Справа №443/523/19
Провадження №8/443/1/24
РІШЕННЯ

іменем України

21 травня 2024 року місто Жидачів

Жидачівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Павліва А.І.,

секретар судового засідання Стасів С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження справу за заявою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 про перегляд рішення за нововиявленими обставинами,

встановив:

Стислий виклад позиції сторін.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Чорненький Я.Б. подав до суду заяву, стороною у якій зазначено ОСОБА_3 (відповідачка), про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, у якому просить суд скасувати рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 27.05.2021 у цивільній справі №443/523/19 та ухвалити нове рішення, яким:

- визнати житловий будинок АДРЕСА_1 (на даний час Стрийського) району Львівської області об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ;

- визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1 (на даний час Стрийського) району Львівської області.

В обґрунтування заяви покликається на те, що рішенням Жидачівського районного суду Львівської області від 27.05.2021 у цивільній справі №443/523/19 визнано незавершений будівництвом житловий будинок АДРЕСА_1 (на даний час Стрийський район) Львівської області об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , а також визнано за ОСОБА_1 право на частину об`єкту незавершеного будівництва житлового будинку АДРЕСА_1 (на даний час Стрийський район) Львівської області. Як вбачається із копії Свідоцтва серії НОМЕР_1 житловий будинок АДРЕСА_1 зареєстрований на праві особистої власності за ОСОБА_4 . Вищезазначена обставина має значення для вирішення страви і є істотною для ухвалення правильного рішення у справі, так як на її підставі можна зробити висновок про те, що на спірний житловий будинок за відповідачкою було зареєстровано право власності, як на об`єкт завершеного будівництва і він є об`єктом права спільної сумісної власності сторін у справі як подружжя і відповідно підлягає поділу, а не як об`єкт незавершеного будівництва. Зазначена обставина не була і не могла бути відома заявнику на час розгляду справи, оскільки саме відповідачка займалась оформленням права власності на цей будинок та у неї очевидно мається оригінал вказаного вище свідоцтва, а також в ході розгляду справи відповідачка особисто не була присутня в судових засіданнях, а її представник про вказану обставину суду не повідомляв.

Відповідачка ОСОБА_3 подала відзив на заяву (а.с.32-36), в обґрунтування якого покликаючись на те, що позивач і його представник достовірно знали про прийняття у експлуатацію житлового будинку АДРЕСА_1 згідно Акту прийнятий в експлуатацію, а також те, що житловий будинок будівництвом був завершений, зданий в експлуатацію і рішенням виконкому Гніздичівської селищної ради право власності на вищезазначене майно було визнано за нею та доручено Стрийському МБТІ провести реєстрацію житлового будинку і видати свідоцтво про право власності на її ім`я, з чим ОСОБА_1 був повністю згідний. Рішення Жидачівського районного суду від 27.05.2021 як позивач так і його представник отримали вчасно і, будучи незгідні з ним, мали право оскаржити його до вищестоящого суду, що ними не було зроблено. При поданні позову до суду представник позивача припустився помилки, яку на даний час мають намір виправити у незаконний спосіб. На час оформлення позовної заяви до суду у ОСОБА_1 була копія свідоцтва про право власності на її ім`я, однак він її втратив. З часу ухвалення судового рішення пройшло маже три роки, а позивач та його представник були присутні при його проголошенні. Підстав для перегляду судового рішення немає.

Представник заявника у судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та підтримання заяви з викладених у ній підстав.

Відповідачка ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилася, однак у поданому відзиві просить суд справу розглянути за її відсутності.

Заяви, клопотання, подані учасниками справи.

Представником заявника подано заяву про продовження строку на усунення недоліків заяви (а.с.16), заяву про виконання ухвали про усунення недоліків від 07.03.2024 (а.с.18), клопотання про відкладення розгляду справи (а.с.38), заяву про розгляд справи за його відсутності та підтримання заяви з викладених у ній підстав (а.с.44).

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою від 07.03.2024 заяву залишено без руху (а.с.14-15).

Ухвалою від 13.03.2024 продовжено строк на усунення недоліків поданої заяви (а.с.17-18).

Ухвалою від 21.03.2024 справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження (а.с.23-24).

Ухвалою судового засідання від 15 квітня 2024 року відкладено розгляд справи (а.с.39).

Ухвалою судового засідання від 21.05.2024 постановлено проводити розгляд справи за відсутності її учасників та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу (а.с.46).

Позиція суду.

Суд, з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу заявлених вимог та заперечень, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам в цілому, доходить висновку, що заява про перегляд рішення за нововиявленими обставинами підлягає задоволенню, судове рішення скасуванню з ухваленням нового рішення виходячи з такого.

Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Рішенням Жидачівського районного суду Львівської області від 27.05.2021 у справі №443/523/19 визнано незавершений будівництвом житловий будинок АДРЕСА_1 (на даний час Стрийський район) Львівської області об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . Визнано за ОСОБА_1 право на частину об`єкту незавершеного будівництва - житлового будинку АДРЕСА_1 (на даний час Стрийський район) Львівської області (а.с.8-10).

