Справа № 447/3855/23 Головуючий у 1 інстанції: Павлів В. Р.
Провадження № 22-ц/811/940/24 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2024 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Цяцяк Р.П., судді Ванівський О.М. та Шеремета Н.О.;

за участю: секретаря Цьони С.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 29 лютого 2024 року,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до Новороздільської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: просили визнати за позивачками право власності (по 1/2 частки за кожною) на гараж № НОМЕР_1 , бокс АДРЕСА_1 (в подальшому «спірний гараж»).

Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 : чоловік та батько позивачок. На підставі ордеру від 14.06.1978 року ОСОБА_3 було виділено гараж № НОМЕР_2 в боксі АДРЕСА_1 (на даний час адреса гаражу: АДРЕСА_1 , гараж № НОМЕР_1 , що стверджується довідкою № 491), яким після смерті ОСОБА_3 продовжує користуватися позивачка ОСОБА_1 .

Після смерті ОСОБА_3 . Новороздільською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу і спадкоємцями, які прийняли спадщину, є позивачки, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі, довідкою від 17.08.2023 року. Однак, постановою державного нотаріуса Новороздільської державної нотаріальної контори відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, а саме: видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки правовстановлюючі документу на згаданий гараж відсутні. З урахуванням наведеного позивачі змушені звернутися до суду з даним позовом і, покликаючись на ст. 392 ЦК України, просять його задовольнити (а.с. 1-3).

Оскаржуваним рішенням у задоволенні вищезгаданого позову відмовлено (а.с. 57-59) і позивачі оскаржили його в апеляційному порядку.

Апелянти просять оскаржуване рішення скасувати і ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, а також на порушення норм процесуального права та на неправильне застосування норм матеріального права.

Вважають необґрунтованим висновок суду про те, що позивачі мають право на оформлення права власності у позасудовому порядку шляхом звернення до органів ЦНАП, оскільки «право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» (03 серпня 2004 року) нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва», а «до 05 серпня 1992 року закон не передбачав процедури введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності», а тому «фактично єдиним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт» (а.с. 63-66).

Від представника апелянтів до суду поступило клопотання про апеляційний розгляд справи за його відсутності, у якому також зазначено те, що апелянтами апеляційна скарга підтримується.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

ЦПК України встановлено, що:

- суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина 1 статті 13);

- доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76);

- належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (стаття 77);

- обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (частина 1 статті 82);

- в апеляційній скарзі мають бути зазначені в чому полягає незаконність і (або) необґрунтованість рішення (неповнота встановлення обставин, які мають значення для справи, та (або) неправильність установлення обставин, які мають значення для справи, внаслідок необґрунтованої відмови у прийнятті доказів, неправильного їх дослідження чи оцінки, неподання доказів з поважних причин та (або) неправильне визначення відповідно до встановлених судом обставин правовідносин тощо); нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції (п.п. 5 і 6 частини 2 статті 356).

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачами стосовно спірного гаражу подано до суду:

-фотокопію «ордера на гараж», виданого 14 червня 1978 року виконавчим комітетом Новороздільської міської ради депутатів трудящих ОСОБА_3 «на право зайняття» (!) спірного гаражного боксу без зазначення у ньому номеру та дати рішення згаданого міськвиконкому (а.с. 12);

-довідку виконавчого комітету Новороздільської міської ради від 17.08.2021 року, видану позивачці ОСОБА_1 , «про те, що гараж, який був у користуванні її чоловіка ОСОБА_3 », розташований на території гаражного масиву у місті Новий Розділ (а.с. 13);

-довідку Громадської організації «Новороздільське об`єднання «Гараж» від 12.08.2021 року про те, що позивачка ОСОБА_1 дійсно є членом цієї громадської організації і користується спірним гаражем (а.с. 14).

Як вбачається з вищенаведених документів, можна зробити висновок про те, що у 1978 році ОСОБА_3 виконавчим комітетом Новороздільської міської ради було дозволено зайняти вже готовий гараж «на території гаражного масиву», яким він користувався до дня своєї смерті у 1994 році, і після цього цим гаражем користується його дружина позивачка ОСОБА_1 .

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема доводів позовної заяви, право власності у встановленому законодавством порядку на спірний гараж не оформлялося і будь-які правовстановлюючі документи на нього відсутні: ці обставини позивачками визнаються, а відтак доказуванню не підлягають.

В узагальненні Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 „Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування міститься роз`яснення про те, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Як вбачається зі змісту вищезгаданих роз`яснень, окрім загального кола обставин, які встановлюються судом при вирішенні всіх спорів про право на спадкування, при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове нерухоме майно судам необхідно з`ясовувати: 1) правовий режим земельної ділянки, на якій розташоване спірне нерухоме майно (будинок, споруда); 2) чи отримано спадкодавцем дозволи на спорудження об`єкту нерухомості, чи затверджено проект на спорудження об`єкту нерухомості; 3) коли спадкодавцем було завершено спорудження об`єкту нерухомості; 4) чи дотримано при будівництві проекту на спорудження об`єкту нерухомості, вимог державних протипожежних, санітарних норм; 5) чи посвідчено право власності на нерухоме майно в установленому законом порядку на час виникнення права власності.

Визнано правильною практику визнання права власності на об`єкт нерухомості у порядку спадкування за наявності (зокрема) висновку спеціалістів щодо технічного стану об`єкту нерухомості, дотримання санітарних і протипожежних вимог; рішення ради та договору про надання земельної ділянки у безстрокове користування для будівництва нерухомості; відмови виконкому місцевої ради в оформленні права власності; постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

В той же час, у матеріалах справи відсутні будь-які документи стосовно правового статусу земельної ділянки на якій збудовано спірний гараж; докази про його будівництво саме спадкодавцем та докази його здачі в експлуатацію; докази звернення позивачів до органів місцевого самоврядування з приводу оформлення права власності чи правовстановлюючих документів на спірний гараж тощо.

Так само, як у матеріалах справи відсутні докази відмови позивачам уповноважених на те органів місцевого самоврядування в оформленні права власності на успадкований ними (на їхнє твердження) спірний гараж.

За відсутності звернень зі сторони позивачів з приводу (зокрема) оформлення права власності (правовстановлюючих документів) на спірний гараж, ними (відповідно) не могло бути поданим до нотаріальної контори цих правовстановлюючих документів, на що і посилається нотаріус у постанові про відмову у вчиненні нотаріальних дій (а.с. 25).

За вищенаведених обставин в їх сукупності у суду першої інстанції були відсутніми правові підстави для задоволення позову про визнання за позивачами права власності на спірний гараж в порядку його спадкування і доводи апеляційної скарги цього висновку не спростовують.

В апеляційній скарзі не зазначено, в чому саме полягає незаконність і (або) необґрунтованість оскаржуваного рішення (які саме обставини, що мають значення для справи, встановлені неповно та (або) неправильно; які саме норми процесуального та/або матеріального права судом були порушеними чи неправильно застосованими; які саме нові обставини та (чи) докази підлягають встановленню, дослідженню чи оцінці в ході апеляційного розгляду справи тощо), так само, як не наведено заперечень проти доказів, використаних судом першої інстанції.

З урахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для його скасування (та, відповідно, для задоволення позовних вимог) відсутні і апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення, що (однак) не позбавляє позивачів права на повторне звернення до суду з аналогічними позовними вимогами: за умови дотримання процедури досудового вирішення спірного питання в позасудовому порядку.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 29 лютого 2024 року- без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 22 травня 2024 року.

Головуючий: Цяцяк Р.П.

Судді: Ванівський О.М.

Шеремета Н.О.