Справа № 242/2081/23
Провадження № 2/242/79/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2024 року Селидівський міський суд Донецької області у складі головуючого судді Черкова В.Г., при секретарі Кідрон О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 про визнання договору дійсним та визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання договору дійсним та визнання права власності

Стислий виклад позиції позивача та заперечення відповідача.

В обґрунтування позову зазначено, що ОСОБА_3 на праві приватної власності належить автомобіль марки LAND ROVER моделі DEFENDER 1993 року випуску, номер кузова (шасі, рама): НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 , що підтверджується реєстрацією транспортного засобу серії НОМЕР_3 . На початку травня 2019 р. ОСОБА_3 та ОСОБА_1 досягли домовленості щодо придбання останнім належного їй транспортного засобу за ціною 800 доларів США. 08.05.2019 р. ОСОБА_3 наддала довіреність на ім`я ОСОБА_1 про здійснення останнім юридичних дій щодо автомобіля. Того ж дня ОСОБА_1 передав ОСОБА_3 грошові кошти за придбаний ним автомобіль у розмірі 800 доларів США, про що ОСОБА_3 склала відповідну розписку та передала ОСОБА_1 зазначений автомобіль. Оскільки спроби ОСОБА_1 самостійно належним чином завершити процедуру реєстрції права власності на автомобіль не мали успіху, сторони вирішили укласти договір купівлі-продажу. 01.04.2021 р. між ОСОБА_1 з однієї сторони та ОСОБА_3 з іншої було укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу - автомобілю марки LAND ROVER моделі DEFENDER 1993 року випуску, номер кузова (шасі, рама): НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 . 03.04.2021 р. ОСОБА_3 повідомила, що через сімейні обставини має намір поїхати до м.Донецька, який є тимчасово окупованою територією, після чого зобов`язалася з`явитися до сервісного центру МВС для завершення процедури купівлі-продажу автомобіля, однак так і не повернулася та повертатися наміру немає, на зв`язок не виходила. 24.02.2022 р. в Україні введено воєнний стан. З огляду на вищевикладене, позивач вважає, що автомобіль належить йому на праві власності. Просив суд визнати дійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу марки LAND ROVER моделі DEFENDER 1993 року випуску, номер кузова (шасі, рама): НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_3 , укладений 06 травня 2019 р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ; визнати за ОСОБА_1 право власності на транспортний засіб марки LAND ROVER моделі DEFENDER 1993 року випуску, номер кузова (шасі, рама): НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 .

Відповідачка відзив на позовну заяву не надала, надала заяву, в якій позовні вимоги визнала, просила розглянути справу за її відсутності.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою від 22.12.2023 р. позовну заяву залишено без руху.

05.01.2024 р. позивач наддав заяву про усунення недоліків.

Ухвалою від 15.01.2024 р. відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

Ухвалою від 12.02.2024 р. закрито підготовче засідання, справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову.

Дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, судом встановлено наступне.

Як вбачається з документів в матеріалах справи ОСОБА_3 на праві приватної власності належить автомобіль марки LAND ROVER моделі DEFENDER 1993 року випуску, номер кузова (шасі, рама): НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 , що підтверджується реєстрацією транспортного засобу серії НОМЕР_3 .

На початку травня 2019 р. ОСОБА_3 та ОСОБА_1 досягли домовленості щодо придбання останнім належного їй транспортного засобу за ціною 800 доларів США.

08.05.2019 р. ОСОБА_3 наддала довіреність на ім`я ОСОБА_1 про здійснення останнім юридичних дій щодо автомобіля.

08.05.2019 р. ОСОБА_1 передав ОСОБА_3 грошові кошти за придбаний ним автомобіль у розмірі 800 доларів США, про що ОСОБА_3 склала відповідну розписку та передала ОСОБА_1 зазначений автомобіль.

01.04.2021 р. між ОСОБА_1 з однієї сторони та ОСОБА_3 з іншої було укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу - автомобілю марки LAND ROVER моделі DEFENDER 1993 року випуску, номер кузова (шасі, рама): НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 .

03.04.2021 р. ОСОБА_3 повідомила, що через сімейні обставини має намір поїхати до м.Донецька, який є тимчасово окупованою територією, після чого зобов`язалася з`явитися до сервісного центру МВС для завершення процедури купівлі-продажу автомобіля, однак так і не повернулася та повертатися наміру немає, на зв`язок не виходила.

Надала суду заяву, в якій визнала позовні вимоги.

