Справа №333/9812/23
Провадження №2/333/1303/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2024 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючої судді Варнавської Л.О.,

за участю секретаря судового засідання Меркулової М.М.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача адвокат Богач А.О., яка діє в інтересах позивача ОСОБА_1 звернулась до Комунарського районного суду м. Запоріжжя із позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , в якому просить суд Визнати ОСОБА_3 та ОСОБА_4 такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

Вимоги позову обґрунтовує тим, що на підставі рішення Комунарської РНК № 205/3 від 13.07.1995 року, виконавчим комітетом ради народних депутатів м. Запоріжжя 21.07.1995 року, ОСОБА_1 , родина якого складалася з 4 осіб ( ОСОБА_1 , ОСОБА_3 дружина; ОСОБА_5 син; ОСОБА_4 син) був виданий ордер № 1386 на житлове приміщення, яким надавалося право зайняття житлового приміщення, яке складається з 2 кімнат у квартирі за адресою: АДРЕСА_1

Позивач ОСОБА_1 , та відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 по теперішній час є зареєстрованими у вказаному житловому приміщенні (квартирі).

ОСОБА_3 у зв`язку з неприязними стосунками у родині та її особистим небажанням проживати з родиною, припинила проживати за адресою своєї реєстрації, ще починаючи з 2004 року, проте у добровільному порядку з реєстраційного обліку не знялася.

ОСОБА_4 , який є сином позивача, також, починаючи з 2020 року за адресою своєї реєстрації не проживає, оскільки переїхав мешкати до іншого житла, проте у добровільному порядку з реєстраційного обліку місця проживання не знявся.

У квартирі за адресою: АДРЕСА_1 на цей час фактично проживає тільки позивач - ОСОБА_1 .

Відповідачі житловим приміщенням (квартирою), в якому вони зареєстровані взагалі не користуються, ним не цікавляться, виїхали з нього разом з речами на постійне місце проживання до іншого житла, витрат на утримання житлового приміщення не несуть.

Позивач змушений у самостійному порядку сплачувати витрати на утримання вказаної квартири та майна, в тому числі нести витрати на оплату житлово-комунальних послуг, які в тому числі розраховуються на кількість зареєстрованих осіб в приміщенні.

Наявність реєстрації місця проживання Відповідачів у квартирі заважає Позивачу вирішувати долю такого майна, користуватися ним на власний розсуд та повною мірою вчиняти щодо нього юридично значимі дії, що в свою чергу призводить до порушення його житлових прав.

Будь-якої домовленості з Позивачем, щодо збереження за Відповідачами житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 немає та ніколи не існувало.

Ухвалою суду 06.11.2023року суддя прийняла позовну заяву до свого провадження, а також відповідно до ст. 274 ЦПК України вирішила розглядати дану справу за правилами спрощеного позовного провадження.

16.05.2024 року на адресу суду від відповідача ОСОБА_4 надійшла заява про розгляд справи без його участі, проти задоволення позовних вимог не заперечує.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та представник позивача адвокат Богач А.О. вимоги позову підтримали з підстав викладених в ньому, просили суд задовольнити вимоги та визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилась, про розгляд справи повідомлялась судом належним чином, причини неявки суду невідомі, жодних заяв, клопотань на адресу суду не надходило.

Відповідач ОСОБА_1 надав заяву про розгляд справи без його участі, позов визнає.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_6 зазначила, що є сусідкою Маслових. ОСОБА_3 бачила дуже давно, можливо років 19 тому. За цей час її ніколи не бачила. Зазначила, що ОСОБА_1 самостійно виховував дітей, ОСОБА_3 пішла з родини, коли діти були ще маленькі, менший син ОСОБА_1 тоді ще до школи не ходив.

Свідок ОСОБА_7 у судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_3 не проживає разом із ОСОБА_1 у квартирі більше 18 років. Вона пішла із родини, коли їх молодший син ще до школи не ходив. ОСОБА_1 виховував дітей самостійно. ОСОБА_8 до школи водила свідок. Знає, що відповідач ОСОБА_3 поїхала до батьків і більше не повернулась. Свідок питала у дітей де їх мама, вони казали, що із нею не спілкуються та не знають де вона.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного.

Судом встановлені такі факти та відповідні ним обставини.

ОСОБА_1 , 21.07.1995 року видано Ордер №1386 на житлове приміщення серія № «К», в виконавчим комітетом Ради народних депутатів м.Запоріжжя, на сім`ю з 4 чоловік ( ОСОБА_1 , дружина ОСОБА_3 , син ОСОБА_5 , син ОСОБА_4 ) на право зайняття житлового приміщення площею 29,58 кв.м., яке складається з 2 кімнат у квартирі АДРЕСА_2

За адресою: АДРЕСА_1 , проживає лише ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується довідкою №03/2023 від 13.10.2023 року виданою Головою правління ОСББ «Надія -2021» ОСОБА_9 .

Проте, згідно витягів з реєстру територіальної громади міста Запоріжжя щодо реєстрації місця проживання фізичної особи судом встановлено, що за адресою: АДРЕСА_1 наразі зареєстровані: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Судом встановлено та підтверджено показами свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , що відповідач ОСОБА_3 не проживає в оспорюваній квартирі більше 18 років.

Добровільно відповідачі не бажають знятись з реєстраційного обліку. Реєстрація відповідачів порушує право ОСОБА_1 на вільне розпорядження і користування власним майном.

Відповідно до ст. 47 Конституції України встановлено, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.

Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла в державному та комунальну житлову фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст. 71 Житлового кодексу України), членів сім`ї власника жилого приміщення протягом року (ст. 405 Цивільного кодексу України). Не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили права користування ним (ст. 72 Житлового кодексу України, ст. 405 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається житлове приміщення на протязі шести місяців, а відповідно до ст.72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки проводиться в судовому порядку.

Відповідно до ст. 107 Житлового кодексу України у разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття.

Як встановлено судом та підтверджено показами свідків, відповідач ОСОБА_3 не проживає у квартирі АДРЕСА_3 близько 19 років. Відповідач ОСОБА_4 не проживає у квартирі близько 3 років.

Предмет спору складають вимоги позивача щодо втрати відповідачами права на користування неприватизованим житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_3 , вказуючи на те, що відповідачі не проживають у спірному житловому приміщенні, не несуть витрати за житлово-комунальні послуги та відмовляються у добровільному порядку вирішити питання щодо зняття себе з реєстраційного обліку за вказаною адресою, таким чином, порушуючи права позивача, як наймача спірної квартири

Отже, порушені права позивач та перешкоди в користуванні квартирою цілком можливо усунути шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право на користування житловим приміщенням.

Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі, в тому числі, рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою. Суд вважає, що позивач, як наймач квартири має права вимагати усунення перешкод у користуванні та розпорядженні своїм майном шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням.

Відповідач ОСОБА_4 не заперечує проти визнання його такими, що втратив право користування житловим приміщенням.

Керуючись ст. 5-8, 12-19, 23, 89, 128, 131, 136, 141, 197, 206, 258-259, 263-265, 268, 280-283 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_3 .

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з моменту його оголошення до Запорізького апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуюча Л.О. Варнавська