Справа № 565/1607/23
Провадження № 2/565/47/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 травня 2024 року м.Вараш

Кузнецовський міський суд Рівненської області під головуванням

суддіДемчини Т.Ю.
з участю секретаря судового засіданняАлексейчик А.О.,
позивача представника позивача відповідача представника відповідачаОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань Кузнецовського міського суду Рівненської області в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про звільнення від сплати заборгованості по аліментам, визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 з вимогами: звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, які стягуються на користь ОСОБА_3 на утримання дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у розмірі по 1/6 частини його заробітку на підставі рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 03.06.2009 у справі № 2-239/09 за період з 24.12.2015 по 01.10.2020; визнати дублікат виконавчого листа Кузнецовського міського суду Рівненської області з виконання вищезазначеного судового рішення таким, що не підлягає виконанню.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що сторони перебували у шлюбі є батьками двох дочок, шлюб на даний час розірвано, сторони проживають окремо, рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 03.06.2009 у справі № 2-239/09 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 стягнуто аліменти, причиною подання позову було зменшення розміру аліментів на утримання сина позивача від першого шлюбу, ці аліменти відраховувались до січня 2016 року із заробітної плати ОСОБА_1 , після чого ОСОБА_3 добровільно забрала виконавчий лист з виконавчої служби та припинила примусове виконання. Судовим рішенням від 25.03.2020 аліменти на утримання неповнолітніх дітей сторін стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , починаючи з 25.11.2019. 23.04.2020 ОСОБА_3 повторно подала до органу державної виконавчої служби виконавчий лист у справі № 2-239/09 (його дублікат), який за її заявою було повернуто стягувачеві 09.10.2020. При поверненні виконавчого документу стягувачеві, державним виконавцем було нараховано заборгованість ОСОБА_1 по аліментам на користь ОСОБА_3 у розмірі по 121168,59 грн. на кожну дитину. Крім того, загальна сума утриманих з ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_3 за період з 01.04.2020 по 30.09.2020 склала 66144,08 грн. Постановою державного виконавця від 13.07.2023 за заявою ОСОБА_3 повторно відкрито виконавче провадження, і на даний час із заробітної плати ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 стягується заборгованість по аліментам за період з грудня 2015 року по 01 жовтня 2020 року, у той час як діти сторін проживають з позивачем, а відповідачка аліментів на їх утримання не сплачує. За період, за який нараховано цю заборгованість, ОСОБА_1 постійно проживав разом з дітьми та ОСОБА_3 , вони з відповідачкою до грудня 2019 року мали спільний бюджет та спільно утримували дітей, ОСОБА_3 мала доступ до карткового рахунку позивача, а до липня 2017 року і сама не працювала та перебувала на його утриманні. Тобто аліментні обов`язки за цей період ОСОБА_1 виконувались добровільно. Нас даний час стягнення заборгованості по аліментам за зазначений у позовній заяві період порушує права дітей, оскільки отримані кошти ОСОБА_3 не використовує на їх утримання, діти проживають з позивачем. У позовній заяві позивач посилається на те, що обставини стягнення аліментів на даний час змінились, діти проживають разом з ним, а тому на підставі положень ст.197 СК України, ст.273 ЦПК України вбачає підстави для задоволення позовних вимог.

