення її позову.

Заяву мотивує тим, що за час перебування у шлюбі вони з відповідачем придбали автомобіль «BMW», 2016 року випуску, реєстраційний № НОМЕР_1 , у максимальній його (топовій) комплектації (М-пакет) та в ідеальному, майже новому, стані.

Після розлучення вирішити питання щодо поділу спільного майна подружжя в добровільному порядку не вдалося. Натомість, їй стало відомо, що ОСОБА_2 самовільно, без її згоди, продав вказаний автомобіль. Одночасно відповідач повідомив її, що не збирається віддавати їй половину коштів від проданого автомобіля та що частину коштів він вже витратив на придбання іншого автомобіля - «BMW», 2019 року випуску.

В процесі вирішення цього питання відповідач з метою уникнення поділу спільно нажитого майна продав автомобіль «BMW», 2019 року випуску, та придбав новий автомобіль марки «Теsla», 2022 року випуску, який зареєстрував на свою дружину ОСОБА_3 .

Вказані дії відповідача ОСОБА_1 вважає системними заходами щодо перереєстрації майна, на яке може бути звернено стягнення під час виконання рішення суду.

Враховуючи, що відповідач офіційно не працевлаштований, немає офіційних великих заощаджень та єдиним нерухомим майном, право власності на яке зареєстроване за відповідачем, є двокімнатна квартира АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 просила вжити заходів забезпечення її позову шляхом накладення арешту на вказану квартиру та заборонити відповідачу та іншим особам вчиняти будь-які дії, орієнтовані на відчуження цієї квартири на користь третіх осіб.

Позивач стверджує, що невжиття заходів забезпечення позову надасть відповідачу можливість відчужити майно, і як наслідок, утруднить чи зробить неможливим виконання потенційного рішення суду про стягнення коштів.

Згідно з ч. 1 ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

Системне тлумачення ч. 1 ст. 153, ч. 13 ст. 158, ч. 1 ст. 187 ЦПК України дає можливість дійти висновку, що:

законодавець передбачив відповідний процесуальний порядок розгляду заяви про забезпечення позову та вирішення питання про відкриття провадження у справі;

для розгляду заяви про забезпечення позову та вирішення питання про відкриття провадження у справі встановлені різні процесуальні строки: два та п`ять днів відповідно;

першочерговим при надходженні на розгляд суду заяви про забезпечення позову є надання оцінки щодо порядку звернення з нею до суду, за умови дотримання якого здійснюється її розгляд по суті;

у випадку одночасного подання позовної заяви та заяви про забезпечення позову, розгляд заяви про забезпечення позову не залежить від вирішення питання про відкриття провадження у справі. Законодавець не покладає обов`язку на суд відкрити провадження у справі, а тільки потім вирішувати питання про забезпечення позову.

Зазначена правова позиція наведена у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14.06.2021 у справі № 308/8567/20.

Згідно з ч. 1 ст.154 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справу, без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Дослідивши матеріали заяви суд приходить до наступного.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 ЦПК України заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 1 статті 150ЦПК України визначено види забезпечення позову, які можуть бути застосовані судом.

Зокрема, позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб (п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України), а також заборона вчиняти певні дії (п.2 ч.1 ст. 150 ЦПК України).

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до конкретного випадку.

Суд зазначає, що спір про стягнення грошової компенсації у розмірі 839100,00 грн ініційований ОСОБА_1 , за її твердженням, у зв`язку з тим, що відповідачем було відчужено автомобіль, набутий ними за час шлюбу, без її згоди, а також у зв`язку з тим, що відповідач в добровільному порядку відмовляється передати їй половину коштів від вартості цього майна. Отже, предметом спору є стягнення коштів у значній сумі, позивач має в справі значний майновий інтерес, а на відповідача, у випадку задоволення позову, у зв`язку з необхідністю сплати коштів, покладатиметься значний майновий тягар.

Відтак, доводи позивача про необхідність і доцільність забезпечення позову заслуговують на увагу як такі, оскільки з огляду на предмет позову та обов`язок сплати значних коштів в разі задоволення позову, таке відповідатиме як інтересам позивача, так і забезпечуватиме можливість виконання ймовірного рішення суду відповідачем.

Водночас, заяву позивача про забезпечення позову шляхом накладення арешту на належне відповідачу нерухоме майно, а також шляхом заборони вчиняти дії по відчуженню цього майна, не можна визнати обґрунтованою.

Так, звертаючись до суду із вказаною заявою, позивач посилалась на те, що відповідач може вчинити дії по відчуженню нерухомого майна з метою уникнення відповідальності за невиконання можливого зобов`язання за рішенням суду.

На підтвердження викладеного приєднала до матеріалів заяви, в тому числі, інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 09.08.2023, з якої вбачається, що за ОСОБА_2 13 лютого 2019 року зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 48,4 кв.м., житловою площею 30,8 кв.м.

Крім того, позивачем надано витяг з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ стосовно зареєстрованих транспортних засобів від 14.07.2023. З цього витягу вбачається, що ОСОБА_2 28 червня 2022 року дійсно відчужив автомобіль BMW», 2016 року випуску, що є предметом спору. Саме цей витяг позивач вважає доказом, який підтверджує систематичність дій відповідача по відчуженню належного йому майна з метою подальшого невиконання рішення суду про стягнення з нього коштів на її користь. Однак, суд не погоджується з таким твердженням позивача, оскільки з цього витягу вбачається, що в період часу з 06.08.2018 по 05.08.2022 відповідачем було придбано і відчужено 5 автомобілів. Майже всі автомобілі перебували у власності відповідача орієнтовно до 1 року та три з них були як придбані, так і відчуженні у період шлюбу з позивачем, який було зареєстровано 04 липня 2019 року та розірвано рішенням Смілянського міськрайонного суду від 10 травня 2023 року. Таким чином, судом встановлено, що відповідач як до укладення шлюбу, так і після цього вчиняв дій по придбанню та відчуження належних йому транспортних засобів, а тому наданий позивачем витяг не свідчить про те, що відповідач вчиняє ці дії саме з метою унеможливлення стягнення коштів, отриманих від продажу спільно нажитого з відповідачем автомобіля.

Суд також враховує, що за відомостями з реєстру прав власності на нерухоме майно, ОСОБА_2 є також власником 1/4 частини квартири АДРЕСА_2 .

Однак, будь-яких доказів на підтвердження того, що окрім автомобіля, що є предметом спору, відповідач вчиняє дії по відчуженню належного йому нерухомого майна чи будь-якого іншого майна, позивачем не надано, як і не надано доказів того, що відповідач перебуває у зареєстрованому шлюбі та вчиняє дії по переоформленню належного його майна на нову дружину.

А тому, суд виключає систему, як стверджує позивач, у діях відповідача щодо відчуження відповідачем належного йому майна. Інші надані ОСОБА_1 докази не спростовують викладеного.

Посилання позивача у заяві про забезпечення позову на те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання можливого рішення суду про задоволення заявлених вимог, не є обґрунтованими підставами для задоволення заяви про забезпечення позову.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Крім того, згідно ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, з майновими наслідками заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Конкретний захід забезпечення позову буде співмірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Позивач вказує, що ціна позову становить 839100,00 грн. та звертається до суду з заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на об`єкт нерухомості, який належить відповідачу по справі без зазначення доведеної суми майна. Суд відхиляє як доказ підтвердження вартості майна надану позивачем роздруківку оголошень з інтернет-ресурсу «ОЛХ» щодо продажу квартир аналогічної площі, оскільки вказані оголошення не підтверджують того факту, що вказані квартири є схожими з квартирою відповідача, в тому числі і їх станом, тобто вартість майна визначена не фахівцем, а на особистий розсуд позивача, що ґрунтується на припущеннях.

Вказане позбавляє можливості суд оцінити співмірність заявленої ціни позову із заходами забезпечення позову шляхом дослідження ціни майна, на яке необхідно накласти арешт, та зіставивши її з ціною позову.

В свою чергу, обставини, що слугують підставами для забезпечення позову, обрання виду та меж такого забезпечення, є предметом доказування

Отже, суд приходить до висновку, що відсутність доказів на підтвердження співмірності заяви про забезпечення позову до заявлених позивачем вимог позбавляє суд можливості дослідити збалансованість інтересів сторін під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи.

Суд також звертає увагу, що у заяві про забезпечення позову ОСОБА_1 просила забезпечити позов шляхом накладенню арешту та заборонити відповідачу та іншим особам вчиняти будь-які дії, орієнтовані на відчуження вказаної квартири на користь третіх осіб.

Однак, накладення арешту та заборона вчиняти певні дії по відчуженню - це невзаємопов`язані види забезпечення позову, визначені законодавцем як два окремих види забезпечення позову й мають за законом різний порядок їх виконання. Позивачем не наведено підстав для забезпечення даного позову не одним, а одночасно декількома видами забезпечення накладенням арешту та забороною вчиняти дії по відчуженню майна.

За приписами ст. 3 ч. 1 п. 6, ст. 13 ч. 1-3 ЦК України, ст. 2 ч. 3 п. 11, ст. 44 ч. 1 ЦПК України, що узгоджуються з іншими нормами цих законів, особа в цивільних і процесуальних відносинах повинна діяти добросовісно, не завдаючи шкоди, зловживання цивільним та процесуальними правами не допускається.

Судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим, ясним, зрозумілим і не повинно допускати довільного тлумачення, припущень, при постановленні ухвали про забезпечення позову, яка є виконавчим документом, має бути дотриманий принцип правової визначеності, лише таке судове рішення може бути належно виконане, що є однією з умов його законності.

Враховуючи наведене суд вважає, що у задоволенні заяви про забезпечення позову слід відмовити в повному обсязі. При цьому зауважує, що позивач не позбавлена права за наявності для того підстав ставити встановленим порядком питання про забезпечення позову повторно.

На підставі наведеного, керуючись ст. 151, 153, 154, 258-261, 353-355 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Відмовити ОСОБА_1 у забезпеченні її позову до ОСОБА_2 про визнання майна об`єктом спільної сумісної власності та поділ майна, що є об`єктом спільної сумісної власності, в повному обсязі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та протягом 15 днів може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Черкаського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги.

Суддя: І.Я. Биченко