Справа № 595/247/24
Провадження № 2/595/149/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.05.2024

Бучацький районний суд Тернопільської області

одноособово суддею Содоморою Р.О.,

при секретарі Присташ П.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Бучач справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах якої діє ОСОБА_2 до Бучацької міської ради про визнання права власності на спадкове майно,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до Бучацької міської ради про визнання за нею право власності на житловий будинок загальною площею 84,3 м.кв. з надвірними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті батька, ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ; визнання за нею, в порядку спадкування за заповітом після смерті батька, ОСОБА_3 , право на завершення приватизації земельної ділянки, загальною площею 0,54 га, яка складається із земельних ділянок площею 0,04 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд (під будівлю), та площею 0,50 га ріллі, яка розташована на території с. Ліщанці, Чортківського району, Тернопільської області та, яка була передана безоплатно у приватну власність ОСОБА_3 на підставі рішення Ліщанецької сільської ради, Бучацького району, Тернопільської області № 25 від 31.03.1994 та земельну ділянку площею 0,15 га - присадибна земельна ділянка, яка розташована на території с. Ліщанці, Чортківського району, Тернопільської області та, яка була виділена ОСОБА_3 на підставі рішення Сороківської сільської ради, Бучацького району, Тернопільської області № 20 від 18.06.1992.

Свої вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько позивача ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 . За життя ОСОБА_3 склав заповіт, у якому усе належне йому майно заповів в рівних частках ОСОБА_4 та ОСОБА_1 . ОСОБА_3 належало нерухоме майно: житловий будинок з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 ; земельні ділянки під будівлю площею 0,04 га, під ріллю 0,50 га, та присадибна ділянка площею 0,15 га (згідно архівних витягів з рішень Ліщанецької сільської ради № 25 від 31.03.1994 та № 20 від 18.06.1992). Згідно довідки Бучацької міської ради № 118 від 10.06.2021 року на момент смерті разом із ОСОБА_3 проживали та були зареєстровані: ОСОБА_1 донька, ОСОБА_5 дружина, ОСОБА_4 - син. ОСОБА_5 та ОСОБА_4 відмовились від одержання обов`язкової частки у спадщині, подавши нотаріусу відповідні заяви. Позивач спадщину прийняла, так як на час смерті спадкодавця проживала та була зареєстрована разом з ним. ОСОБА_1 звернулася до нотаріуса щоб отримати свідоцтво про право на спадщину на вказане майно, проте нотаріус відмовила у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів, що підтверджується довідкою від 09.10.2023. Також, позивач зазначає, що приватизація належних ОСОБА_3 земельних ділянок була розпочата та проводилася відповідно до порядку передбаченого Декретом Кабінету Міністрів України від 26.12.1992 р. №15-92 «Про приватизацію земельних ділянок», Порядком передачі земельних ділянок у приватну власність громадянам України, затвердженого наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 15.02.1993 року №10, та ЗК України 1990 року. ОСОБА_3 розпочав процедуру приватизації земельних ділянок відповідно до чинного законодавства України, однак за життя не завершив її, а саме: не виготовлено технічної документації із землеустрою та не встановлено землевпорядними організаціями меж земельної ділянки у натурі (на місцевості), не одержано у встановленому порядку державного акту на право власності на землю та не проведено його реєстрацію.

Ухвалою Бучацького районного суду від 05 лютого 2024 року відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, згідно позовної заяви просить суд розглядати справу у її відсутності.

Представник відповідача Бучацької міської ради у судове засідання не з`явився, подав суду відзив на заяву, у якому просить суд розглядати справу у його відсутності, при вирішенні справи покладається на розсуд суду.

Дослідивши та оцінивши письмові докази, суд встановив наступні обставини.

Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання усіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим Ліщанецькою сільською радою Бучацького району Тернопільської області.

Згідно свідоцтва про народження позивача, серії НОМЕР_2 , виданого Сороківською сільською радою, її батьком є ОСОБА_3 .

Із свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Бучацького районного управління юстиції Тернопільської області, вбачається, що позивач уклала шлюб із ОСОБА_6 , та змінила прізвище з « ОСОБА_7 » на « ОСОБА_8 ».

За життя, ОСОБА_3 , 07 квітня 2017 року склав заповіт, у якому усе належне йому майно заповів в рівних частках ОСОБА_4 та ОСОБА_1 .

ОСОБА_3 належало нерухоме майно: житловий будинок з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 ; земельні ділянки під будівлю площею 0,04 га, під ріллю 0,50 га, та присадибна ділянка площею 0,15 га (згідно архівних витягів з рішень Ліщанецької сільської ради № 25 від 31.03.1994 та № 20 від 18.06.1992).

Згідно довідки Бучацької міської ради № 118 від 10.06.2021 на момент смерті разом із ОСОБА_3 проживали та були зареєстровані: ОСОБА_1 донька, ОСОБА_5 дружина, ОСОБА_4 - син.

ОСОБА_5 та ОСОБА_4 відмовились від одержання обов`язкової частки у спадщині, подавши нотаріусу відповідні заяви.

Позивач спадщину прийняла, так як на час смерті спадкодавця проживала та була зареєстрована разом з ним.

Відповідно до відповіді, виданої приватним нотаріусом Бучацького районного нотаріального округу, вбачається, що правовстановлюючих документів на житловий будинок, що належав ОСОБА_3 до нотконтори не було подано, в зв`язку з чим видати свідоцтво про право на спадщину після його смерті на ім`я ОСОБА_1 є неможливим.

Правовою позицією, що висловлена Верховним Судом України по справі №6-137цс13 визначено, що право власності на житловий будинок набувається у порядку, який був чинним на час завершення його будівництва. З 1966 року питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948 року «Про громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» і прийнятою відповідно до цього указу постановою Ради Міністрів СРСР від 26.08.1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», які зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Отже, за вказаними Указом та Постановою підставою виникнення у громадян права власності на житловий будинок був сам факт збудування ним цього будинку з додержанням вимог зазначених актів законодавства та прийняття будинку в експлуатацію. Ці правові акти не пов`язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації.

Відповідно до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, що була затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31.01.1966 року (втратила чинність на підставі Наказу Держжитлокомунгоспу №56 від 13.12.1995 року), будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані, реєстрації не підлягали.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

При цьому у положенні п. 3.1 Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року за №24-753/0/4-13, роз`яснено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в абзаці 3 пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Враховуючи, що приватним нотаріусом відповідно до статті 49 Закону України «Про нотаріат» було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, позивач обґрунтовано звернувся до суду.

Відповідно до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно з ч.1 ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

А відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом.

ОСОБА_1 прийняла спадщину після смерті батька. За життя, ОСОБА_3 , 07 квітня 2017 року склав заповіт, у якому усе належне йому майно заповів в рівних частках ОСОБА_4 та ОСОБА_1 . ОСОБА_5 та ОСОБА_4 відмовились від одержання обов`язкової частки у спадщині, подавши нотаріусу відповідні заяви.

Статтею 125 Земельного кодексу України встановлено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав.

Приватизація належних ОСОБА_3 земельних ділянок була розпочата та проводилася відповідно до порядку передбаченого Декретом Кабінету Міністрів України від 26.12.1992 р. №15-92 «Про приватизацію земельних ділянок», Порядком передачі земельних ділянок у приватну власність громадянам України, затвердженого наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 15.02.1993 року №10, та ЗК України 1990 року. ОСОБА_3 розпочав процедуру приватизації земельних ділянок відповідно до чинного законодавства України, однак за життя не завершив її, а саме: не виготовлено технічної документації із землеустрою та не встановлено землевпорядними організаціями меж земельної ділянки у натурі (на місцевості), не одержано у встановленому порядку державного акту на право власності на землю та не проведено його реєстрацію.

Громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини (пункт «г» частини першої статті 81 Земельного кодексу України).

Перехідними положеннями Земельного кодексу України визначено, що рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до декрету КМУ від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку.

Відповідно до правової позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст.125 Земельного кодексу України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку.

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 прийняла спадщину за заповітом після смерті свого батька. Успадкувавши спадкове майно, вона успадкувала право на завершення приватизації, яке мав за життя спадкодавець, але в установленому порядку не може завершити процедуру приватизації та зареєструвати своє право на спадкове майно.

Згідно з роз`яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», у п.3.5 визначено, що правильною є практика судів, які у випадку не завершення процедури приватизації земельної ділянки, яку розпочав за життя спадкодавець та не встиг закінчити, визнають за спадкоємцем таке право.

За таких обставин, суд вважає, що позивач, прийнявши спадщину після смерті спадкодавця, набула право на спадкування усіх прав та обов`язків, що належали останньому, включно із правом на завершення приватизації земельних ділянок.

Враховуючи те, що представлені позивачем докази на підтвердження своїх позовних вимог щодо визнання права власності на спадкове майно та визнання права на завершення приватизації земельних ділянок в порядку спадкування за заповітом в контексті положень ст.ст.76-80 ЦПК України є належними та допустимими, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 слід задовольнити.

Керуючись ст.ст.76-80,247,259,263-265,268,273 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , РНОКПП № НОМЕР_4 , право власності на житловий будинок загальною площею 84,3 м.кв. з надвірними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті батька, ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати за ОСОБА_1 , РНОКПП № НОМЕР_4 , в порядку спадкування за заповітом після смерті батька, ОСОБА_3 , право на завершення приватизації земельної ділянки, загальною площею 0,54 га, яка складається із земельних ділянок площею 0,04 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд (під будівлю), та площею 0,50 га ріллі, яка розташована на території с. Ліщанці, Чортківського району, Тернопільської області та, яка була передана безоплатно у приватну власність ОСОБА_3 на підставі рішення Ліщанецької сільської ради, Бучацького району, Тернопільської області № 25 від 31.03.1994 та земельну ділянку площею 0,15 га - присадибна земельна ділянка, яка розташована на території с. Ліщанці, Чортківського району, Тернопільської області та, яка була виділена ОСОБА_3 на підставі рішення Сороківської сільської ради, Бучацького району, Тернопільської області № 20 від 18.06.1992.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скарги не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду.

Суддя: Р. О. Содомора