ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/895/24Головуючий по 1 інстанції
Справа №704/398/24 Категорія: на ухвалу ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2024 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Новікова О.М., Сіренка Ю.В.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2 ;

відповідач - ОСОБА_3 ;

особа, що подала апеляційну скаргу - ОСОБА_2 ,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Тальнівського районного суду Черкаської області від 03 квітня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про захист прав споживачів,

в с т а н о в и в :

02 квітня 2024 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про захист прав споживачів, в якому просив стягнути з останнього грошові кошти в сумі 25800 грн., інфляційні втрати в сумі 11738,66 грн. і три проценти річних в сумі 2366,53 грн., у відшкодування моральної шкоди 12900 грн.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що він з належних йому рахунків, які розміщені в банківських установах, з метою інвестування коштів для участі в біржовій торгівлі, перерахував на належний ФОП ОСОБА_3 рахунок грошові кошти з призначенням платежу «поповнення рахунку ОСОБА_3 » на загальну 25800 грн.

Вказував, що жодних домовленостей (угод, договорів, тощо) між ним та ОСОБА_3 не існувало, жодних послуг, у тому числі платіжних відповідач позивачу не надавав.

Позивач очікував виведення своїх коштів, однак виплат не було, натомість він дізнався що мав справу із шахрайскою схемою.

Посилаючись на порушення його прав як споживача, ОСОБА_4 просив стягнути з відповідача вищевказані кошти.

Ухвалою Тальнівського районного суду Черкаської області від 03 квітня 2024 року вказану позовну заяву передано на розгляд за підсудністю до Конотопського міськрайонного суду Сумської області.

Передаючи матеріали позовної заяви суддя виходив з того, що правовідносини, які є предметом позову не підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки позивач в позові стверджує, що у нього з відповідачем ніколи не було і не має дотепер жодних домовленостей (угод, договорів, тощо), жодних послуг відповідач йому не надав, а тому і підсудність даної справи належить визначати згідно з приписами ч. 1 ст. 27 ЦПК України.

В позовній заяві зазначено, що відповідач ОСОБА_3 знаходиться в АДРЕСА_1 .

Враховуючи наведене, суд прийшов до висновку, що справа не підсудна Тальнівському районному суду Черкаської області.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду першої інстанції ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить її скасувати та направити справу для продовження її розгляду до Тальнівського районного суду Черкаської області.

Доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що в позовній заяві він акцентував увагу на тому, що його кошти сплачувались на підприємницький рахунок відповідача, відкритий ним як суб`єктом господарської діяльності. Під час перерахування коштів він мав намір внести їх для оплати за відкриття банківської скриньки у банку «Ваrclaуs» на вимогу менеджера компанії «Траст Макворі Кепітал». Будучи введеним в оману менеджером цієї організації, позивач помилково розраховував на те, що відповідачем будуть здійснені платіжні послуги з переведення його коштів для вказаної мети. Позивач був переконаний, що ФОП ОСОБА_3 був авторизованим представником вказаної компанії в Україні, уповноваженим на здійснення платіжних операцій з прийняття інвестицій від громадян, як йому пояснював менеджер цієї компанії.

Вказував, що дійсно, у нього з відповідачем не було жодних домовленостей (угод, договорів, тощо), жодних послуг відповідач йому не надав. Однак ці обставини, на думку заявника, не спростовують наявність споживчих правовідносин. Навпаки, вони є додатковим підтвердженням того, що правочини з надання послуг між ним та відповідачем мали дефектний характер та зі сторони відповідача були здійснені з використанням нечесної підприємницької практики.

Вважав, що суд першої інстанції допустив звужене тлумачення споживчих правовідносин і неправомірно відмовив у застосуванні правил альтернативної підсудності, передбачених ч.5 ст. 28 ЦПК України.

Крім того, зазначав, що вказавши в оскаржуваній ухвалі про те, що спірні правовідносини не підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів», суд першої інстанції фактично вдався до встановлення обставин, які мають значення для справи, а їх оцінка на предмет достатності на стадії відкриття провадження у справі законом не передбачена. Посилався на висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 31 серпня 2023 року у справі №990/114/23.

Відзив на апеляційну скаргу на адресу апеляційного суду не надходив.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши доводи апеляційної скарги та перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувана ухвала суду в повній мірі відповідає вказаним вимогам.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Посилаючись на Закон України «Про захист прав споживача» позивач звернувся до Тальнівського районного суду Черкаської області за захистом порушених прав.

Територіальна юрисдикція (підсудність) цивільних справ визначена в параграфі 3 глави 2 ЦПК України та поділяється на: загальну (за місцем проживання або місцезнаходженням відповідача) - стаття 27 ЦПК України; альтернативну (за вибором позивача) - стаття 28 ЦПК України; виключну - стаття 30 ЦПК України.

Частиною першою статті 27 ЦПК України встановлено, що позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Частиною 5 статті 28 ЦПК України передбачено, що позови про захист прав споживачів можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

Таким чином, у спорах, що стосуються захисту прав споживачів діє альтернативна підсудність за вибором споживача.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги стосовно того, що в даній справі слід застосувати положення ч.5 статті 28 ЦПК України, оскільки правовідносини регулюються ЗУ «Про захист прав споживачів», апеляційний суд зазначає таке.

У преамбулі до ЗУ «Про захист прав споживачів» визначено, що цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту права споживачів.

Відповідно до п.17 ст.1 ЗУ «Про захист прав споживачів», послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб.

Відповідно до пункту 22 статті 1 розділу 1 загальні положення Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Відтак, з огляду на характер правовідносин, які регулюються ЗУ «Про захист прав споживачів», ним врегульовані відносини, які виникають із договорів, актів законодавства та інших угод, які не суперечать Закону.

ОСОБА_4 і в позовній заяві і в апеляційній скарзі зазначає, що у нього з відповідачем немає жодних домовленостей (угод, договорів тощо), жодних послуг відповідач не надавав.

Отже, виходячи зі змісту позову, не виникає сумнівів, що у спірних правовідносинах позивач не є споживачем послуг.

В зв`язку із наведеним, норми ч. 5 ст. 28 ЦПК України у цій справі не підлягають застосуванню.

В апеляційній скарзі скаржник послався на висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 31 серпня 2023 року у справі №990/114/23 про те, що у вказаній справі районний суд фактично суд вдався до оцінки викладених позивачем обставин справи та доказів, що не віднесено до компетенції суду на стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі.Хоча у цій справі суд першої інстанції, ставлячи питання про залишення позовної заяви без руху, а в подальшому повертаючи позовну заяву, підставою невідповідності позовної заяви вимогам статті 160 КАС зазначив те, що позивач не обґрунтував розрахунок шкоди, заподіяної бездіяльністю суб`єкта владних повноважень.

Відтак наведене скаржником посилання на вказану постанову ніяким чином не стосується питання визначення підсудності розгляду справи тому чи іншому суду.

Згідно зі ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм процесуального права, підстав для її скасування скаржником не доведено та колегія суддів не вбачає.

Оскільки при поданні апеляційної скарги судовий збір скаржником не сплачувався, відповідно до Закону України «Про судовий збір» необхідно стягнути з ОСОБА_2 на користь державного бюджету України 605,60 грн. судового збору.

Керуючись статтями 268, 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Тальнівського районного суду Черкаської області від 03 квітня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про захист прав споживачів залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь державного бюджету України 605,60 грн. судового збору.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, викладених у статті 389 ЦПК України.

Судді