Провадження 2-о/127/820/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2024 року м. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Сичук М.М. ознайомившись із матеріалами заяви ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Військова частина НОМЕР_1 , Центральна військова-лікарська комісія Міністерства оборони України про встановлення факту, що мають юридичне значення під час проходження військової служби,

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Кудря Л.А, звернулася до Вінницького міського суду Вінницької області із вказаною заявою, в якій просить встановити факт, що має юридичне значення під час проходження військової служби ОСОБА_1 , а саме: у свідоцтві про хворобу №250-ц від 06.08.2002 року Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України (заповнене російською мовою) встановити:

1.військове звання ОСОБА_1 «прапорщик»;

2.ім`я ОСОБА_1 російською мовою « ОСОБА_2 »;

3.спеціальність згідно диплому ОСОБА_1 «педагогіка та методика початкового навчання та психологія».

Встановлення вищевикладених фактів під час проходження військової служби необхідно заявниці для подальшого проходження військово-лікарської комісії та можливого влаштування за однією зі спеціальностей, отриманих ОСОБА_1 .

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано судді Сичуку М.М.

При вирішенні питання щодо відкриття провадження у справі за правилами окремого провадження суддя виходить з наступного.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у частині першій статті 315 ЦПК України, не є вичерпним. Частиною другою статті 315 ЦПК України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Таким чином, юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.

Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду в порядку окремого провадження за таких умов: факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні. Таким чином, визначальною обставиною при розгляді заяви про встановлення певних фактів в порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право (постанова Верховного Суду № 61-18462ск18 від 15.11.2018, № 61-34884св18 від 14.11.2018 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2020 у справі № 287/167/18-ц).

В свою чергу, суд може встановити юридичний факт, якщо це не впливає на права інших. Таке правозастосування узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 15.04.2020 у справі №302/991/19, яка враховується судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи за заявою фізичних осіб про встановлення фактів, якщо встановлення фактів не пов`язується із наступним вирішенням спору про право, і чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.

З поданої заяви вбачається, що заявник ОСОБА_1 просить встановити факт має юридичне значення під час проходження нею військової служби, а саме, що у свідоцтві про хворобу №250-ц від 06.08.2002 року Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України (заповнене російською мовою) встановити: військове звання ОСОБА_1 «папорщик»; ім`я ОСОБА_1 російською мовою « ОСОБА_2 »; спеціальність згідно диплому ОСОБА_1 «педагогіка та методика початкового навчання та психологія».

Встановлення вищевикладених фактів під час проходження військової служби необхідно заявниці для подальшого проходження військово-лікарської комісії та можливого влаштування за однією зі спеціальностей, отриманих ОСОБА_1 .

Підставами влаштування на військову службу за однією зі спеціальностей, отриманих ОСОБА_1 є проходження військово-лікарської комісії та такі обставини, які визначаються законом як юридичні факти для укладання контракту на проходження військової служби у відповідній військовій частині, в даній ситуації заявником вказано військову частину НОМЕР_1 , в якій вона і проходила військову службу.

Як встановлено судом при ознайомленні із заявою та її документами, що підставою звернення із заявою про встановлення факту також є, те, що заявником за розпорядженням командира військової частини НОМЕР_1 було здійснено проходження військово-лікарську комісії і за її результатами було видано свідоцтво про хворобу №250-ц в якому допущено ряд помилок та зазначено невідповідну інформацію про заявницю, що на даний час заважає останній повторно пройти ВЛК для подальшого працевлаштування на військову службу.

Крім того, в заяві заявниця зазначає, що із даним питанням до зацікавлених осіб вона не зверталася.

ЦВЛК є органом військового управління, який здійснює керівництво ВЛК регіонів у Збройних Силах України та є керівним органом із військово-лікарської експертизи в Збройних Силах України. Права ЦВЛК зазначені у підпункті 2.3.4 пункту 2.3 глави 2 розділу I Положення.

За рішенням ЦВЛК на ВЛК регіону, незалежно від адміністративно-територіальної зони відповідальності ВЛК за проведення військово-лікарської експертизи, покладається розгляд, контроль, затвердження постанов позаштатних постійно діючих ВЛК та прийняття, скасування, перегляд постанов про причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв), у тому числі які призвели до загибелі (смерті) військовослужбовців, осіб звільнених з військової служби (підпункт 2.4.3 пункту 2.4. розділу І Положення).

На ВЛК регіону покладаються організація військово-лікарської експертизи, керівництво підпорядкованими ВЛК, контроль за їхньою роботою та надання їм методичної і практичної допомоги в зоні відповідальності, зокрема розгляд заяв, пропозицій, скарг та прийом відвідувачів з питань військово-лікарської експертизи, контроль за організацією та проведенням лікувально-оздоровчої роботи серед допризовників та призовників, обстеженням та медичним оглядом призовників, кандидатів на навчання у ВВНЗ, громадян, які приймаються на військову службу за контрактом, військовозобов`язаних, резервістів, надання методичної та практичної допомоги органам та закладам охорони здоров`я України та ТЦК та СП у цій роботі. Права ВЛК регіону передбачені підпунктом 2.4.5 пункту 2.4 глави 2 розділу I Положення.

Крім досудового порядку, постанови ВЛК можуть бути оскаржені й у судовому порядку відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України (КАСУ).

Військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності (стаття 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу"(далі - Закон).

Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

З громадянами, які добровільно вступають на військову службу, укладається контракт згідно з додатками 1 і 2 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента від 10 грудня 2008 року № 1153 (далі - Положення).

Відповідно до пункту 83 Положення військовослужбовці призначаються на посади і переміщуються по службі за основною або спорідненою спеціальністю з урахуванням: досвіду служби; рівня їх професійної компетентності; особистих якостей і досягнень та відповідності характеристикам посад, визначених Міністерством оборони України.

У разі коли є потреба призначення військовослужбовців на посади за новою спеціальністю, їх призначенню на ці посади має передувати відповідна підготовка (перепідготовка). Для доукомплектування Збройних Сил України в умовах особливого періоду військовослужбовці можуть призначатися на посади, передбачені штатами воєнного часу, за новою спеціальністю з урахуванням набутого досвіду.

Призначення військовослужбовців на посади здійснюється відповідно до пункту 82 Положення: на вищі посади - у порядку просування по службі; на рівнозначні посади, тощо.

При звільненні працівника в трудову книжку повинні вноситися записи про причини (підстави) звільнення відповідно до формулювання їх у законодавстві і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону. Всі підстави припинення трудового договору можна класифікувати в залежності від двох критеріїв: 1) виду юридичного факту, який є причиною припинення; 2) волевиявлення яких саме суб`єктів спричинило припинення трудового договору.

Крім досудового порядку, рішення командирів військових частин можуть бути оскаржені й у судовому порядку відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України (КАСУ).

Отже, факт існування між заявником, як військовослужбовцем та військовими органами командування та ВЛК будь-яких правовідносин обумовлює існування спору про право на проходження військової служби та влаштування на відповідні посади за спеціальністю чи відмова у прийнятті на військову службу має певні правові наслідки як для заявника, так і для командування певної військової частини так і до ВЛК, яке є обов`язковим для влаштування та проходження військової служби.

В даному випадку, звернувшись до суду із заявою про встановлення факту перебування на військовій службі та влаштування за спеціальністю на військову службу відносин, заявник зазначила, що згідно з п. 11а трудової книжки НОМЕР_2 проходила службу в Збройних Силах України на посаді кореспондента газети ВПС ЗСУ «Крила України» з 14.11.2000 року по 14.10.2002 року, ім`я заявниці російською мовою на титульній сторінці трудової книжки зазначено « ОСОБА_2 ».

Так само, російською мовою ім`я заявниці ОСОБА_3 в ксерокопії паспорта громадянина України серії НОМЕР_3 . виданого Ленінським РВ УМВС України у Вінницькій області від 17 липня 2000 року (сторінка 2) зазначено « ОСОБА_2 ».

Згідно з архівною довідкою галузевого державного архіву Міністерства оборони України № 350 від 05.07.2022 року зазначено: в архівних документах військової частини НОМЕР_1 відображено нарахування грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з грудня 2000 року по серпень 2002 року.

Відповідно до тимчасового посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_4 від 19.03.2019 року, виданого ОСОБА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_1 , військове звання прапорщик, склад сержантський і старшин, профіль НПО, військово- облікова спеціальність 914208-А, категорія 2, призвана на військову службу за контрактом 14.11.2000 року.

Згідно з дублікатом диплома НОМЕР_5 від 29 листопада 2003 року ОСОБА_1 закінчила Вінницький державний педагогічний інститут за спеціальністю педагогіка та методика початкового навчання та психологія.

Разом з тим, у свідоцтві про хворобу № 250-ц від 6 серпня 2002 року Центральна військово-лікарська комісія Міністерства оборони України (заповнене російською мовою) вказано невірно: ім`я заявниці замість « ОСОБА_2 » вказано « ОСОБА_2 »; замість військового звання «прапорщик» зазначено «рядовая по контракту»; замість спеціальності згідно диплома заявниці «педагогіка та методика початкового навчання та психологія» зазначено «учитель младших классов».

Встановлення наступних юридичних фактів під час проходження військової служби необхідні заявниці для подальшого проходження військово-лікарської комісії та можливого влаштування за однією зі спеціальностей, отриманих ОСОБА_1 .

Також вказує на те, що у вище вказаному свідоцтві про хворобу № 250-ц зазначено, що військово-лікарська комісія проведена за розпорядженням командира військової частини НОМЕР_1 , де і проходила військову службу заявниця.

Отже, суд приходить до переконання, що у заявниці виникли спірні правовідносини із Центральна військово-лікарська комісія Міністерства оборони України та командиром військової частини НОМЕР_1 .

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 03.05.2018 справа №235/3754/17.

У постанові Верховного Суду від 16.08.2021 року у справі № 367/643/21 викладено правову позицію, що припинення трудових відносин породжує права та обов`язки як для працівника, так і для роботодавця, зокрема, в частині проведення з працівником усіх необхідних розрахунків. Відтак, у разі припинення трудових відносин між сторонами може мати місце спір щодо дати такого припинення, підстав припинення трудового договору, які визначені трудовим законодавством, та проведення розрахунків тощо, а отже в цій справі між сторонами трудового договору існує спір про право, який може бути вирішений лише в порядку позовного провадження, в зв`язку з чим наявні підстави для залишення заяви без розгляду.

За таких обставин в порядку окремого провадження може бути встановлений лише певний факт, не пов`язаний із наступним вирішенням спору, а із заяви ОСОБА_1 , про встановлення факту що мають юридичне значення під час проходження військової служби, вбачається спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, тому у відкритті провадження за даною заявою, необхідно відмовити, роз`яснивши заявнику її право подати позов на загальних підставах, а в разі звернення до Центральна військово-лікарська комісія Міністерства оборони України та командиром військової частини НОМЕР_1 із відповідними заявами для вирішення даних спірних питань у позасудовому порядку і отримання відповідного рішення про відмову, заявниця буде мати право звернутися у судовому порядку відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України (КАСУ) оскаржити такі рішення.

Відповідно до абзацу 3 п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» та ч. 4 ст. 315 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду.

Враховуючи вищевикладене, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, у зв`язку з наявністю спору про право.

Роз`яснити заявнику її право подати позов на загальних підставах, а в разі звернення до Центральна військово-лікарська комісія Міністерства оборони України та командиром військової частини НОМЕР_1 із відповідними заявами для вирішення даних спірних питань у позасудовому порядку і отримання відповідного рішення про відмову, заявниця буде мати право звернутися у судовому порядку відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України (КАСУ), оскаржити такі рішення.

Керуючись ст. 258, 260, 261, 293, 315, 353, 354, 355 ЦПК України, суддя

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи Військова частина НОМЕР_1 , Центральна військова-лікарська комісія Міністерства оборони України про встановлення факту, що мають юридичне значення під час проходження військової служби.

Зазначену ухвалу надіслати заявникові ОСОБА_1 не пізніше наступного дня після її постановлення в порядку, встановленому статтею 272 ЦПК України із доданням позовних матеріалів. Копію заяви залишити в суді.

На ухвалу суду, в частині відмови у відкритті провадження у справі, може бути подана апеляційна скарга протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Вінницького апеляційного суду.

Суддя: