Справа № 127/5969/24
Провадження № 2/127/707/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

09.07.2024 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючої судді Бессараб Н.М.,

при секретарі Поливаній Ю.В.,

з участю представника позивача адвоката Жили К.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вінниці в порядку спрощеного позовного провадження (з викликом сторін) цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів та просив стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти в сумі 15100,00грн. та судові витрати.

Позов мотивовано тим, що 29.09.2023 між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено усний договір про надання послуг, відповідно до домовленості за даним договором, останній зобов`язувався надати послуги з організації, підбору, викупу, розмитнення та доставки позивачу автомобіля з-за кордону. В рамках згаданої угоди, ОСОБА_3 надав позивачу реквізити банківської картки № НОМЕР_1 для, начебто, оплати за автомобіль. 29.09.2023 позивачем за вказівкою ОСОБА_3 було перераховано на банківську карту за реквізитами № НОМЕР_1 грошові кошти в розмірі 15100,00 грн., що підтверджується квитанцією №Х401-ТХТ1-3КА0-8664 від 29.09.2023. Власником вказаної банківської картки є ОСОБА_2 згідно реквізитів рахунку, наданих ОСОБА_3 . Проте, жодного автомобіля позивачеві не було доставлено, грошові кошти не повернуто, тобто ОСОБА_3 спільно з ОСОБА_2 заволоділи грошовими коштами ОСОБА_1 шахрайським способом, про що позивачем буде подано відповідну заяву про вчинення кримінального правопорушення до правоохоронних органів. Між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відсутні будь-які договірні правовідносини, грошові зобов`язання, цивільно-правові угоди, домовленості про перерахунок коштів, тощо, з огляду на що грошові кошти в розмірі 15100,00 грн. набуті відповідачем та перебувають у його користуванні без будь-якої на те правової підстави. Позивач зазначає, що з метою досудового врегулювання даного спору, 11.01.2024 направив на адресу ОСОБА_2 претензію з проханням про повернення йому безпідставно набутих ОСОБА_2 грошових коштів в розмірі 15100,00 грн., проте відповіді на претензію та грошові кошти позивач не отримав, що й стало підставою для звернення позивачем до суду із даним позовом про стягнення грошових коштів.

Представник позивача - адвокат Жила К.С. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала за обставин викладених в позовній заяві, просила суд позов задоволити. Не заперечила щодо ухвалення заочного рішення.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився без поважних причин, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом у встановленому законом порядку. Заяв про розгляд справи без його участі або про відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило. Відзив на позовну заяву відповідачем у запропонований судом строк до суду не подано.

Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, хоча про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Разом з тим, відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Таким чином, з урахуванням приписів ст.ст. 223, 280 ЦПК України суд прийшов до висновку про розгляд справи у відсутність відповідача в порядку заочного провадження, оскільки в справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін і позивач не заперечив проти такого порядку розгляду справи.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що 29.09.2023 між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено усний договір про надання послуг, відповідно до домовленості за даним договором, останній зобов`язувався надати послуги з організації, підбору, викупу, розмитнення та доставки позивачу автомобіля з-за кордону. В рамках згаданої угоди, ОСОБА_3 надав позивачу реквізити банківської картки № НОМЕР_1 для, начебто, оплати за автомобіль.

29.09.2023 позивачем за вказівкою ОСОБА_3 , було перераховано на банківську карту за реквізитами № НОМЕР_1 грошові кошти в загальному розмірі 15100,00 грн., що підтверджується квитанцією №Х401-ТХТ1-3КА0-8664 від 29.09.2023.

Згідно з інформацією АТ «Перший український міжнародний банк» №КНО-07.8.6/2090БТ від 25.03.2024, банківська картка № НОМЕР_1 випущена на ім`я ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) до відкритого рахунку № НОМЕР_3 у гривні, паспорт (Іdі-карта) 005880547; орган що видав 0511, дата видачі 22/03/2021; запис №(УНЗР) 452; дійсний до 22/03/2031. Дата народження: 08.03:2001. Місце реєстрації: АДРЕСА_1 . Згідно з інформацією про рух коштів по рахунку № НОМЕР_3 у гривні відкритому на ім`я ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 за 29.09.2023 через систему онлайн переказів Банку було перераховано15100,00 грн.

Судом не встановлено виконання відповідачем або третьою особою перед позивачем ОСОБА_1 умов усного договору, адже в матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про фактичне надання послуги і це не спростовано відповідачем.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або не збільшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

У пункті 3 частини третьої статті 1212 ЦК України передбачено, що положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17 та від 13 лютого 2019 року у справі № 320/5877/17 зроблено висновок, що «предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України.

Згідно зі статтями 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Згідно з поясненнями представника позивача та наявними у справі доказами, ОСОБА_1 перерахував грошові кошти у розмірі 15100,00 грн. відповідачу ОСОБА_2 , що підтверджується копією квитанції №Х401-ТХТ1-3КА0-8664 від 29.09.2023 та письмовою інформацією АТ «Перший український міжнародний банк» №КНО-07.8.6/2090БТ від 25.03.2024.

Поряд з цим, в матеріалах справи не міститься будь-якого договору, угоди тощо, які б свідчили про придбання автомобіля відповідачем або третьою особою на користь позивача із необхідністю оплати, зокрема, у вказаному розмірі.

Відтак, матеріалами справи не встановлено наявність між сторонами договірних правовідносин, а відповідач не спростував отримання вказаних коштів від позивача.

З огляду на викладене, суд констатує, що відповідач набув від позивача грошові кошти у розмірі 15100,00 грн. і таке набуття відбулось за відсутності правової підстави, а відтак наявні підстави, визначені ст. 1212 ЦК України щодо повернення ОСОБА_2 безпідставно набутого майна, а саме грошові кошти в розмірі 15100,00 грн. позивачу ОСОБА_1 .

За наведених обставин, суд дійшов висновку про задоволення позовної заяви ОСОБА_1 про стягнення коштів, як такі, що знайшли своє підтвердження під час розгляду справи.

Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Зокрема, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Згідно з ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений статтею 141 ЦПК України. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує вимоги, викладені в частині 3 цієї статті.

Визначаючись з розподілом витрат позивача на правничу допомогу, суд враховує, що ОСОБА_1 скористався правовою допомогою адвоката по вказаній справі, про що свідчить договір про надання правової допомоги адвокатом від 02.01.2024. Відповідно до п. 3.1 Договору розмір гонорару, який клієнт сплачує адвокату за надану в межах цього договору правничу допомогу, визначається сторонами з розрахунку 1000,00 грн. за кожну годину роботи, якщо інше не узгоджено сторонами в Додатковій угоді.

Згідно з наданим адвокатом актом №1 про приймання-передачі послуг від 08.02.2024 адвокат з 02.01.2024 по 08.02.2024 на виконання умов Договору надав Клієнту юридичні послуги згідно Договору про надання правової (правничої) допомоги адвокатом від 02.01.2024, а клієнт прийняв надані послуги: написання позовної заяви за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійні вимоги ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів в розмірі 15100, 00 грн. - 4 години роботи.

Тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на правничу допомогу адвоката в сумі 4000,00 грн.

У зв`язку із задоволенням вимог позовної заяви, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1211,20 грн., який був сплачений при зверненні до суду із даною позовною заявою.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1212 ЦК України, ст. ст. 2, 5, 10-13, 76-81, 89, 133, 137, 141, 263-265, 274-282, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задоволити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 15100,00 (пятнадцять тисяч сто) грн., понесений судовий збір в сумі 1211,20 грн., витрати на професійну правничу допомогу адвоката в сумі 4000,00 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем до Вінницького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Згідно вимог п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_4 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 .

Третя особа: ОСОБА_3 , адреса: АДРЕСА_4 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 .

Повне рішення суду складено 11.07.2024.

Суддя: