Справа № 161/9548/24 Головуючий у 1 інстанції: Олексюк А. В.
Провадження № 22-ц/802/1134/24 Доповідач: Шевчук Л. Я.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді Шевчук Л. Я.,

суддів Данилюк В. А., Матвійчук Л. В.,

секретар с/з Трикош Н. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення частки у спільному майні подружжя, за апеляційною скаргою відповідачки ОСОБА_2 на додаткове рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 жовтня 2024 року,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2024 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про визначення частки у спільному майні подружжя.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 вересня 2024 року у цій справі позов ОСОБА_1 задоволено.

Ухвалено визнати в порядку розподілу спільного майна подружжя за ОСОБА_1 право власності на (одну другу) частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнано в порядку розподілу спільного майна подружжя за відповідачкою ОСОБА_2 право власності на (одну другу) частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 4 404 грн.

Повернуто з державного бюджету ОСОБА_1 4 404 грн сплаченого судового збору згідно з квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки № ПН24 від 17 травня 2024 року.

25 вересня 2024 року представник позивача ОСОБА_1 адвокат Кобилинський А. О. подав суду заяву про ухвалення додаткового рішення, у якій просив стягнути з відповідачки ОСОБА_2 в користь позивача ОСОБА_1 понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000 грн. До заяви про ухвалення додаткового рішення стороною позивача додано договір № 62 про надання правової допомоги від 30 квітня 2024 року, акт про надання правової допомоги від 24 вересня 2024 року, квитанцію до прибуткового касового ордера № 4 від 24 вересня 2024 року на суму 10 000 грн.

Додатковим рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 жовтня 2024 року у цій справі ухвалено стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 понесені судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000 грн.

Не погоджуючись із ухваленим додатковим рішенням суду, відповідачка ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушення судом норм процесуального права, просить додаткове рішення суду першої інстанції скасувати, а заяву про ухвалення додаткового рішення залишити без розгляду.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Представник відповідачки ОСОБА_2 адвокат Поліщук В. А. подав суду заяву про розгляд справи за відсутності сторони відповідача, просив апеляційну скаргу задовольнити.

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 в судове засідання не з?явилися, хоча у встановленому законом порядку були повідомлені про час і місце судового засідання, а тому апеляційний суд розглянув справу у їх відсутності.

Вивчивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 слід залишити без задоволення, а додаткове рішення суду першої інстанції без змін з таких підстав.

Визначаючи розмір витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції врахував обсяг наданої адвокатом Кобилинським А. О. правничої допомоги, зміст та обсяг підготовленої ним позовної заяви, складність справи. Також судом враховано, що відповідачка позов визнала, що позивачу з державного бюджету повернуто половину сплаченого ним судового збору, а також те, що суд розглянув справу без участі представника позивача ОСОБА_1 адвоката Кобилинського А. О.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду.

Відповідно до частин 1-3 статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.

Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (частина 1, 3 статті 133 ЦПК України).

Згідно з частинами 2-4 статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 137 ЦПК України).

Відповідно до частини 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Згідно з частинами 2, 3 статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правничої допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

З аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі фіксованого розміру, погодинної оплати. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту; підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв. Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається частиною 1 статті 30 Закону як «форма винагороди адвоката», але в розумінні ЦК України становить ціну такого договору. Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку. Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 вказаного Закону, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.

За матеріалами справи судом встановлено, що 30 квітня 2024 року між позивачем ОСОБА_1 та адвокатом Кобилинським А. О. був укладений договір № 62 про надання правової допомоги. Згідно з пунктом 4.4 цього договору сторони визначили, що за консультації, вивчення матеріалів, подачу позову та представництво в судовій справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення частки у спільному майні подружжя адвокат отримує від клієнта гонорар у сумі 10 000 грн (а. с. 60, 61).

На підставі договору № 62 про надання правової допомоги від 30 квітня 2024 року адвокатом Кобилинським А. О. видано ордер на надання правничої (правової) допомоги ОСОБА_1 серії АС № 1095016 (а. с. 27).

24 вересня 2024 року до судових дебатів, представник позивача ОСОБА_1 адвокат Кобилинський А. О. зробив заяву про стягнення судових витрат, в якій зазначив, що докази витрат на правничу допомогу відповідно до положень частини 8 статті 141 ЦПК України будуть подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

До заяви про ухвалення додаткового рішення стороною позивача приєднано акт про надання правової допомоги від 24 вересня 2024 року, квитанцію до прибуткового касового ордера № 4 від 24 вересня 2024 року на суму 10 000 грн (а. с. 58, 62).

Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якої надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.

У рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

При стягненні витрат на правову допомогу необхідно враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Отже, судом першої інстанції встановлено, що позивачем сплачено адвокату Кобилинському А. О. 10 000 грн за надану правничу допомогу. Правнича допомога полягала у підготовці та складені позовної заяви з додатками, складність справи, участь в одному судовому засіданні.

Також судом першої інстанції враховано, що відповідачка визнала позов, що позивачу з державного бюджету повернуто половину сплаченого ним судового збору, а також, що суд розглянув справу без участі представника позивача ОСОБА_1 адвоката Кобилинського А. О.

У своїй позовній заяві ОСОБА_1 зазначав, що ним сплачено судовий збір в розмірі 8 808 грн та зазначав, що попередній орієнтовний розмір витрат на професійну правничу допомогу, які він очікував понести, складає 10 000 грн.

За таких обставин першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідачки ОСОБА_2 в користь позивача ОСОБА_1 понесені ним витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 грн.

Доводи апеляційної скарги відповідачки ОСОБА_2 не спростовують висновків суду і не впливають на правильність додаткового рішення суду.

На підставі наведеного суд апеляційної інстанції доходить висновку, що додаткове рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для його зміни колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу відповідачки ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Додаткове рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 жовтня 2024 року у цій справі залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді