ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

21 травня 2024 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 751/7911/23

Головуючий у першій інстанції Лібстер А. С.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/523/24

Суд у складі:

головуючого - судді Євстафіїва О.К.,

суддів: Скрипки А.А., Шарапової О.Л.,

за участю секретаря Зеляк Ю.Г.,

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

особа, яка подала апеляційну скаргу: ОСОБА_1 ,

на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 18 січня 2024 року; дата складання повного тексту рішення: 25.01.2024, місце ухвалення: м. Чернігів,

в с т а н о в и в:

У вересні 2023 р. ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила визнати його такими, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 . Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що позивач є власником вказаної квартири, у якій, крім неї, зареєстрований її колишній чоловік ОСОБА_2 , який не проживає в квартирі з моменту її придбання, не несе витрат на її утримання та порушує права ОСОБА_1 на вільне розпорядження і користування квартирою. В порядку ст. 18 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» позивачем власника спірного житла до Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради подавалася заява про зняття ОСОБА_2 із задекларованого/зареєстрованого місця проживання, але 04.09.2023 позивач отримала відмову у зв`язку з ненаданням нею відповідного документа з військкомату щодо відповідача. Однак Чернігівською обласною військовою адміністрацією або Чернігівською міською військовою адміністрацією не було накладено жодних заборон або обмежень щодо зняття осіб з місця реєстрації проживання.

Оскаржуваним рішенням в позові відмовлено. Ухвалюючи його, суд І інстанції виходив з того, що задоволення позову в силу ст. 316, 321 ч. ч. 1 і 2, 317 ЦК України призведе до порушення прав ОСОБА_2 , що йому належать як співвласникові спірної квартири.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати вказане рішення й ухвалити рішення про задоволення її вимог. Доводи скарги зводяться до викладу змісту позовної заяви та до такого:

- відповідач не має жодного документа, що підтверджує його право власності на квартиру, про яку йдеться;

- посилання суду на те, що спірна квартира є спільною сумісною подружньою власністю сторін, не є абсолютним і його потрібно довести. Для підтвердження цього права ОСОБА_2 повинен був подати відповідний позов до суду, що ним не зроблено, в іншому випадку він визнає право власності позивача на квартиру.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник адвокат Федоренко Є.В. апеляційну скаргу підтримали, представник ОСОБА_2 адвокат Шипов І.І. просив її відхилити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши її матеріали та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що вона підлягає відхиленню.

У справі встановлено таке.

ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували в шлюбі з 01.06.2017 по 05.08.2023, що підтверджується копіями свідоцтв відповідного змісту (арк. 24, 25, 56).

У копії договору купівлі-продажу квартири від 30.12.2020, посвідченого приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Беловою О.С. за реєстровим № 4562, зазначено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 , яка перебуває в іпотеці АТ «Державний ощадний банк України», строк виконання основного зобов`язання - 29.12.2040. Ці обставини також підтверджуються копіями інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 04.09.2023 № 345207602, витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження від 30.12.2020 № 239447067 і складеного 30.12.2020 ОСОБА_1 та АТ «Державний ощадний банк України» акта (арк. 7-9, 10, 12-15, 11).

В пункті 1.7 вищевказаного договору зазначено, що спірна квартира буде об`єктом права спільної сумісної власності як така, що набувається ОСОБА_1 у шлюбі з ОСОБА_2 , який зареєстровано 01.06.2017, та з засвідченої нотаріусом згоди останнього.

У зазначеній квартирі зареєстровані позивач, а також ОСОБА_3 (дочка позивача), ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 (онука позивача), 08.06.2020 р. народж. Ці обставини підтверджуються копією довідки про склад сім`ї, зареєстрованих у житловому приміщенні, виданої Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Європейський двір» (далі за текстом ОСББ «Європейський двір») від 14.09.2023 (арк. 6).

Згідно з копією акта про непроживання особи за місцем реєстрації, складеного ОСББ «Європейський двір» 21.07.2023, ОСОБА_2 зареєстрований в квартирі АДРЕСА_1 , але фактично не проживає за місцем реєстрації (арк. 5).

Відповідно до копій платіжних інструкцій, ОСОБА_2 частково сплачував вартість комунальних послуг, спожитих у спірній квартирі, з серпня 2023 р. по листопад 2023 р. (арк. 48-55).

В повідомленні АТ «Державний ощадний банк України» від 18.01.2024 № 55/5.1-02/6798/2024 зазначено, що ОСОБА_1 станом на 18.01.2024 має прострочену заборгованість по платежах за кредитним договором у сумі 19503 грн 39 коп. (арк. 61).

Аналіз норм права, що регулюють спірні правовідносини, і встановлених у справі обставин доводить суд такого.

Квартира АДРЕСА_1 набута колишнім подружжям ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у власність під час шлюбу і натепер вона залишилася у їхній спільній сумісній власності. Факт реєстрації права власності на цю квартиру на ім`я ОСОБА_1 на правовий статус квартири не впливає.

Невід`ємною складовою наявного у ОСОБА_2 права спільної з ОСОБА_1 сумісної власності на спірну квартиру є право ОСОБА_2 користування нею. Право власності ОСОБА_2 на цю квартиру підлягає захисту в рівній мірі з правом власності на неї ОСОБА_1 (ст. 41 Конституції України, ст. 316-319, 321, 368, 369, 379, 382, 386 ЦК України, ст. 150, 155 ЖК України). В силу цих норм права підстав для визнання ОСОБА_2 на вимогу ОСОБА_1 таким, що втратив право користування квартирою, про яку йдеться, немає.

Доводи апеляційної скарги судом відкидаються як такі, що суперечать встановленим у справі і описаним вище обставинам, а також визначеним відповідно до них правовідносинам. Отож підстав для скасування оскаржуваного рішення не встановлено.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 18 січня 2024 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але вона може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повної постанови.

Ідентифікаційні дані учасників справи наведено у рішенні суду І інстанції.

Дату ухвалення постанови визначено згідно з приписом ч. 5 ст. 268 ЦПК України.

Головуючий: Судді: