Справа № 194/1696/23
Номер провадження № 2/194/110/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2024 року м.Тернівка

Тернівський міський суд Дніпропетровської області у складі:

Головуючого судді Корягіна В.О.,

з участю секретаря судового засідання Коркіної Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Тернівка Дніпропетровської області в спрощеному провадженні цивільну справу за позовною заявоюпредставника позивача адвоката Мерцалова Михайла Юрійовича в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування майнової та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача адвокат Мерцалов М.Ю. через систему «Електронний суд» звернувся до суду з позовною заявою в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування майнової та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що відповідач ОСОБА_2 11 липня 2023 року о 18-35 год. в м. Тернівка по вул. Пушкіна,12, керуючи мопедом «Дельта» без днз не дотримався правил обгону, не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної безпечної дистанції, скоїв зіткнення з автомобілем Chevrolet Aveo днз НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_1 , який здійснював поворот праворуч, внаслідок ДТП автомобіль отримав механічні пошкодження, чим порушив вимоги п.п. 14.2а, 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху, та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. Крім того, відповідач ОСОБА_2 11 липня 2023 року о 18-35 год. в м. Тернівка по вул. Пушкіна,12, керував мопедом «Дельта» без днз, який немає права керування таким транспортним засобом, чим порушив вимоги п. 2.1а Правил дорожнього руху, та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 126 КУпАП. Постановою Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 02 серпня 2023 року по справі № 194/1098/23 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень. Передбачених ст. 124, ч. 2 ст. 126 КУпАП. Позивач має поліс № 211466269 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, строк дії якого з 11 жовтня 2022 року по 10 жовтня 2023 року включно, а цивільно-правова відповідальність відповідача, як водія транспортного засобу - мопеду на момент вчинення ДТП не була застрахована, тому позивач 13 липня 2023 року звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро України (МТСБУ) для відшкодування шкоди. Проте, МТСБУ відмовило позивачу у відшкодуванні шкоди, у зв`язку з тим, що відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не вважається транспортним засобом пристрій, який підлягає під ознаки у пункті 1.5 Закону, але щодо якого не встановлено коригуючий коефіцієнт залежно від типу транспортного засобу. За висновком експерта матеріальний збиток власнику транспортного засобу Chevrolet Aveo днз НОМЕР_1 в результаті його пошкодження після ДТП склав 29558,74 грн. Позивач усно звертався до відповідачів про відшкодування матеріальної шкоди, але відповідачі повідомили, що будуть відшкодовувати шкоду за рішенням суду. Крім того, позивачу в результаті ДТП спричинена матеріальна шкода, яка полягає в душевних стражданнях, пережитих позивачем у зв`язку із самим фактом ДТП; пошкодженням автомобіля; порушення звичайного ритму життя; погіршення емоційного стану; негативного впливу на стан здоров`я. Моральну шкоду позивач оцінює у 10000,00 грн. Просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 , або у разі відсутності у неповнолітнього ОСОБА_2 доходу або майна, достатнього для відшкодування шкоди, стягнути в частці, якої не вистачає або в повному обсязі з його опікуна ОСОБА_3 , матеріальну шкоду внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 29558,74 грн. та моральну шкоду в розмірі 10000,00 грн., та понесені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 858,88 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн.

Позивач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлялася своєчасно та належним чином.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, але надав суду письмовау заяву, в якій просить розглядати справу без його участі.

Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися своєчасно та належним чином, відзиву на позов та заяви про розгляд справи за їх відсутністю до суду не подали.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, перевіривши матеріали справи, дослідивши письмові докази,приходить до наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що постановою Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 02 серпня 2023 року неповнолітнього ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124, ч. 2 ст. 126 КУпАП та накладено на ОСОБА_2 з урахуванням ст. 36 КУпАП адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі 3400,00 грн. Також, постановою суду встановлено, що ОСОБА_2 11 липня 2023 року о 18-35 год. в м. Тернівка по вул. Пушкіна,12, керуючи мопедом «Дельта» без днз не дотримався правил обгону, не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної безпечної дистанції, скоїв зіткнення з автомобілем Chevrolet Aveo днз НОМЕР_1 , який здійснював поворот праворуч, внаслідок ДТП автомобіль отримав механічні пошкодження, чим порушив вимоги п.п. 14.2а, 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху, та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. Крім того, відповідач ОСОБА_2 11 липня 2023 року о 18-35 год. в м. Тернівка по вул. Пушкіна,12, керував мопедом «Дельта» без днз, який немає права керування таким транспортним засобом, чим порушив вимоги п. 2.1а Правил дорожнього руху, та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 126 КУпАП.

