Номер провадження: 22-ц/813/2146/24
Справа № 504/983/22
Головуючий у першій інстанції Вінська Н.В.
Доповідач Кострицький В. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.05.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кострицького В.В.,

суддів: Назарової М.В., Лозко Ю.П.

за участю секретаря судового засідання Пухи А.М.

учасники справи:

позивач військова частина НОМЕР_1

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку спрощеного провадження (без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України) апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 13 квітня 2023 року

у цивільній справі за позовом військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої державі,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Представник позивача звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої державі та просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь військової частини НОМЕР_1 завдану шкоду в розмірі 28 781 грн. 74 коп. (двадцять вісім тисяч сімсот вісімдесят одна гривня 74 копійок) по автомобільній службі, яка встановлена службовим розслідуванням за результатом якого видано накази командира військової частини НОМЕР_1 від 13.04.2018 №965 зі змінами доп. від 17.12.2016року №2534; та судовий збір в розмірі 2481 грн. 00 коп. сплачений при поданні позовної заяви.

В обґрунтування своїх позовних вимог представник позивача зазначив, що ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 . Під час проходження військової служби Відповідач завдав державі в особі військової частини НОМЕР_1 майнову шкоду в розмірі 28 781 грн. 74 коп. по автомобільній службі. Даний факт було встановлено службовим розслідуванням, за результатом якого видано накази командира військової частини НОМЕР_1 від 13.04.2018 №965 зі змінами доп. від 17.12.2016 року № 2534. Факт завданої майнової шкоди відповідачем під час проходження військової служби представник відповідача підтверджує долученими до позовної заяви доказами.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 13 квітня 2023 року у задоволенні позовної заяви відмовлено.

При винесенні оскаржуваного рішення, суд першої інстанції виходив з такого мотивування, що надані представником позивача перелічені документи належним чином не засвідчені, не прошиті не пронумеровані у належному порядку, деякі з документів надані не у повному обсязі(не вистачає аркушів). Оскільки аркуші даного документу не засвідчені та не прошиті не можливо встановити їх належність та послідовність. Взагалі даючи оцінку наданим доказам, суд прийшов до висновку, що вони не є належними та допустимим доказами, оскільки оформлені з порушенням правил документообігу. Крім того суд зазначав, що прізвище відповідача з наданих документів однозначно не встановлено оскільки його написання чередується як «Пчелинський» та «Пчелінський». При цьому документів що посвідчували б особу відповідача, як то паспорт чи військовий квиток суду не надано. Не надано також наказу про прийняття відповідача Пчелинського ( ОСОБА_2 на військову та його зарахування до військової частини НОМЕР_1 . Таким чином з досліджених судом доказів у справі вважав не можливим достовірно та поза розумним сумнівом наявність матеріальної шкоди, її розмір винуватся в її завданні, а тому суд не знаходив підстав для задоволення позовних вимог. Даючи оцінку іншим письмовим доказам наданим представником позивача суд, дослідивши їх також не знайшов причинно-слідчого зв`язку цих доказів з обставинами якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги. Позивач посилався на те, що факт завданої майнової шкоди відповідачем під час проходження військової служби підтверджується наступними доказами: копія Книги грошових стягнень і нарахувань військової частини НОМЕР_1 Інв. № 390 від 03.02.2017 року; копія Книги грошових стягнень і нарахувань військової частини НОМЕР_1 Інв. №2558 від 18.03.2019 року; копія Книги грошових стягнень і нарахувань військової частини НОМЕР_1 Інв. № 1073/п від 24.12.2020 року. При цьому суд вважав, що не може прийняти дані докази до уваги враховуючи ту обставину, що записи в книгах грошових стягнень за 2017-2020 року не можуть слугувати доказом наявності у відповідача заборгованості перед військовою частиною станом на час подання позову.