У відзиві на позов ОСОБА_3 заперечує наведені ОСОБА_1 у позовній заяві обставини щодо причини подання нею у 2009 році позову до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, зазначає про те, що такою причиною було неналежне надання батьком утримання їх неповнолітнім дітям, одночасно з вимогою про стягнення аліментів на утримання другої дитини нею заявлялась вимога і про розірвання шлюбу. Лише після цього ОСОБА_1 заявив позов про зменшення розміру аліментів. Стягнення аліментів на підставі рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 03.06.2009 у справі № 2-239/09 проводилось в примусовому порядку. Пізніше ОСОБА_1 попросив її забрати виконавчий лист з примусового виконання, запевнивши, що надаватиме допомогу на утримання дітей добровільно та пояснивши, що через примусове виконання судового рішення недоотримує премію. У 2019 році ОСОБА_3 подала до суду позов про розірвання шлюбу з ОСОБА_1 , який рішенням від 24.12.2019 було задоволено. Одночасно ОСОБА_3 було виявлено втрату виконавчого листа про стягнення з нього аліментів на утримання дітей, у зв`язку з чим за її заявою ухвалою суду від 13.02.2020 було видано дублікат виконавчого листа, який вона подала для примусового виконання, що здійснювалось з 23.04.2020 по 09.10.2020, коли примусове виконання судового рішення про стягнення аліментів було завершене за її заявою. Причиною подання такої заяви ОСОБА_3 у відзиві зазначає досягнення з ОСОБА_1 домовленості щодо взаємного невжиття заходів до примусового стягнення аліментів одне з одного. Дійсний період нарахування заборгованості про аліментам, з приводу якої виник спір у даному проваджені, складає з 24.12.2015 по 31.03.2020, доказів добровільного надання утримання дітям у цей період позивач не надав.

У відповіді представника позивача на відзив зазначається, що у період з 01.12.2019 по 01.10.2020 діти проживали лише з батьком, а у період з 24.12.2015 по 30.11.2019 з батьком та матір`ю, які у цей період їх спільно утримували.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його предстани адвокат Семенюк М.О. повністю підтримали вимоги позовної заяви та просили суд його задовольнити, вбачаючи для цього достатні підстави, викладені у позові. ОСОБА_1 пояснив, що з 20.12.2019 сторони проживають окремо, до того часу проживали однією сім`єю разом з дітьми, вели спільне господарство та мали спільний бюджет. Одночасно діти припинили проживати з матір`ю та пішли жити до нього, перейшовши на повне його утримання. ОСОБА_1 підтвердив наведені у позовній заяві обставини, згідно з якими причиною пред`явлення ОСОБА_3 у 2009 році позову до нього про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей було не одержання від нього утримання, а штучне зменшення аліментів, що стягувались на утримання його сина від першого шлюбу. По досягненні старшим сином ОСОБА_1 повноліття, ОСОБА_3 забрала виконавчий лист з органу державної виконавчої служби. Увесь час спільного проживання з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 у добровільному порядку надавав утримання їх неповнолітнім на той час дітям. В подальшому за судовими рішеннями місце проживання дітей було визначене з ним, з ОСОБА_3 на його користь стягнуто аліменти на їх утримання, проте за весь час вона сплатила лише близько 18000,00 грн., а з нього продовжують утримувати заборгованість по аліментах на її користь за минулий період. Таке утримання позивач вважає неправомірним, адже за період нібито виникнення цієї заборгованості у добровільному порядку утримував дітей.

Відповідачка ОСОБА_3 та її представник адвокат Полюхович О.І. в судовому засіданні не визнали позовні вимоги в повному обсязі, вважаючи їх безпідставними. ОСОБА_3 пояснила, що причиною її звернення до суду у 2009 році з позовом про стягнення аліментів на утримання дітей стало те, що ОСОБА_1 , проживаючи з нею однією сім`єю у шлюбі, не надавав достатнього утримання на дітей. В подальшому ОСОБА_1 умовив її забрати виконавчий лист з примусового виконання. У період 2015-2019 років, як пояснила ОСОБА_3 , діти переважно перебували на її утриманні. ОСОБА_3 вважає, що має право на отримання заборгованості по аліментам за зазначений у позовній заяві період.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши надані докази та оцінивши їх у сукупності, суд встановив та врахував наступне.

ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з 23.02.2002 перебували у шлюбі. У даному шлюбі сторін народились діти: дочка ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочка ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 26.10.2007 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частини його щомісячного заробітку.

Рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 03.06.2009 у справі № 2-239/09 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/6 частини його щомісячного заробітку, а також змінено розмір аліментів, що стягуються з нього на користь ОСОБА_3 на утримання дочки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з на 1/6 частину його щомісячного заробітку.

Шлюб сторін розірвано рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 24.12.2019 у справі № 565/1956/19, яке набрало законної сили 24.01.2020.

Рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 25.03.2020 у справі №565/1888/19, яке набрало законної сили 27.08.2020, місце проживання неповнолітньої ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визначено разом з батьком ОСОБА_1 . Цим же рішенням з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі по 1200,00 грн. на кожну дитину щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення найстаршою дитиною повноліття, починаючи з 25.11.2019. Зі змісту вказаного судового рішення вбачається, що у задоволенні вимоги ОСОБА_1 про визначення місця проживання з ним неповнолітньої дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відмовлено у зв`язку з досягненням дитиною на момент вирішення спору чотирнадцятирічного віку, з досягненням якого закон пов`язує виникнення у дитини права самостійно вирішувати питання проживання з кимось з батьків.

Рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 23.09.2020 у справі №565/584/20, яке набрало законної сили 29.10.2020, ОСОБА_1 звільнено від сплати аліментів, які стягуються на користь ОСОБА_3 на утримання дітей: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі по 1/6 частині щомісячного заробітку (доходу) на кожну дитину, на підставі рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 03.06.2009 у справі № 2-239/09.

Ухвалою Кузнецовського міського суду Рівненської області від 13.02.2020 у справі № 2-239/09, яка набрала законної сили 31.03.2020, задоволено заяву ОСОБА_3 , ухвалено видати дублікат виконавчого листа з виконання рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 03.06.2009 у цивільній справі № 2-239/09 за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_9 про зменшення розміру аліментів, зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, у частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Постановою старшого державного виконавця Вараського міського відділу ДВС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) від 09.10.2020 у виконавчому провадженні ВП № 61851486 дублікат виконавчого листа у цивільній справі № 2-239/09 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , повернуто стягувачці ОСОБА_3 на підставі її заяви. У постанові зазначено, що борг станом на 09.10.2020 складає 121168,59 грн.

З довідки ВП «Рівненська АЕС» ДП НАЕК «Енергоатом» № 2188 від 07.09.2023 вбачається, що у виконавчому провадженні ВП № 61851486 відповідно до постанови ДВС від 23.04.2020, ОСОБА_1 нараховано заборгованість по аліментах на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітніх дітей: дочки ОСОБА_5 у розмірі 16,67 %; дочки ОСОБА_6 у розмірі 16,67 % за період з грудня 2015 року по березень 2020 року включно у сукупному розмірі по 132188,20 грн. на утримання кожної дитини.

З довідки ВП «Рівненська АЕС» ДП НАЕК «Енергоатом» № 2189 від 07.09.2023 вбачається, що за період з квітня 2020 по вересень 2020 включно із заробітної плати ОСОБА_1 утримувались аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітніх дітей: дочки ОСОБА_5 у розмірі 16,67 %; дочки ОСОБА_6 у розмірі 16,67 %, утримано за цей період аліментів у сукупному розмірі по 22052,43 грн. на утримання кожної дитини, крім того, по 11019,61 грн. заборгованості по аліментам за попередній період.

З Інформації про виконавче провадження від 22.08.2023, отриманої позивачем з електронного ресурсу, вбачається, що 13.07.2023 виконавчий лист (дублікат) Кузнецовського міського суду Рівненської області від 14.04.2020 № 2-239/09 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 повторно надійшов до органу державної виконавчої служби, і постановою від 13.07.2023 за ним відкрито виконавче провадження № 72249909.

Свідки ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 в суді показали, що у 2015-2019 роках ОСОБА_1 та ОСОБА_3 проживали разом як сім`я, спільно утримували дітей, придбавали їм необхідні речі, спільно проводили дозвілля, вели спільне господарство.