Свідоцтво Серії НОМЕР_2 про право власності на житловий будинок від 16.12.1998, яке посвідчує, що в цілому житловий будинок у АДРЕСА_1 дійсно належить ОСОБА_4 на праві особистої власності, скероване ОСОБА_1 21.02.2024, що підтверджується відповідним листом Стрийського МБТІ №364 (а.с.6, 7).

14.03.2024 державним реєстратором прав на нерухоме майно відмовлено у проведенні реєстраційних дій за заявою у зв`язку із наявними суперечностями між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, а саме: згідно свідоцтва про право власності від 16.12.1998 на збудований будинок зареєстровано право власності за ОСОБА_4 (а.с.19).

Норми права, які застосував суд.

Відповідно до приписів частини 1 статті 423 ЦПК України рішення суду, яким закінчено розгляд справи, що набрало законної сили, може бути переглянуте за нововиявленими обставинами.

Відповідно до вимог пункту 1 частини 2 статті 423 ЦПК України підставою для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Згідно з положеннями пункту 3 частини 3 статті 429 ЦПК України за результатами перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд може задовольнити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, скасувати відповідне судове рішення та ухвалити нове рішення чи змінити рішення.

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Згідно з частиною 1 статті 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (стаття 63 СК України).

Відповідно до частини 1 статті 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Частиною 1 статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом (частина 2 статті 372 ЦК України).

Згідно з положеннями статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Відповідно до частини другої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (частина 3 статті 368 ЦК України).

Відповідно до приписів частини 2 статті 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.

Згідно з положеннями частини 4 статті 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, Європейський суд з прав людини зазначив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 40, ЄСПЛ, 3 квітня 2008 року).

Процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні, і що цей доказ є вирішальним. Ця процедура є характерною для правових систем багатьох держав-учасниць. Зазначена процедура сама по собі не суперечить принципу правової визначеності доти, доки вона використовується задля виправлення помилок, допущених під час здійснення правосуддя (PRAVEDNAYA v. RUSSIA, № 69529/01, § 27, 28, ЄСПЛ, 18 листопада 2004 року).

Зважаючи на вимоги частини 4 статті 263 ЦПК України суд враховує такі правові висновки Верховного Суду.

Так, згідно з пунктом 1 частини другої статті 423 ЦПК України нововиявленими є обставини, які: входять до предмета доказування у відповідній справі; обґрунтовують вимоги або заперечення сторін; можуть вплинути на висновки суду про права й обов`язки її учасників або мають інше істотне значення для правильного вирішення спору; існували на час розгляду справи, рішення в якій переглядається; спростовують фактичні дані, покладені в основу такого рішення; не були встановлені, коли суд ухвалював це рішення; не були та не могли бути відомі на час розгляду справи особі, яка звертається із заявою про перегляд рішення; стали відомими тільки після його ухвалення (див. постанову Великої Палати Верховного Суду у справі № 127/10129/17 від 22 січня 2019 року (пункт 26), а також постанову Великої Палати Верховного Суду у справі № 19/028-10/13 від 30 червня 2020 року (пункт 34).

Нововиявлені обставини це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи, існували на час її розгляду, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин. Питання про те, які обставини вважати істотними, є оціночним. Суд вирішує його у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення так, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 726/938/18, а також постанову Великої Палати Верховного Суду у справі № 19/028-10/13 від 30 червня 2020 року (пункт 34.1.1.).

Процедура перегляду остаточного судового рішення за нововиявленими обставинами не є тотожною новому розгляду справи та не передбачає повторної оцінки всіх доводів сторін. Суд має переглянути раніше ухвалене рішення лише в межах нововиявлених обставин. Підставою такого перегляду є не недоліки розгляду справи судом (незаконність та (або) необґрунтованість судового рішення, постанови чи ухвали, неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права), а те, що на час ухвалення рішення суд не мав можливості врахувати істотну обставину, яка могла суттєво вплинути на вирішення справи, оскільки її учасники не знали про цю обставину та, відповідно, не могли підтвердити її у суді. Тобто перегляд справи у зв`язку з нововиявленими обставинами спрямований не на усунення судових помилок, а на перегляд судового рішення у вже розглянутій справі з урахуванням обставини, про існування якої стало відомо після ухвалення такого рішення (див. постанову Великої Палати Верховного Суду у справі № 19/028-10/13 від 30 червня 2020 року (пункти 7.4-7.5).

При розгляді справ про поділ спільного сумісного майна подружжя (жінки та чоловіка, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі) встановлення обсягу спільно нажитого майна є передусім питаннями доведення відповідних обставин, спростування чи неспростування презумпції спільної сумісної власності, які суд вирішує в мотивувальній частині свого рішення. Більше того, відповідне судове рішення лише підтверджує наявність режиму спільного сумісного майна, і для такого підтвердження заявлення вимоги про визнання певних об`єктів спільним сумісним майном та, як наслідок, зазначення в резолютивній частині судового рішення про таке визнання не є необхідним (див. постанову Великої Палати Верховного Суду у справі № 523/14489/15-ц від 23 січня 2024 року (пункт 70).

Мотивована оцінка аргументів, наведених учасниками справи, щодо наявності підстав для задоволення заяви.

Оцінивши аргументи сторін, суд погоджується з аргументами сторони заявника, вважає їх обґрунтованими та належним чином мотивованими.

Так, суд звертає увагу на те, що необхідними умовами нововиявлених обставин є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі.

Нововиявленими обставинами за своєю юридичною суттю є фактичні дані, що у встановленому порядку спростовують факти, які були покладені в основу судового рішення.

Аналіз обставини, наведеної представником заявника в обґрунтування поданої заяви, а саме: наявність на час розгляду справи зареєстрованого за ОСОБА_3 права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 (на даний час Стрийського) району Львівської області, який рішенням Жидачівського районного суду Львівської області від 27.05.2021, як незавершений будівництвом, визнаний об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_3 і право на частину якого визнано за ОСОБА_1 , дозволяє суду виснувати, що така обставина дійсно є нововиявленою, оскільки ця обставина існувала на час ухвалення рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 27.05.2021 у справі №443/523/19, має істотне значення для розгляду справи, підтверджена фактичними даними, не була відома і не могла бути відома позивачу до моменту отримання копії свідоцтва про право власності на вказаний житловий будинок, тобто 21.02.2024, так як згадане свідоцтво про право власності оформлено на ім`я відповідачки 16.12.1998 і відомості про реєстрацію права власності за відповідачкою у відповідному Державному реєстрі відсутні. Більше того, з огляду на те, що вказане свідоцтво оформлено саме на відповідачку, останній було достеменно відомо про його наявність, однак ані вона, ані її представник про це суд під час розгляду справи №443/523/19 не повідомили.

Суд відхиляє аргументи відповідачки, вважає їх необґрунтованими та такими, що не спростовують аргументи сторони позивача, які підтверджені належними та допустимими доказами.

Так, визнання права власності на житловий будинок за відповідачкою, доручення Стрийському МБТІ провести реєстрацію цього житлового будинку і видати свідоцтво про право власності на нього, що відбувалося за час шлюбу сторін, не є безумовним свідченням того, що про вчинення Стрийським МБТІ таких дій достеменно було відомо або мало бути відомо позивачу. Фактичних даних на підтвердження того, що ОСОБА_1 на час розгляду справи у суді знав про реєстрацію права власності на спірний житловий будинок за відповідачкою та оформлення на її ім`я відповідного свідоцтва про право власності матеріли справи не містять.

Оскарження судового рішення є правом сторони і нереалізація стороною такого права не має жодного юридичного значення для вирішення цієї справи.

Інші викладені відповідачкою у відзиві аргументи ґрунтуються на суб`єктивному трактуванні нею обставин справи та є припущеннями, на яких не може ґрунтуватися судове рішення.

Суд зазначає, що факт побудови сторонами спірного житлового будинку АДРЕСА_1 за час їх шлюбу, реєстрація права власності на цей будинок за відповідачкою та належність його сторонам на праві спільної сумісної власності подружжя сторонами не заперечується.

Таким чином, підсумовуючи наведене, суд доходить переконання, що наведена представником позивача обставина впливає на юридичну оцінку обставин, яку суд надав у рішенні від 27.05.2021, а відтак наявні обґрунтовані підстави для задоволення заяви про перегляд рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 27.05.2021 за нововиявленими обставинами, скасування цього судового рішення та ухвалення нового рішення, врахувавши, що право власності на спірний житловий будинок зареєстроване у встановленому законом порядку.

Водночас, суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що судом встановлено наявність режиму спільного сумісного майна сторін, відтак заявлення вимоги про визнання спірного житлового будинку спільним сумісним майном та, як наслідок, зазначення в резолютивній частині судового рішення про таке визнання, не є необхідним.

Враховуючи вищевикладене у своїй сукупності, суд вважає, що при ухваленні нового рішення позов слід задовольнити частково.

Керуючись статтями 10, 19, 81, 89, 259, 263-265, 268, 423, 429 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ухвалив:

Задовольнити заяву представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 про перегляд рішення за нововиявленими обставинами.

Скасувати рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 27.05.2021 у справі №443/523/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання житлового будинку спільною власністю подружжя та визнання права на частку цього житлового будинку.

Ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання житлового будинку спільною власністю подружжя та визнання права на частку цього житлового будинку задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на частину житлового будинку АДРЕСА_1 .

У решті позову відмовити.

Рішення суду може бути переглянуте на загальних підставах.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до частини 6 статті 259 та частини 1 статті 268 ЦПК України складання повного рішення суду відкладено на п`ять днів.

У зв`язку з оголошенням у судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення строк подання апеляційної скарги обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 22 травня 2024 року.

Головуючий суддя А.І. Павлів