242/690/24
РІШЕННЯ

Іменем України

20 травня 2024 року Селидівський міський суд Донецької області в складі головуючого - судді Черкова В.Г., при секретарі Носаль А.В., розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Селидівської міської військової адміністрації Покровського району Донецької області, третя особа: Перша Селидівська державна нотаріальна контора про визнання права власності,-

ВСТАНОВИВ:

23.04.2024 року позивач звернулась до суду із зазначеним позовом.

Стислий виклад позиції позивача та заперечення відповідача.

В обґрунтування позову позивач зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її рідна сестра ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , після смерті якої залишилося спадкове майно у вигляді 1/2 частини будинку з надвірними будівлями та спорудами та 1/2 частини земельної ділянки, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . Вона не звернулась в шестимісячний строк після смерті сестри до нотаріуса, так як вважала, що прийняла спадщину, оскільки вони з сестрою проживали за однією адресою і однією сім`єю. Звернулась до нотаріуса для оформлення спадщини на 1/2 частки будинку та 1/2 частки земельної ділянки, отримала відмову нотаріуса з тих підстав, що у свідоцтві про право власності за заповітом та у Державному акті на земельну ділянку не визначені частки у спадковому майні. У зв`язку з чим, просить визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 , на 1/2 частку житлового будинку з відповідною часткою надвірних побудов та споруд за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 85,4 кв.м, житловою площею 34,9 кв.м та 1/2 частки земельної ділянки під цим будинком загальною площею 0,0990 га за кадастровим номером 141380000:03:019:0065.

Відповідач відзив на позовну заяву не надав.

Заяви та клопотання сторін.

Позивач надала заяву, в якій просить розглянути справу без її участі.

Представник відповідача надав заяву, в якій просить розглянути справу в його відсутності та ухвалити рішення на розсуд суду.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 23.04.2024 року провадження у зазначеній цивільній справі відкрито за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 16.05.2024 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову.

Судом на підставі наданих матеріалів встановлено, що ОСОБА_1 є рідною сестрою ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвами про народження.

Згідно свідоцтв про смерть батьки позивача ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 06.02.1979 року, посвідченого державним нотаріусом Селидівської державної нотаріальної контори Леоновою В.П., спадкоємцями після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 на житловий будинок з надвірними будівлями житловою площею 34,9 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Згідно свідоцтва про укладення шлюбу 21.02.1981 року уклали шлюб ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище « ОСОБА_9 ».

Згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого на ім`я ОСОБА_1 , їй належить земельна ділянка, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,0990 га за кадастровим номером 141380000:03:019:0065.

Згідно додатку до державного акту на право власності на земельну ділянку в списку співвласників земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 зазначені ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Згідно свідоцтва про смерть ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Згідно постанови нотаріуса від 21.03.2024 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частку житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 та 1/2 частки земельної ділянки під цим будинком площею 0,0990 га за кадастровим номером 141380000:03:019:0065 після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , з приводу того, що частка спадкодавця у спільному майні, що успадковується, не виділена.

Із Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру(спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) вбачається, що після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , Першою селидівською нотаріальною конторою 21.03.2024 року було заведено спадкову справу.

З наданої нотаріусом копії спадкової справи вбачається, що після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , до нотаріальної контори звернулась ОСОБА_1 , але постановою нотаріуса від 21.03.2024 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом.

Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру(заповіти/спадкові договори) інформація в реєстрі відсутня.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, в т.ч. шляхом визнання права.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч. 1 ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно із ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 355 ЦК України, майно, яке є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності.

Зі змісту ст. 357 ЦК вбачається, що під терміном "визначення часток" законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні.

Згідно із ч. 1 ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Згідно зі ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.

Статтею 1218 Цивільного кодексу України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Частиною першою ст. 1297 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до пунктів 4 та 6 глави 1 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, нотаріус може видати свідоцтво про право на спадщину за законом чи за заповітом після смерті одного з учасників спільної сумісної власності лише після визначення (виділення) частки померлого у спільному майні. Тому при спадкуванні таких часток істотне значення має встановлення їх розміру, що може бути зроблено як за життя спадкодавців, так і після відкриття спадщини.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі смерті співвласника частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними. Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду.

Згідно з ст. 86 ЗК України, земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного із учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність).

Відповідно до частини четвертої статті 120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Згідно з частиною першою статті 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Відповідно до ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.

Системний аналіз змісту наведених норм статті 120 ЗК України та статті 377 ЦК України дає підстави для висновку про однакову спрямованість їх положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені.

Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.

Таким чином, законодавцем визначено принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. Тобто особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду має право на відповідну частину земельної ділянки на тих самих умовах, на яких воно належало попередньому власникові або користувачу, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 11 лютого 2015 року у справі № 6-2цс15.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п.п. 10, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» згідно ст. 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно із частиною 4 статті 86 Земельного кодексу України, співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки.

Відповідно до положень статті 89 Земельного кодексу України, поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно із пунктом 17 Постанови Пленуму ВССУ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014 р. частка суб`єкта права спільної сумісної власності визначається, зокрема, при відкритті після нього спадщини.

Відповідно до ч. 2 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, те, що у позивача існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 13,81, 258, 259, 263, 264, 265, 354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , до Селидівської міської військової адміністрації Покровського району Донецької області, , місцезнаходження: Донецька область, м.Селидове, вул..Європейська, 8, третя особа: Перша Селидівська державна нотаріальна контора, ЄДРПОУ: 0288515, місцезнаходження: Донецька область, м.Селидове, вул..Незалежності, 39, про визнання права власності задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 , на 1/2 частку житлового будинку з відповідною часткою надвірних побудов та споруд за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 85,4 кв.м, житловою площею 34,9 кв.м та 1/2 частки земельної ділянки під цим будинком загальною площею 0,0990 га за кадастровим номером 141380000:03:019:0065.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя В.Г. Черков