Свідок ОСОБА_7 в суді показала, що її батьки ОСОБА_1 та ОСОБА_3 до грудня 2019 року проживали разом, вели спільне господарство, спільно утримували її та сестру, мали спільний бюджет, конфліктів з приводу надання дітям утримання між ними не було. У грудні 2019 року, коли батько пішов, вона та її сестра ОСОБА_8 обрали проживати з батьком, та разом з ним переїхали у інше житло, дотепер проживають з батьком.

Свідок ОСОБА_13 в суді показала, що її племінниця ОСОБА_3 за час шлюбу з ОСОБА_1 завжди відчувала потребу у коштах, постійно шукала підробітки, звернулась до суду з позовом про стягнення з нього аліментів через нестачу коштів на утримання дітей. Ці аліменти вона отримувала, а у 2015-2019 роках активно працювала та заробляла кошти власною підприємницькою діяльністю.

Частиною 4 ст.82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Вищезазначеними судовими рішеннями, які набрали законної сили, встановлено наступні обставини, що мають значення для вирішення даної справи.

У цивільній справі № 2-239/09 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, що стягуються з нього на користь ОСОБА_9 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а також на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а ОСОБА_3 пред`явила зустрічний позов про стягнення з ОСОБА_1 на її користь також аліментів на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . При цьому під час розгляду справи ОСОБА_1 визнав в повному обсязі вимоги зустрічного позову ОСОБА_3 . Під час розгляду даної цивільної справи судом встановлено і ОСОБА_3 та ОСОБА_1 не оспорювалось, що незважаючи на перебування сторін у шлюбі, неповнолітні ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на момент ухвалення судового рішення перебували на утриманні матері ОСОБА_3 .

Рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 25.03.2020 у цивільній справі № 565/1888/19 встановлено і під час розгляду цієї справи ніким не оспорюється, що з 20.12.2019 ОСОБА_1 разом зі спільними дітьми сторін ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживав за адресою: АДРЕСА_1 , а з 20.01.2020 - в АДРЕСА_2 , при цьому ОСОБА_3 у цей час проживала окремо від них.

Зі змісту ухвали Кузнецовського міського суду Рівненської області від 13.02.2020 у справі № 2-239/09, яка набрала законної сили 31.03.2020, вбачається, що під час розгляду заяви ОСОБА_3 про видачу дубліката виконавчого листа, з письмової інформації Вараського міського відділу ДВС № 10375 від 10.12.2019 було встановлено, що 02 лютого 2016 року виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітніх ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , було завершено згідно з п.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» (у зв`язку з поверненням виконавчого документа на письмову вимогу стягувача). Отже, вказаною ухвалою встановлено, що виконавчий лист повернутий стягувачці ОСОБА_3 на підставі постанови державного виконавця від 02.02.2016.

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у період з 23.02.2002 і до розірвання шлюбу у грудні 2019 року проживали у одному житлі сім`єю, перебували у шлюбі, мали спільний бюджет, вели спільне господарство, спільно виховували дітей та утримували їх. Такі обставини вбачаються зі змісту вищезазначених судових рішень, а також показань свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_7 , ОСОБА_13 . При цьому ОСОБА_1 та ОСОБА_3 припинили проживати разом 20 грудня 2019 року, а діти сторін ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з цього часу проживають разом з батьком ОСОБА_1 та окремо від матері ОСОБА_3 .

Відповідно до ч.2 ст.51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (ст.8 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно зі ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

У ст.180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Статтею 181 СК України встановлено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частиною першою ст.18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами.

У Рішенні Конституційного Суду України від 26.06.2013 № 5-рп/2013 щодо офіційного тлумачення положень п.2 ч.2 ст.17, п.8 ч.1 ст.26, ч.1 ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

У ч.4 ст.10 ЦПК України та ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6, 13 Конвенції.