Короткий виклад вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції представником позивача ВЧ НОМЕР_1 - ОСОБА_3 подано апеляційну скаргу, в якій останній просить рішення суду першої інстанції скасувати, та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги ВЧ НОМЕР_1 у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що матеріали які були надані до суду першої інстанції шляхом їх надсилання представником військової частини НОМЕР_1 на електронну пошту суду з накладенням на них електронного цифрового підпису представника. Про вказане чітко та недвозначно зазначено у відповідному листі. Про що надали доказ надсилання до суду - роздруківки знімку екрана монітора з відправленним листом на електронну адресу суду. Таким чином, твердження суду щодо неналежного оформлення та не засвідчення копій документів не відповідають дійсності. Більше того, надані копії службових розслідувань містять списки - де вказано найменування документів та загальну кількість аркушів, які містяться у розслідуванні. Вказана у таких списках кількість співпадає з кількістю аркушів у відповідних файлах та описом додатків до заяви про залучення доказів. Таким чином, аргумент про -надання не в повному обсязі надані документи (не вистачає аркушів) також не відповідає дійсності. Окремо зауважували що посилання суду на оформлення документів з порушенням правил документообігу є помилковим. Так, вимоги до процесуальних документів і додатків до них визначає процесуальний закон, а не Національний стандарт України, затверджений Державним комітетом з питань технічного регулювання та споживчої політики. Правила проставлення відмітки про засвідчення копії документа, визначені у пункті 5.27 ДСТУ 4163-2003, не поширюються на засвідчення копій документів, які учасники справи подають до суду. Аналогічна позиція викладена у постанові ВП ВС від 04.07.2023 по справі № 233/4365/18 .З огляду на вказане, аргументи суду щодо неналежності та недопустимості доказів у зв?язку з їх наданням не в повному обсязі та неналежно засвідчених копій спростовуються матеріалами справи та не відповідають дійсності.

Щодо розбіжностей у написанні прізвища відповідача, оскільки його написання чередується як « ОСОБА_4 » та « ОСОБА_5 » Зазначали, що дійсно, у матеріалах службових розслідувань наявні описки у написанні призвіща Відповідача, водночас вони наявні лише у: заяві ОСОБА_1 про призначення службового розслідування по факту виведення із ладу двигуна ЗІЛ -131 зав №811553 від 27.10.2016 року та пояснювальній записці ОСОБА_1 без дати. Напротивагу цьому, у актах службового розслідування, наказах командира військової частин про притягнення до матеріальної відповідальності та у книгах грошових стягення і нарахувань військової частини НОМЕР_1 вказано вірне написання прізвища у відповідача - ОСОБА_1 . Також зазначали, що допущення окремих процедурних порушень під час проведення службового розслідування не є такими, що мають вплив на висновки службового розслідування та не можуть бути підставою для визнання протиправним пункту оскаржуваного позивачем наказу про притягнення його до дисциплінарної відповідальності. Що узгоджується з висновками Верховного Суду у постанові від 28.02.2020 по справі N? 826/16420/18. Таким чином вважали, що суд першої інстанції формально підійшов до дослідження матеріалів справи, що призвело до помилкового вирішення даної справи.

Щодо підтвердження факту завдання шкоди та її розміру зазначали, що судом першої інстанції залишено поза увагою факт наявності службових розслідувань та наказів командира військової частини про притягнення Позивача до матеріальної матеріальності. Будь-яких оцінок цьому судом першої інстанції не надано, що призвело до помилкового вирішення даного спору. При цьому, судом першої інстанції не повністю досліджено зміст Книги грошових стягнень і нарахувань військової частини НОМЕР_1 Інв. N?2558 від 18.03.2019 року. Відповідно до якої міститься запис про звільнення ОСОБА_1 з військової служби та збереження за ним заборгованості у розмірі 28 781,74 грн. Зауважимо, що відповідно до Книги грошових стягнень і нарахувань військової частини НОМЕР_1 Інв. N? 1073/п від 24.12.2020 року станом на 01.01.2022 року за ОСОБА_6 продовжує рахуватись та ж сума 28 781,74 грн. - стягення якої і є предметом даного позову. Виходячи з вказаного, з року звільнення Позивача з військової частини НОМЕР_1 не змінилась сума матеріальної шкоди, оскільки стягнення з грошового забезпечення Позивача не відбувалось. Вказане стосується й періоду з 01.01.2022 до дати подання позову. Таким чином, досліджувані висновки суду першої інстанції суперечать матеріалам справи, а вирішення спору є помилковим.

Явка в судове засідання

Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Отже, розгляд цивільної справи з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім справ зазначених в ч. 4 ст. 274 ЦПК України, у суді апеляційної інстанції у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи є загальним правилом, визначеним у ЦПК України.

Із матеріалів справи вбачається, що ціна позову в даній справі становить 28 781,74 грн. і є менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому справа відноситься до категорії малозначної справи в силу вимог закону.

Враховуючи вищезазначене, апеляційний розгляд вказаної справи здійснено в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін.

Позиція апеляційного суду

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до припису ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно із ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ч.3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках.

Згідно з ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Судовою колегією встановлено, що під час проходження військової служби відповідач ОСОБА_1 завдав державі в особі військової частини НОМЕР_1 майнову шкоду в розмірі 28781 грн. 74 коп. (двісті вісімдесят дев`ять тисяч триста дев`яносто одна гривня 68 коп.) по автомобільній службі. Даний факт було встановлено службовим розслідуванням, за результатом якого видано наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 13.04.2018 року №965 зі змінами та доп. Від 17.12.2016 року №2534.

На підтвердження позовних вимог, представником позивача надано службові документи серед яких:

-Рішення командира без дати яким доручено внести зміни до книги обліку втрат та нестач матеріальних цінностей;

-Витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 29.08.2018 року №821 про проведення службового розслідування;

-Витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 17.12.2016 року №2554 про результати службового розслідування яким ОСОБА_7 притягнуто до повної матеріальної відповідальності на суму 6120,00 грн.

-Акт проведення службового розслідування за фактом внесення зміни до наказу від 17.12.2016 року за №2534;

-Витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 13.04.2018 року.

-Рішення командира за фактом пошкодження військової техніки гранатометного взводу 3 механізованого батальйону;

-Заява Пчелі ОСОБА_8 про призначення службового розслідування по факту виведення із ладу двигуна ЗІЛ -131 зав №811553 від 27.10.2016 року;

-Витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 02.11.2016 року №2233 про призначення службового розслідування;

-Витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 16.11.2016 року №2307 про призначення службового розслідування

-Акт проведення службового розслідування за фактом пошкодження військової техніки від 17.12.2016 року;

-Пояснювальна записка ОСОБА_9 і ОСОБА_8 без дати;

-Витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 24.10.2016 року №223;

-Пояснювальна записка ОСОБА_10 , без дати;

-Акт технічного стану вантажного автомобіля ЗІЛ в/ НОМЕР_3 без дати та номеру;

-Акт технічного стану вантажного автомобіля ЗІЛ в/ НОМЕР_3 від 15.11.2016 року без номеру;

-Службова характеристика ОСОБА_7 від 01.01.2016 року

-Довідка -розрахунок визначення вартості двигуна в зборі мод.131А-10000260 з автомобіля ЗІЛ в/н НОМЕР_4 ;

Суд першої інстанції вважав, що надані представником позивача вищеперелічені документи належним чином не засвідчені, не прошиті не пронумеровані у належному порядку, деякі з документів надані не у повному обсязі(не вистачає аркушів). Оскільки аркуші даного документу не засвідчені та не прошиті не можливо встановити їх належність та послідовність. Взагалі даючи оцінку наданим доказам, суд першої інстанції прийшов до частково помилкового висновку, що вони не є належними та допустимим доказами, оскільки оформлені з порушенням правил документообігу.

Апеляційний суд частково погоджується з доводами апеляційної скарги, що перелічені вище документи були направлені з електронним цифровим підписом представника військової частини, однак апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції, що деякі з документів надані не у повному обсязі(не вистачає аркушів), а також те що з наданих доказів не можливо встановити їх належність та послідовність. Крім того, апелянти не надали суду апеляційної інстанції виправлені докази. Тому доводи стосовно того, що посилання суду на оформлення документів з порушенням правил документообігу є помилковим не є релівантними матеріалам справи.

Судова колегія зазначає, що судом першої інстанції такі докази також було оцінено та надано їм належної правової оцінки. Тому часткове погодження з доводами апеляційної скарги в такому розмірі не дає підстав для скасування оскаржуваного рішення по суті, так як малозначні процесуальні порушення не є співмірними із настанням цивільно-правової відповідальності для відповідача, так як позивачем не застосовано засобів за-для ефективного, повного доказування своїх позовних вимог.

Щодо мотивів з яких виходив суд першої інстанції, судова колегія погоджується і вважає, що дійсно прізвище відповідача з наданих документів однозначно не встановлено оскільки його написання чередується як «Пчелинський» та «Пчелінський». При цьому документів що посвідчували б особу відповідача, як то паспорт чи військовий квиток суду не надано. Не надано також наказу про прийняття відповідача Пчелинського ( ОСОБА_2 на військову службу та його зарахування до військової частини НОМЕР_1 .

Таким чином з досліджених судом доказів у справі не можливо достовірно та поза розумним сумнівом вважати доведеною наявність матеріальної шкоди, її розмір винуватця в її завданні, а тому суд першої інстанції вважав вірним, що не знаходить підстав для задоволення позовних вимог.

Даючи оцінку іншим письмовим доказам наданим представником позивача суд першої інстанції, дослідивши їх також не знайшов причинно-слідчого зв`язку цих доказів з обставинами якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, що також узгоджується з позицією судової колегії.

Позивач посилався на те, що факт завданої майнової шкоди відповідачем під час проходження військової служби підтверджується наступними доказами: копія Книги грошових стягнень і нарахувань військової частини НОМЕР_1 Інв. № 390 від 03.02.2017 року; копія Книги грошових стягнень і нарахувань військової частини НОМЕР_1 Інв. №2558 від 18.03.2019 року; копія Книги грошових стягнень і нарахувань військової частини НОМЕР_1 Інв. № 1073/п від 24.12.2020 року.

При цьому суд першої інстанції вірно зазначав, що не може прийняти дані докази до уваги враховуючи ту обставину, що записи в книгах грошових стягнень за 2017-2020 року не можуть слугувати доказом наявності у відповідача заборгованості перед військовою частиною станом на час подання позову. Інших доказів які відповідають вимозі допустимості та достатності позивачами суду не надано.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доводи апеляційної скарги в частині підтвердження факту завдання шкоди та її розміру зазначали, що судом першої інстанції залишено поза увагою факт наявності службових розслідувань та наказів командира військової частини про притягнення Позивача до матеріальної матеріальності не є слушними, так як такі доводи необґрунтовані належними та допустимими доказами з огляду на наступне.

Судова колегія виходячи з матеріалів справи встановила, що відповідно довідки -розрахунок визначення вартості двигуна в зборі мод.131А-10000260 з автомобіля ЗІЛ в/н НОМЕР_5 Р5 шасі № НОМЕР_6 становить 6120 грн (а.с.44 зворот) , яка затверджена начальником автомобільної частини в.ч. НОМЕР_2 ОСОБА_11 та помічником командира -начальником фінансової служби в.ч. НОМЕР_2 ОСОБА_12 .. Сума зазначена в даній довідці є відшкодованою. Відповідно до відомості залишкової вартості двигуна №811553, ав-ля ЗІЛ-131 в/н.3223Р5, шасі №728928 складає 34 901,74 затверджене начальником автомобільної служби в/чА0666 ОСОБА_13 та помічником командира фінансово-економічної роботи -начальника служби в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_14 .. Тобто надані докази не мають дат складання, мають розбіжності в розмірі шкоди, розбіжності у відповідальних особах затвердження таких відомостей та довідок. Позивачем ні в суді першої інстанції ні під час апеляційного перегляду справи клопотань спрямованих на дослідження суми завданих збитків у вигляді витребування інформації, проведення судових експертиз не заявлялось, також як і не надавалось жодних експертних досліджень, які б могли встановити дійсну суму матеріальних збитків заподіяних водієм ОСОБА_15 за матеріалами справи відсутні. Також судова колегія суперечливо ставиться до доказів у вигляді копій документів які затверджені командирами військової частини, яка є позивачем у справі, так як такі докази можуть носити упереджений характер, а командири є зацікавленими особами, щодо стягнення відшкодування заподіяної перегрівом водієм двигуна вищевказаного транспортного засобу.

Враховуючи вищевикладене в сукупності , суд першої інстанції зробив вірні висновки, щодо недоведеності та необґрунтованості розміру заподіяної матеріальної шкоди позивачу в/ч НОМЕР_1 відповідачем.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Дослідивши матеріали справи та наявні у справі докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, взявши до уваги позицію учасників судового розгляду справи викладену у процесуальних документах, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, вирішуючи позов у межах заявлених вимог, з урахуванням принципів розумності, справедливості та виваженості, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, судова колегія приходить до висновку про відсутність обґрунтованих підстав для задоволення позовних вимог позивача, відсутність доказів, які доводять обставини, що обґрунтовують позовні вимоги, а тому позов задоволенню не підлягає.

Крім того судова колегія вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.

Рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 13 квітня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її підписання, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 21 травня 2024року.

Головуючий суддя В.В. Кострицький

Судді М.В. Назарова

Ю.П. Лозко