Враховуючи вищевикладене, наявним вбачається, що позовні вимоги обгрунтовані та підлягають задоволенню.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Згідно з ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. При цьому, зі змісту ст.ст.55, 124 Конституції України та ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод випливає, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Згідно з частинами першою, четвертою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до частини першої статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Частинами першою, третьою статті 334 ЦК України передбачено, що право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

За частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною першої статті 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом (частина перша статті 639 ЦК України).

Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Правове регулювання відносин, пов`язаних із купівлею-продажем транспортних засобів, здійснюється на підставі положень ЦК України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у відповідних положеннях Закону України "Про дорожній рух", Закону України "Про автомобільний транспорт", Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року № 1200 (далі - Порядок № 1200), та Порядку № 1388, які визначають певні особливості укладення, виконання та правові наслідки відповідних договорів.

Письмова форма договору купівлі-продажу автомобіля передбачена Порядком державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року №1388.

Відповідно до пункту 1 Порядку встановлюється єдина на території України процедура державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, оформлення та видачі реєстраційних документів і номерних знаків.

Порядок є обов`язковим для всіх юридичних та фізичних осіб, які є власниками транспортних засобів, виробляють чи експлуатують їх. Представники власників транспортних засобів виконують обов`язки та реалізують права таких власників у межах наданих їм повноважень (пункт 2 Порядку).

В пункті 8 Порядку наведено перелік документів, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, якими є: договори, укладені на товарних біржах на зареєстрованих в уповноваженому органі МВС бланках; укладені та оформлені безпосередньо в сервісних центрах МВС у присутності адміністраторів таких органів договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб; нотаріально посвідчені договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб; договори купівлі-продажу транспортних засобів, що підлягають першій державній реєстрації в сервісних центрах МВС, за якими продавцями виступають суб`єкти господарювання, що здійснюють оптову та/або роздрібну торгівлю транспортними засобами, і які підписані від імені таких суб`єктів уповноваженою особою і скріплені печаткою (за її наявності); договір комісії між власником транспортного засобу і суб`єктом господарювання, який за таким договором є комісіонером, та договір купівлі-продажу транспортного засобу, за яким продавцем є такий суб`єкт господарювання, які підписані від імені суб`єкта господарювання уповноваженою особою та скріплені печаткою (за її наявності), у разі продажу транспортних засобів суб`єктами господарювання, що здійснюють оптову та/або роздрібну торгівлю транспортними засобами на підставі договору комісії, укладеного з власником транспортного засобу; свідоцтва про право на спадщину, видані нотаріусом або консульською установою, чи їх дублікати; рішення про закріплення транспортних засобів на праві оперативного управління чи господарського відання, прийняті власниками транспортних засобів чи особами, уповноваженими управляти таким майном; рішення власників майна, уповноважених ними органів про передачу транспортних засобів з державної в комунальну власність чи з комунальної власності в державну власність; копія рішення суду, засвідчена в установленому порядку, із зазначенням юридичних чи фізичних осіб, які визнаються власниками транспортних засобів, марки, моделі, року випуску таких засобів, а також ідентифікаційних номерів їх складових частин; довідка органу соціального захисту населення або управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, що виділили автомобіль або мотоколяску; акт приймання-передачі транспортних засобів за формою згідно з додатком 6, виданий підприємством-виробником або підприємством, яке переобладнало чи встановило на транспортний засіб спеціальний пристрій згідно із свідоцтвом про погодження конструкції транспортного засобу щодо забезпечення безпеки дорожнього руху, із зазначенням ідентифікаційних номерів такого транспортного засобу та конкретного одержувача; митна декларація на бланку єдиного адміністративного документа на паперовому носії або електронна митна декларація, або видане органом доходів і зборів посвідчення про реєстрацію в уповноважених органах МВС транспортних засобів чи їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери; договір фінансового лізингу; акт про проведені електронні торги або постанова та акт про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, видані органом державної виконавчої служби або приватним виконавцем.

Державна реєстрація транспортних засобів проводиться за умови сплати їх власниками передбачених законодавством податків і зборів (обов`язкових платежів), а також внесення в установленому порядку платежів за проведення огляду транспортних засобів, державну реєстрацію (перереєстрацію), зняття з обліку, відшкодування вартості бланків реєстраційних документів та номерних знаків.

Статтею 210 ЦК України передбачено, що правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Перелік органів, які здійснюють державну реєстрацію, порядок реєстрації, а також порядок ведення відповідних реєстрів встановлюються законом.

Статтею 220 ЦК України визначено правові наслідки недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору, однак згідно із зазначеною нормою ЦК України суд може визнати дійсною лише угоду, яка за законом підлягала нотаріальному посвідченню, але сторони уклали її без додержання цієї форми, і одна зі сторін виконала її повністю або частково, а друга ухиляється від нотаріального оформлення укладеної нею угоди. Для угод купівлі-продажу автомобілів нотаріальне оформлення не є обов`язковим. Сторони договору мали можливість здійснити перереєстрацію автомобіля з використанням інших, передбачених Порядком № 1388 способів реєстрації, зокрема шляхом особистої явки до органу реєстрації транспортних засобів. Суд не може підміняти орган, уповноважений здійснювати державну реєстрацію права власності на транспортний засіб і перебирати на себе повноваження, які законодавством віднесені до компетенції цих органів.

Частина друга статті 220 ЦК України застосовується до правовідносин у разі, коли сторони вчинили правочин у встановленій законом письмовій формі, зміст якого відповідав волі сторін, які дійшовши згоди щодо усіх істотних умов договору, виконали такий договір повністю чи частково, і лише не було дотримано вимоги про нотаріальне посвідчення такого договору через ухилення однієї сторони договору.

Оскільки суд може визнати дійсною лише угоду, яка за законом підлягала нотаріальному посвідченню, і сторони не дотрималися умов укладеного між ними договору щодо його нотаріального посвідчення, то відсутні правові підстави, передбачені частиною другою статті 220 ЦК України, для визнання договору купівлі-продажу автомобіля від 01.04.2021 року дійсним.

У статті 34 Закону України «Про дорожній рух» встановлено обов`язкову державну реєстрацію, перереєстрацію, облік транспортних засобів та їх власників, що здійснюються відповідними територіальними органами Міністерства внутрішніх справ України. Власники транспортних засобів та особи, які використовують їх на законних підставах, зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) належні їм транспортні засоби протягом десяти діб після придбання, митного оформлення, одержання транспортних засобів або виникнення обставин, що потребують внесення змін до реєстраційних документів.

Абзацом першим пункту 8 Порядку № 1388 встановлено, що державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто або уповноваженим представником, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують повноваження представника (для фізичних осіб - нотаріально посвідчена довіреність, для юридичних осіб - організаційно-розпорядчий документ про проведення державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку транспортних засобів та видана юридичною особою довіреність), а також правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Не допускаються до державної реєстрації транспортні засоби з правим розташуванням керма (за винятком транспортних засобів, які були зареєстровані в підрозділах Державтоінспекції до набрання чинності Законом України "Про дорожній рух").

З аналізу наведених норм права вбачається, що договір купівлі-продажу транспортного засобу є укладеним лише з моменту його державної реєстрації.

Отже, законодавцем визначений спеціальний порядок відчуження та набуття права власності на транспортні засоби, який невід`ємно пов`язаний з обов`язковою реєстрацією власником придбаного транспортного засобу у відповідних органах. Продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт).

Відповідно до ст..392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

За правилами цієї статті позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.

Позивачем за вимогами про визнання права власності є власник - особа, яка має право власності на майно (тобто вже стала його власником, а не намагається ним стати через пред`явлення позову).

Отже, враховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний механізм, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному статтею 392 ЦК України.

Позивачем надано суду докази щодо укладання між ним та відповідачкою основного договору купівлі-продажу транспортного засобу, який би міг бути підставою здійснення державної реєстрації транспортного засобу, що підтверджував би правомірність його придбання.

У встановленому порядку позивач не зареєстрував транспортний засіб за собою, оскільки відповідачка з 03.04.2021 р. ухиляється від явки до органу реєстрації транспортних засобів, перебуває у м.Донецьк, що на даний час є тимчасово окупованою територією.

Оскільки момент вчинення вищезазначеного правочину відповідно до статті 210 ЦК України пов`язується із державною реєстрацією, тому він не є укладеним і не створює прав і обов`язків для сторін,натомість, позивачем на виконання даного правочину було передано грошові кошти, що підтверджується розпискою в матеріалах справи та не заперечується відповідачкою. Тобто, позивачем було виконано вимоги п.5.1 Договору купівлі-продажу від 01.04.2021 р. Зі своєї сторони відповідачка не здійснила дій щодо передання у власність позивача зазначеного транспортного засобу.

Таким чином, у судовому засіданні встановлено, що між сторонами фактично було укладено договір купівлі-продажу автомобілю, проте оформити свої майнові права належним чином позивач не має можливості, що порушує його право власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову (ч. 4 ст. 206 ЦПК України).

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

З урахуванням викладеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 15, 16, 19, 81, 206, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , до ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_6 , мешкає за адресою: АДРЕСА_3 , про визнання договору дійсним та визнання права власності - задовольнити - частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на транспортний засіб марки LAND ROVER моделі DEFENDER 1993 року випуску, номер кузова (шасі, рама): НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 .

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Донецького апеляційного суду Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення складене та підписане 11.03.2024 р.

Судд В.Г.Черков