Відповідно до § 5153 рішення ЄСПЛ у справі «Іванов проти України» від 15.10.2009 (заява № 40450/04), право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок. У такому самому контексті відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено першим реченням першого пункту статті 1 Першого протоколу.

Відповідно до ч.2 ст.197 СК України, за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Зазначена норма підлягає застосуванню у випадках, коли боржнику у виконавчому провадженні про стягнення аліментів обґрунтовано нараховано заборгованість, проте несплата (несвоєчасна сплата) аліментів мала місце у зв`язку з тяжкою хворобою боржника або іншими обставинами, що впливають на його здатність своєчасно та у повному обсязі сплачувати аліменти.

Встановлені судом обставини, що за період з грудня 2015 року по 20 грудня 2019 року сторони проживали разом, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, спільно брали участь у вихованні та утриманні дітей, не можуть бути підставою для звільнення боржника у виконавчому провадженні від заборгованості по аліментам на підставі ч.2 ст.197 СК України. На час ухвалення судом рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання неповнолітніх ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , їх батьки ОСОБА_1 та ОСОБА_3 також проживали разом, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, проте не оспорювали ту обставину, що утриманням дітей займалась ОСОБА_3 , у зв`язку з чим ОСОБА_1 не заперечував проти вимог про стягнення з нього аліментів, що відображено у судовому рішенні, яке набрало законної сили.

Обставин, які б у розумінні ч.2 ст.197 СК України мали істотне значення та впливали на звільнення ОСОБА_1 від сплати заборгованості за аліментами за період з грудня 2015 року по 20.12.2019, позивачем суду не наведено і доказами не підтверджено.

Суду не подано також доказів у підтвердження тієї обставини, що після повторного пред`явлення ОСОБА_3 . виконавчого листа про стягнення аліментів до виконання, ОСОБА_1 звертався до державного виконавця та надавав докази добровільного виконання судового рішення про стягнення аліментів за період з грудня 2015 року по 20.12.2019, чи звертався до державного виконавця або суду в порядку ч.3 ст.195 СК України у питаннях обчислення заборгованості по аліментам.

За таких обставин суд дійшов висновку, що позивачем не доведено необхідних умов для застосування ч.2 ст.197 СК України (тяжкої хвороби або іншої обставини, що має істотне значення), а також не доведено, що у період з грудня 2015 року по 20 грудня 2019 року він добровільно надавав утримання неповнолітнім дітям у обсязі, визначеному судовим рішенням про стягнення аліментів. При цьому суд враховує, що показання свідків не можуть слугувати достатньою підставою для протилежного висновку, адже йдеться про тривалий період часу (чотири роки) та потребу у регулярних витратах, у той час як допитані свідки назвали відомі їм поодинокі випадки придбання дітям необхідних речей кожним з батьків.

Разом з тим, у чинній редакції стаття 197 СК України діє з 05 жовтня 2016 року. Підпунктом 6 (п.«в») пункту 3 Розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України № 1404-VIII від 02.06.2016 «Про виконавче провадження» зі статті 197 СК України виключено частину третю. Згідно з ч.3 ст.197 СК України у редакції, що діяла до 04.10.2016 включно, суд може звільнити платника аліментів від сплати заборгованості, якщо буде встановлено, що вона виникла внаслідок непред`явлення без поважної причини виконавчого листа до виконання особою, на користь якої присуджено аліменти.

Судом встановлено, що виконавчий лист № 2-239/09 про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітніх ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , було повернуто стягувачці ОСОБА_3 на підставі постанови державного виконавця від 02.02.2016. При цьому відповідачка ОСОБА_3 у заявах по суті справи та в усних поясненнях суду зазначила, що забрала вказаний виконавчий лист з органу державної виконавчої служби на прохання ОСОБА_1 , повторно пред`явивши до виконання його дублікат у квітні 2020 року. При цьому поважних причин таких дій ОСОБА_3 не навела.

Відповідно до ст.8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами Цивільного кодексу України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин.

Відповідно до ст.5 ЦК України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Відтак, скасування з 05.10.2016 положення, що передбачалось ч.3 ст.197 СК України, відповідно до якого суд може звільнити платника аліментів від сплати заборгованості, якщо буде встановлено, що вона виникла внаслідок непред`явлення без поважної причини виконавчого листа до виконання особою, на користь якої присуджено аліменти, робить неможливим застосування вказаної норми до заборгованості по аліментам, що виникла з 05.10.2016, однак перешкоди у застосуванні цього положення до заборгованості, що утворилась за період до 04.10.2016 включно, відсутні.

Оскільки ОСОБА_3 не наведено поважних причин непред`явлення до виконання виконавчого листа № 2-239/09 про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітніх ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у період з 02.02.2016 (дата повернення виконавчого листа стягувачці) до 04.10.2016, суд вбачає правові підстави для звільнення ОСОБА_1 в порядку ч.3 ст.197 СК України (у редакції, що діяла до 04.10.2016) від заборгованості по аліментам, оскільки, враховуючи працевлаштованість ОСОБА_1 на той період та наявність у нього стабільного заробітку, приходить до висновку, що заборгованість за цей період виникла внаслідок непред`явлення ОСОБА_3 без поважної причини виконавчого листа до виконання.

Згідно з ч.4 ст.273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Зазначена норма не встановлює вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати аліментів. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. З урахуванням предмета цього спору, однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків та з якого часу проживають діти, адже за змістом ст.181 СК України сплата аліментів як участь в матеріальному утриманні дитини здійснюється тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 25.03.2020 у цивільній справі № 565/1888/19 встановлено, що ОСОБА_1 разом зі спільними дітьми сторін проживає окремо від ОСОБА_3 з 20 грудня 2019 року. Під час розгляду даної цивільної справи ця обставина сторонами також не оспорюється.

За таких обставин суд дійшов висновку, що з 20.12.2019 відбулась істотна зміна обставин, які впливають на припинення аліментних платежів, адже ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з цього часу почали проживати лише з батьком ОСОБА_1 , окремо від матері ОСОБА_3 , та перебувати на утриманні батька, а з матері ОСОБА_3 на користь батька на їх утримання з 25.11.2019 стягнуто аліменти.

Відтак, з 20.12.2019 суд вбачає правові підстави для звільнення ОСОБА_1 від сплати заборгованості по аліментам на підставі ст.273 ЦПК України.

Інші доводи сторін та інші подані докази на вищезазначені висновки суду не впливають та для цієї справи правового значення не мають.

Відповідно до ч.2 ст.432 ЦПК України, суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Оскільки суд дійшов висновку про існування обов`язку боржника ОСОБА_1 за виконавчим листом № 2-239/09 щодо погашення заборгованості по аліментам за період з 05.10.2016 по 19.12.2019, правові підстави для визнання цього виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, відсутні.

На підставі ст.141 ЦПК України судові витрати слід присудити пропорційно до задоволеної частини позову.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.12, 13, 81, 82, 258-259, 263-265, 273 ЦПК України, ст.ст.141, 179, 180, 197 СК України, суд -

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Звільнити ОСОБА_1 від сплати заборгованості по аліментам, що стягувались з нього на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі по 1/6 частині його щомісячного заробітку відповідно до рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 03 червня 2009 року у цивільній справі № 2-239/09, за період з 02 лютого 2016 року по 04 жовтня 2016 року, а також з 20 грудня 2019 року по 01 жовтня 2020 року.

У задоволенні іншої частини вимог ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 понесені позивачем судові витрати у розмірі 536 (п`ятсот тридцять шість) грн. 80 коп.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч.2 ст.358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 .

Повне судове рішення складене 21 травня 2024 року.

Головуючий суддя: Т.Ю.Демчина