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 власником транспортного засобу Chevrolet Aveo днз НОМЕР_1 є ОСОБА_1 .

Згідно Висновку експерта з автотоварознавчого дослідження № 241С23 від 02 вересня 2023 року про оцінку вартості матеріального збитку завданого власнику КТЗ, матеріальний збиток, заподіяний власнику автомобіля Chevrolet Aveo1.5і днз НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_3 , в результаті його пошкодження при ДТП складає 29558,74 грн. Матеріальний збиток, заподіяний власнику автомобіля Chevrolet Aveo1.5і днз НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_3 , в результаті його пошкодження при ДТП складає 28450,51 грн. без врахування ПДВ.

13 липня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до МТСБУ з повідомленням про ДТП та з заявою про здійснення йому страхового відшкодування завданої йому шкоди ОСОБА_2

25 серпня 2023 року МТСБУ відмовило позивачу у відшкодуванні шкоди, у зв`язку з тим, що відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не вважається транспортним засобом пристрій, який підлягає під ознаки у пункті 1.5 Закону, але щодо якого не встановлено коригуючий коефіцієнт залежно від типу транспортного засобу.

Відповідно до полісу №211466269 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів страхувальником є ОСОБА_1 , забезпечений транспортний засіб Chevrolet Aveo1.5і днз НОМЕР_1 , поліс діяв з 11 жовтня 2022 року по 10 жовтня 2023 року. Страхова сума за шкоду, заподіяну майну - 160000,00 грн., розмір франшизи - 3200,00 грн.

У відповідності до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий та неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках.

Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Отже, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом належними та допустимими доказами.

З урахуванням позовних вимог які заявлені позивачем суд вважає, що до даних правовідносин застосовуються спеціальні норми Закону - ст.ст. 1187,1188 ЦК України.

Згідно зі статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

За змістом статті 9, 22-31, 35, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на його отримання, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинне відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

З огляду на зазначене сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу.

За змістом пунктів 9.1 статті 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

Відповідно до статті 1.5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» наземні транспортні засоби (далі - транспортні засоби) - це пристрої, призначені для перевезення людей та/або вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів, які підлягають державній реєстрації та обліку у територіальних органах Міністерства внутрішніх справ України та/або допущені до дорожнього руху, а також ввезені на митну територію України для тимчасового користування, зареєстровані в інших країнах. У цьому Законі не вважається транспортним засобом пристрій, який підпадає під ознаки, зазначені у цьому пункті, але щодо якого не встановлено коригуючий коефіцієнт залежно від типу транспортного засобу.

В п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» зазначено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

В п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» передбачено, що при вирішенні спорів щодо відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, судам слід мати на увазі, що для цілей обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності володільців транспортних засобів у пункті 1.5 статті 1 Закону № 1961-IV наведено визначення транспортних засобів. У зв`язку із цим якщо шкоди завдано з вини особи, діяльність якої пов`язана з використанням іншого транспортного засобу (наприклад, гужової повозки, велосипеда) або механізму, що не належить до транспортних засобів (сільськогосподарські збиральні машини, косарки тощо), цивільно-правова відповідальність якої не підлягає обов`язковому страхуванню, шкода відшкодовується за загальними правилами, визначеними ЦК.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Відповідно до ст. 1192 ЦК України якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до ст. 1180 ЦК України шкода, завдана неповнолітньою особою після набуття нею повної цивільної дієздатності, відшкодовується цією особою самостійно на загальних підставах. У разі відсутності у неповнолітньої особи, яка набула повної цивільної дієздатності, майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками (усиновлювачами) або піклувальником, якщо вони дали згоду на набуття нею повної цивільної дієздатності і не доведуть, що шкоди було завдано не з їхньої вини. Обов`язок цих осіб відшкодувати шкоду припиняється з досягненням особою, яка завдала шкоди, повноліття.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в постанові від 27 березня 1992 р. № 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", при заподіянні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на його володільця не може бути покладено обов`язок по її відшкодуванню, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, а у випадках, передбачених спеціальним законом, - тільки умислу потерпілого, тобто позивач від доказування вини відповідача звільняється.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступень зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Статтею 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно з ч.ч. 1, 2, 3 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Згідно до ч. 2,3 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно абз. 2 п. 22.3 ст. 22 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» якщо судом встановлено відшкодувати потерпілому моральну шкоду, передбачену пунктами 3, 4 частини другої статті 23 Цивільного кодексу України, таке відшкодування у розмірі, визначеному судом, здійснює особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди.

В постанові Верховного Суду від 19 вересня 2018 року по справі № 753/21177/16-ц зазначено, що визначення розміру матеріального збитку при настанні страхового випадку повинно бути підтверджено належним засобом доказування, зокрема, звітом (актом) про оцінку майна, який повинен відповідати вимогам Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність» та Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за № 1074/8395 (з відповідним змінами).

Згідно до п. 58 Рішення ЄСПЛ у справі «Серявін та інші проти України» (Заява № 4909/04) Страсбург, 10 лютого 2010 року, остаточне 10/05/2011), з усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Судом враховується, що шкода, завдана неповнолітньою особою після набуття нею повної цивільної дієздатності, відшкодовується цією особою самостійно на загальних підставах. У разі відсутності у неповнолітньої особи, яка набула повної цивільної дієздатності, майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками (усиновлювачами) або піклувальником, якщо вони дали згоду на набуття нею повної цивільної дієздатності і не доведуть, що шкоди було завдано не з їхньої вини. Обов`язок цих осіб відшкодувати шкоду припиняється з досягненням особою, яка завдала шкоди, повноліття.

Оскільки, відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на данний час досяг повноліття, а тому у його законного представника ОСОБА_3 , яка є відповідачем по справі, обов`язок щодо відшкодування шкоди, завданої ОСОБА_2 внаслідок ДТП, яка сталася 11 липня 2023 року, припинився, тому суд в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь позивача матеріальної шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 29558,74 грн. та моральної шкоди в розмірі 10000,00 грн., судових витрат зі сплати судового збору у розмірі 858,88 грн. та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн., відмовляє.

Таким чином, проаналізувавши та оцінив кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних по справі доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку, про часткове задоволення позовних вимог, а саме стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача матеріальну шкоду внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 29558,74 грн. та моральну шкоду, з урахуванням розумності і справедливості, в розмірі 2000,00 грн.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача судовий збір у сумі 858,88 грн.

В частині позовних вимог щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу суд приходить до наступного.

В ч. 3 ст. 137 ЦПК України зазначено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При постановленні рішення Європейський суд з прав людини (Справа Побегайло проти України, заява № 18368/03) 29 березня 2004 року зазначив, що для компенсації затрат в суму, присуджену у відповідність зі статтею 41 Конвенції, повинно бути встановлено, що ці затрати були необхідними та фактично понесені, з метою запобігання порушення або отримання відшкодування за визнане порушення Конвенції, і якщо вони були розумними відносно їхнього розміру.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження понесених витрат суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 20 червня 2018 року по справі № 127/1284/14-ц.

Представником позивача на підтвердження витрат на правову допомогу взагалі не надано жодного доказу, а тому в задоволенні вимоги представника позивача про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу слід відмовити, як передчасно заявленої.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 10, 12-13, 17, 18, 76-81, 141, 258-259, 263-265, 273, 280-282 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позов представника позивача адвоката Мерцалова Михайла Юрійовича в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування майнової та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , шкоду, заподіяну в наслідок дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 29558,74 грн.; моральну шкоду в розмірі 2000,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , судовий збір у розмірі 858,88 грн.

В частині позовних вимог представника позивача адвоката Мерцалова Михайла Юрійовича в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування витрат на правову допомогу - відмовити.

В частині позовних вимог представника позивача адвоката Мерцалова Михайла Юрійовича в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування майнової та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, витрат на правову допомогу - відмовити.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільно процесуальним Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заява про перегляд цього рішення може бути подана відповідачем в Тернівський міський суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Повне судове рішення складено 21 травня 2024 року.

Головуючий суддя В.О. Корягін