ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 643/6553/24 Головуючий суддя І інстанції Тимош О. М.
Провадження № 22-ц/818/2996/24 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Справи про видачу і продовження обмежувального припису
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2024 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Яцини В.Б.

суддів колегії Мальованого Ю.М., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря судового засідання Зінченко М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 24 червня 2024 року, по цивільній справі №643/6553/24, за заявою ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису,-

в с т а н о в и в :

Заявник ОСОБА_2 у червні 2024 року звернулася до суду із заявою, в якій просила видати обмежувальний припис стосовно кривдника ОСОБА_1 строком на 6 місяців із заборонами щодо: перебування в місці проживання (перебування) ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 ; наближення на 50 м до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування ОСОБА_2 , а саме: місця роботи заявниці ТОВ «Четверта фармація Харкова» за адресою : м. Харків, в-д Білостоцький, буд. 3; особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_2 та ОСОБА_2 , якщо вони за власним бажанням перебувають у місці невідомому ОСОБА_1 , переслідувати їх та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; ведення листування, телефонних переговорів з ОСОБА_2 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

На обґрунтування заяви заявник посилався на те, що із ОСОБА_1 перебуває у зареєстрованому шлюбі з 28.04.2012, ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_2 . Більше року сімейне життя не ладиться і постійно погіршується. Кожен з подружжя має протилежні погляди на шлюб і сім`ю. В родині виникали сварки, які переросли в серйозні конфлікти, під час яких поведінка ОСОБА_1 , (як правило, в стані алкогольного сп`яніння) почала бути занадто агресивною, він почав погрожувати заявниці та її рідним фізичною розправою, що викликає побоювання за безпеку заявниці та безпеку її родичів, що призводить до емоційної невпевненості заявниці, а також малолітній спільній дитині, завдають шкоду психічному здоров`ю заявниці та дитині.

Заявник зазначала, що з весни 2023 року заявниця зазнає знущання психологічного та психічного характеру, ОСОБА_1 систематично принижує її, здійснює психологічний тиск (забирає телефони, документи, банківські картки тощо).

Так, 05.04.2023 о 12:30 та близько 22:30 ОСОБА_1 було вчинено домашнє насильство психологічного характеру стосовно заявниці, внаслідок чого могла бути завдана шкода здоров`ю малолітнього сина та здоров`ю заявниці. Патрульною поліцією було складено протоколи щодо ОСОБА_1 за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Постановою Київського районного суду м. Харкова від 17.05.2023 ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, та застосоване адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

В подальшому, 08.04.2023 о 20:30 ОСОБА_1 було вчинено сварку із заявницею, в ході якої він висловлювався нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою, кричав, ображав, чим вчинив домашнє насильство, внаслідок чого патрульною поліцією було складено протокол щодо ОСОБА_1 зв ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Постановою Київського районного суду м. Харкова від 31.05.2023 ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та застосоване адміністративне стягнення.

03.06.2024 о 23:00 ОСОБА_1 вчинив сварку із заявницею, на зауваження не вживати алкоголь, висловлював словесні образи, погрожував фізичною розправою, не випускав з квартири, забрав телефон, чим міг завдати шкоди психічному здоров`ю, чим вчинив домашнє насильство, внаслідок чого було складено протокол за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та складено терміновий заборонний припис стосовно кривдника.

07.06.2024 щодо ОСОБА_1 було складено протокол за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та складено терміновий заборонний припис стосовно кривдника.

Дві справи щодо ОСОБА_1 перебувають в провадженні Московського районного суду м. Харкова за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

09.11.2023 Київським районним судом м. Харкова ухвалено вирок 09.11.2023 по справі 953/10858/23 щодо ОСОБА_1 , якого було визнано винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, вчиненого стосовно вітчима заявниці ОСОБА_3 , який став на її захист 18.08.2023.

Також заявник повідомила, що подала заяву про розірвання шлюбу. Заявниця вимушена переховуватися від чоловіка та усіляко уникає спілкування з ним, до квартири з метою безпеки заїжджає за певними необхідними речами в присутності сторонніх людей.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 24 червня 2024 року Заяву ОСОБА_2 , заінтересована особа ОСОБА_1 , про видачу обмежувального припису задоволено частково.

Видано обмежувальний припис, яким ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , встановити такі заходи тимчасового обмеження:

Заборонено перебувати в місці проживання (перебування) ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 ;

Заборонено наближатися на 50 м до місця проживання (перебування) ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 ; до місця роботи ОСОБА_2 ТОВ «Четверта фармація Харкова» за адресою : м. Харків, вул. Героїв Праці, 22-А;

Заборонено особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_2 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці невідомому ОСОБА_1 , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею;

Заборонено ведення листування, телефонних переговорів з ОСОБА_2 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Встановлено строк дії обмежувального припису 6 місяців.

Строк дії обмежувального припису рахувати з дня ухвалення рішення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить суд рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису відмовити. Вважає, що судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, суд не надав належної оцінки доказам у справі, що полягає у наступному.

Від спільного шлюбу у них є син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Заявниця безуспішно намагалась у судовому порядку позбавити його батьківських прав відносно дитини, та приховала місцезнаходження дитини, що змусило ОСОБА_1 звертатись до правоохоронних органів та тричі звертався до органу опіки з відповідними письмовими заявами. ОСОБА_2 у органі опіки обіцяла не перешкоджати йому у спілкуванні та вихованні сина. У жовтні 2023 року сторони примирилися і дружина повернулась разом з сином додому, їх сімейне життя відновилося, ОСОБА_4 залишила без розгляду свою заяву в суді про розірвання шлюбу. Але, 03 червня 2024 року ОСОБА_4 влаштувала скандал та завдала йому тілесних ушкоджень перелом правої променевої кістки, у зв`язку з чим він звернувся із заявою до поліції і була порушена кримінальна справа. У подальшому ОСОБА_4 08 червня 2024 року влаштувала сварку, 09 червня 2024 року ОСОБА_4 пошкодила його особисті речі, забрала дитину і втекла, а він був змушений викликати поліцію. Відповідно до довідки, виданої Харківським районним управлінням поліції № 2 ГУ НП в Харківській області від 01 липня 2024 року з ОСОБА_2 було проведено профілактичну бесіду про недопустимість скоєння домашнього насильства та інших правопорушень.

Звертає увагу, що постанови Київського районного суду м. Харкова від 17.05.2023 та від 31.05.2023 року, якими було визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративних правопорушень втратили свою актуальність для даної справи, оскільки після них сторони примирились, а тому суд першої інстанції безпідставно на них послався у своїх висновках.

Зазначає, що причиною усіх сварок і скандалів є заявниця ОСОБА_4 , яка перешкоджає його спілкуванню з дитиною, можливості приймати участь у його вихованні.

Також вказує, що між подружжям склалися неприязні стосунки, які виникли з вини заявниці, яка провокує скандали, але суд не перевірив ретельно доводи заявниці та помилково не взяв до уваги його пояснення по суті справи. Крім того, заявниця після 09 червня 2024 року покинула місце реєстрації, де вони разом проживали, що виключає можливість фізичного та психічного впливу на неї, про що вона вказала у своїй заяві.

Внаслідок такого помилкового рішення суду він позбавлений права на спілкування із сином, та доступу до своїх особистих речей, які знаходяться у квартирі, та належної йому на праві власності 1/3 частки квартири. Оскільки заявниця у вказаній квартирі не перебуває необхідності у такому заході не було.

Крім того, просив взяти до уваги нові докази, які він надав до суду апеляційної інстанції та які він не зміг вчасно надати до суду: копію постанови Київського районного суду м. Харкова про притягнення ОСОБА_2 до адміністративне правопорушення , копію довідки Харківського районного управління поліції № 2 ГУНП в Харківській області, ухвалу Московського районного суду м. Харкова про залишення позову без розгляду.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, у відкритому судовому засідання за відсутності учасників справи, які були належним чином повідомлені про розгляд скарги, чия неявка не перешкоджає її розгляду, на підставі наявних у справі доказів (ст. 372 ЦПК України), колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги суд вказав наступні мотиви свого рішення.

Надаючи оцінку ризикам, на які посилалась заявник, суд приймає до уваги її аргументи та докази, які підтверджують факти неодноразових конфліктів між сторонами, звернення з приводу неправомірних дій заінтересованої особи до правоохоронних органів, застосування психологічного насильства до неї, що підтверджене судовими рішеннями, видання термінових заборонних приписів, а тому з метою запобігання продовження вчинення насильства щодо заявника суд вважав доцільним застосувати до ОСОБА_1 обмежувальний припис строком на 6 місяців, з обмеженнями запропонованими заявником.

Оцінивши ризики, на які посилається заявник, суд зауважує, що заінтересована особа застосовує до заявника психологічне насильство, що підтвердженого достовірними доказами, ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 (доказів зняття з реєстрації місця проживання суду не надано), має у спільній власності з заявницею квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , тобто має право користування житлом, відмінним від спільного місця проживання із заявницею, а тому заборона перебувати ОСОБА_1 в місці спільного проживання (перебування) із заявником зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_1 , є легітимним та пропорційним втручанням у право ОСОБА_1 на користування житлом за адресою: АДРЕСА_1 .

Суд також врахував наявність ризиків психологічного насильства з боку ОСОБА_1 по відношенню до ОСОБА_2 , а тому вважав за доцільне заборонити ОСОБА_1 : перебувати в місці проживання (перебування) ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 ; наближатися на 50 м до місця проживання (перебування), роботи ОСОБА_2 , а саме: місця роботи заявниці ТОВ «Четверта фармація Харкова» за адресою : м. Харків, вул. Героїв Праці, 22-А; особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_2 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці невідомому ОСОБА_1 , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; ведення листування, телефонних переговорів з ОСОБА_2 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Суд виключив із обмежень, що встановлюються заінтересованій особі, заборону наближення на 50 м до інших місць частого відвідування ОСОБА_2 , як таку що не є конкретною та виконання якої не може бути забезпечено особою щодо якої встановлюється, і не може бути проконтрольовано органами поліції, тобто є неефективним обмеженням.

Крім того, суд виключив з обмежень заборону особисто і через третіх осіб розшукувати сина ОСОБА_2 , якщо він за власним бажанням перебуває у місці невідомому ОСОБА_1 , переслідувати його, оскільки суд при вирішення питання про видачу обмежувального припису не може встановлювати обмеження батьківських обов`язків. Обмеження спілкування з дитиною можуть бути встановлені лише у разі якщо дитина має статус постраждалої. У справі, що розглядається, суду не надано доказів того, що дитина є постраждалою від домашнього насильства. Заявник звертається до суду лише від свого імені.

Судова колегія погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Відповідно до правил статті 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Правовідносини, що склалися між учасниками справи регулюються спеціальним Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», який визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства, а також міжнародно-правовими актами, під час вирішення такої категорії справ обов`язковому застосуванню підлягає судова практика Європейського суду з прав людини.

Судом встановлено, що заінтересована особа ОСОБА_1 у судовому засіданні частково погодився із становленням обмежень щодо нього за виключенням заборони перебування в місці спільного проживання (перебування) за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначив, що за адресою реєстрації: АДРЕСА_2 , він фактично не проживає, знятий судом з місця реєстрації за вказаною адресою, проте доказів цього не має. Квартира за адресою АДРЕСА_3 є їх спільною власністюіз заявницею, проте право власності на це нерухоме майно на сьогодні не оформлене. ОСОБА_1 не проти проживати в цій квартирі, проте тільки після оформлення права власності на нього. Також ОСОБА_1 зазначив, що дружина проживає в квартирі подруги, яка перебуває за кордоном і може надалі там проживати.

Судом також було встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_5 з 28.04.2012 перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_1 від 28.04.2012 (а.с.8).

В даному шлюбі народився син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.9).

Постановою судді Київського районного суду м. Харкова від 17.05.2023 по справі №953/3248/23, яка набула законної сили 30.05.2023, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення. Постановою встановлено, що 05.04.2023 близько 22:30 за адресою: АДРЕСА_4 , ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно дружини ОСОБА_2 , що полягало у висловлюванні нецензурною лайкою, внаслідок чого могла бути завдана шкода здоров`ю потерпілої. Крім того, 05.04.2023 о 12:30 за адресою: АДРЕСА_4 , ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно дружини ОСОБА_2 в присутності малолітнього сина ОСОБА_2 , 2013 р.н., внаслідок чого могла бути завдана шкода здоров`ю його здоров`ю (а.с.11).

Постановою судді Київського районного суду м. Харкова від 31.05.2023 по справі №953/3465/23, яка набула законної сили 30.05.2023, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, та застосовано адміністративне стягнення. Постановою встановлено, що 08.04.2023 о 20:30 за адресою: АДРЕСА_4 , ОСОБА_1 вчинив сварку із дружиною, в ході якої висловлювався нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою, кричав, ображав, чим вчинив домашнє насильство психологічного характеру (а.с.12).

Постановою судді Московського районного суду м. Харкова від 21.06.2024 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного стягнення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу. Постановою встановлено, що ОСОБА_1 04.06.2024 о 23:00 за адресою: АДРЕСА_1 , влаштував сварку з дружиною ОСОБА_2 , в ході якої ображав останню, внаслідок чого могла бути завдана шкода психічному здоров`ю потерпілою. Постанова не набула чинності.

ОСОБА_2 подано заяву про розірвання шлюбу (а.с.18).

04.06.2024, 07.06.2024 стосовно ОСОБА_1 виносилися термінові заборонні приписи, якими заборонено в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою (а.с.21,22).

Листом ГУНП в Харківській області від 23.11.2023 повідомлено, що за наявними даними інформаційної підсистеми «АРМ оператор «102» 18.08.2023 о 14:47 з номеру НОМЕР_2 на пульт інспектора відділу служби «102» звернулася громадянка, яка представилася як ОСОБА_2 з повідомлення про те, що за адресою: АДРЕСА_5 заявниця боїться піднятися до квартири тому, що чоловік ОСОБА_1 хоче з собою щось зробити (покінчити з життям), хоче розлучитися, збирає речі, виходив на балкон (шостий поверх) та хотів пригати, раніше відбулася сімейна сварка (а.с.24).

Відповідно до листа ГУНП в Полтавській області №327 від 23.11.2023 та листа ГУНП в Харківській області №143аз/еп/119-25/01-2023 згідно з даними інформаційно-комунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції» 05.04.2023 о 22:24 на номер екстреної допомоги поліції «102» від ОСОБА_6 надійшло повідомлення з первинною кваліфікацією «Домашнє насильство», у якому зазначено, що заявниці в телефонному режимі повідомив онук (10 років), що за адресою: АДРЕСА_6 співмешканець матері ОСОБА_1 наніс їй тілесні ушкодження. Інформація була передана для реагування працівникам поліції ГУНП в Харківській області. 08.11.2023 о 15:35 на номер «102» від ОСОБА_6 надійшло повідомлення з первинною кваліфікацією «Домашнє насильство», у якому зазначено, що за адресою: АДРЕСА_7 відбувається сварка із зятем ОСОБА_1 , який ображає заявницю та її доньку. За результатами перевірки відповідно до даних ІКС ІПНП рішення не прийняте (а.с.25, 26,27).

Відповідно до копії договору про купівлю-продаж квартири від 03.09.2016, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Ушивець О. Ю., реєстраційний №14201, квартира за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_1 - 1/3 частка квартири, ОСОБА_2 2/3 часток квартири.

Відповідно до форми оцінки ризиків вчинення домашнього насильства поліцейським при складанні адміністративного матеріалу 07.06.2024 визначено високий рівень небезпеки вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства щодо ОСОБА_2 .

Крім того, заявником надано знеособлений вирок роздрукований з Єдиного державного реєстру судових рішень у справі №953/10858/23 від 09.11.2023 (а.с.14-15).

Судом було отримано копію зазначеного вище вироку з Єдиного державного реєстру судових рішень, з яких встановлено, що вироком Київського районного суду м. Харкова від 09.11.2023 у справі №953/10858/23 заінтересовану особу ОСОБА_1 визнано винним у вчинені кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, а саме завдання легкого тілесного ушкодження .

Суд не прийняв до уваги даний вирок, оскільки з його змісту вбачається, що він не містить даних щодо предмета доказування, а тому є неналежнимдоказом в сенсі ст. 77 ЦПК України.

Згідно вимог статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Такі докази мають відповідати критеріям достатності, допустимості, належності і достовірності, визначених ст. 77-80 ЦПК України.

Питання видачі обмежувального припису регулюється Цивільним процесуальним Кодексом України та Законом України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству».

Відповідно до ст.350-1 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису подається до суду за місцем проживання (перебування) особи, яка постраждала від домашнього насильства або насильства за ознакою статі, а якщо зазначена особа перебуває у закладі, що належить до загальних чи спеціалізованих служб підтримки постраждалих осіб, - за місцезнаходженням цього закладу.

Пунктом 1 ч.1 ст. 350-2 ЦПК України передбачено, що заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Заінтересованими особами у справах про видачу обмежувального припису є особи, стосовно яких подано заяву про видачу обмежувального припису (ч.1 ст.350-3 ЦПК України).

Згідно з п.п.3, 14, 17 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі (п.6 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Відповідно до пункту 2 частини 1 ст. 24 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству», до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, серед іншого, належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

За приписами п.1 ч.1 ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника мають: постраждала особа або її представник.

Згідно ч. 2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків:

1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою;

2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи;

3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною;

4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою;

5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею;

6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Частиною 3 статті 26 цього Закону передбачено, що рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Оцінкою ризиків вважається оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи (п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству").

Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців (ч. 4 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Нормами статті 81 ЦПК України, визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст. 76, ч.1, 2 ст.77, ч.2 ст. 78, ч.1 ст. 95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Такі докази мають відповідати критеріям достатності, допустимості, належності і достовірності, визначених ст. 77-80 ЦПК України.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Надані апелянтом до суду апеляційної інстанції нові докази, та які він не зміг вчасно надати до суду: копія постанови Київського районного суду м. Харкова про притягнення ОСОБА_2 до адміністративне правопорушення, копія довідки Харківського районного управління поліції № 2 ГУНП в Харківській області, ухвали Московського районного суду м. Харкова про залишення позову без розгляду висновків суду не спростовує. З них вбачається, що між сторонами виникли неприязні стосунки, але суд обґрунтовано та відповідно до вказаних у рішенні доказів встановив вину апелянта у їх виникненні. Згадана копія довідка Харківського районного управління поліції № 2 ГУНП в Харківській області про проведену профілактичну бесіду з ОСОБА_2 не має достатньої інформації про причину конфлікту, а тому разом з іншими документами, які також не містять такої інстанції не є достатніми для спростування висновків суду першої інстанції. Втручання у право приватної власності відповідача та право на спілкування з дитиною відповідає закону, та легітимній меті припинення домашнього насильства, від якого страждають як мати дитини, та і їх син, та пропорційним за незначним строкам застосованого обмеження, тобто є пропорційним.

Отже, доводи скарги не підтверджені належними і допустимими у розумінні вказаної норми ст. 76 ЦПК України доказами, не знайшли свого достатнього підтвердження у матеріалах справи та висновків суду не спростували. Втручання у захищене гарантіями ст. 8 ЄКПЛ право на приватність у даному випадку відбулося відповідно до закону, з легітимною метою та є пропорційним, а тому колегія відхиляє наведені з цього приводу доводи скарги.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

На підставі вищевказаних обставин та правового обґрунтування колегія суддів визнає, що оскаржене рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи скарги висновків суду не спростували, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 259, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 24 червня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складений 02 грудня 2024 року.

Головуючий В.Б. Яцина

Судді - Ю.М. Мальований

Н.П. Пилипчук