печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2024 року Печерський районний суд м. Києва

суддя Матійчук Г. О.

секретар судового засідання Музика В. П.

справа №757/52392/23-ц

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди, -

представник позивача - адвокат Лошаков Є. М.

представник відповідача - адвокат Данілова Ю. І.

В С Т А Н О В И В:

У липні 2023 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просить стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 майнову шкоду у розмірі 5 824, 00 грн, моральну шкоду в розмірі 200 000, 00 грн.

В обґрунтування позову зазначено, що він разом із своєю дружиною ОСОБА_3 постійно проживає за адресою: АДРЕСА_1 , у квартирі №72 , яка розташована на третьому поверсі дев`ятиповерхового будинку.

На четвертому поверсі даного будинку за адресою: АДРЕСА_1 , у квартирі №78 мешкає ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із своєю матір`ю ОСОБА_4 .

Вказує, що на протязі більше трьох років ОСОБА_2 вночі гучно слухає музику, голосно лається та навмисно стукає важким предметом по підлозі, а декілька років тому він бігав з сокирою в руках по під`їзду та пошкодив двері різних квартир. Крім того, відповідач використовував сльозогінний газовий балончик проти похилої мешканки будинку - ОСОБА_5 , що мешкає в квартирі №70 , бив її кулаком та зламав їй носа, та застосовував сльозогінний газовий балончик проти позивача, який намагався зробити останньому зауваження на галасливу поведінку вночі. Позивач неодноразово звертався в поліцію зі скаргами на відповідача за фактами перевищення ним рівня шуму вночі. Однак коли приїздила поліція, то відповідач не відчиняв їм двері, поліція нічого не робила та просто їхала.

Також зазначає, що 18.06.2022 року позивач з дружиною перебували вдома, вночі він прокинувся від стуків у вікно та побачив, що по вікну спальні зовні зверху б?є швабра, а після декількох ударів зовнішній склопакет розбився. Позивач підбіг до вікна та побачив руки відповідача які затаскують швабру у вікно. Позивач викликав на вказану подію працівників поліції, однак відповідач знову не відчинив двері та поліція просто поїхала.

06.07.2022 року відповідач повторно бив шваброю по вікну позивача, внаслідок чого розбився зовнішній склопакет вікна лоджії.

Позивач викликав на вказану подію працівників поліції та потім писав відповідну письмову заяву та надавав поліцейським письмові пояснення.

17.02.2023 року позивач знову звернувся до працівників поліції через лінію «102». Після чого до нього додому приїхала слідчо-оперативна група Печерського УП ГУНІ у м. Києві. В той же день, 17.02.2023 року в період часу з 15:15 год. до 15:36 год. дізнавач ВД Печерського УП ГУНП у м. Києві лейтенант поліції Кударь Микита Станіславович провів огляд місця події та зафіксував розбиті вікна та характер їх пошкоджень (розбиті зовнішні склопакети зверху, внутрішні склопакети цілі). Під час вищевказаного огляду застосовувалась фотофіксація за допомогою фотокамери.

20.02.2022 року позивач подав до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва скаргу на бездіяльність посадових осіб Печерського УПГУНП в м. Києві щодо відмови у відкритті кримінального провадження за його заявою, яку 27.03.2023 року було задоволено.

22.03.2023 року позивач самостійно замінив пошкодженні вікна, уклавши із ФОП ОСОБА_6 договір купівлі-продажу №2203/1. Згідно додатку №1 до вказаного договору ОСОБА_1 купив два склопакети загальною площею 2,38 кв. м разом з послугою їх встановлення на загальну суму 5 824, 00 грн. Оплата вказаних коштів підтверджується видатковою накладною та фіскальним чеком №IAUZrknGdbU від 22.03.2023 року. Таким чином вважає, що майнова завдана йому шкода складає 5 824,00грн.

Крім того, зазначає, що йому вищевказаними діяннями відповідача було заподіяно моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, які виникли через сильний стрес та шок, який виник в момент розбиття вікон, та яку він оцінює у 200 000, 00 грн.

Таким чином, вважає, що діями відповідача йому було завдано матеріальної та моральної шкоди, що стало підставою для звернення до суду із вказаним позовом.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.11.2023 року для розгляду вказаної справи визначено суддю Матійчук Г. О. (а. с. 53-54).

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 29.11.2023 року відкрито провадження у справі та вирішено розглянути її за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Запропоновано відповідачу не пізніше п`ятнадцятиденного строку подати заяву із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, роз`яснено відповідачу, що він має право не пізніше п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали про відкриття провадження, копії позовної заяви та додатків до неї, до початку розгляду справи по суті надіслати відзив на позовну заяву (а. с. 56).

Копію ухвали про відкриття провадження було направлено на адреси сторін, крім того відповідачу було направлено копію позовної заяви з додатками. Також вказану ухвалу було направлено на відомі адреси електронної пошти сторін та до електронного кабінету учасників справи (а. с. 57).

Відповідно до довідки наелектронну пошту позивача та представника позивача та до електронного кабінету представника позивача ухвалу доставлено - 01.12.2023 року (а. с. 58).

На адресу суду повернувся лист з копією ухвали про відкриття провадження, направлений на адресу відповідача, з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а. сю 87-89).

Суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями.

Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - разом з копіями відповідних документів, надсилається до електронного кабінету відповідного учасника справи, а в разі його відсутності - разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення або кур`єром за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи (ч. 6 ст. 128 ЦПК України).

За ч. 7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається юридичним особам та фізичним особам - підприємцям - за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань; фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.

Таким чином, сторони вважаються належно повідомленими про розгляд даної справи.

05.11.2023 року від представника відповідача надійшло клопотання про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін (а. с. 59-62).

19.12.2023 року надійшов відзив на позов відповідача, у якому просить відмовити у задоволенні позову з підстав, зазначених у ньому. Зокрема, у відзиві зазначено, що твердження у позовній заяві є необґрунтованими та не відповідають дійсності, а жодна із вищезазначених обставин не мають доказів. Відповідач не здійснював жодної вищевказаної дії, а інакше позивачем на підтвердження було б долучено хоча б якесь підтвердження. Одночасно пояснення мешканки будинку - ОСОБА_5 , що начебто відповідач наніс їй удар кулаком та зламав носа є також оманливими, оскільки якби такі звинувачення мали місце, ОСОБА_5 звернулась би до органів поліції, органів медичного закладу або до суду в окремому порядку. Крім того, Позивачем зазначено, що 18.06.2022 року та 06.07.2022 року відповідач бив шваброю по вікну позивача, у зв`язку із чим позивачем було викликано поліцію, однак жодних доказів звернення у поліцію за 2022 рік матеріали справи не містять. Щодо заявленого позивачем розміру моральної шкоди, то він є нічим не необґрунтованим та безпідставним (а. с. 63-83).

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 19.12.2023 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача - адвоката Данілової Ю. І. про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін (а. с. 85).

Згідно із ч. 1 ст. 174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов такого висновку.

За ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України).

За ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За загальним правилом статтею 15 та 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених ч. 2 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно із ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:

1) визнання права;

2) визнання правочину недійсним;

3) припинення дії, яка порушує право;

4) відновлення становища, яке існувало до порушення;

5) примусове виконання обов`язку в натурі;

6) зміна правовідношення;

7) припинення правовідношення;

8) відшкодування збитків то інші способи відшкодування майнової шкоди;

9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди;

10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 разом із своєю дружиною ОСОБА_3 проживає за адресою: АДРЕСА_1 , у квартирі №72 , яка розташована на третьому поверсі дев`ятиповерхового будинку.

На четвертому поверсі даного будинку за адресою: АДРЕСА_1 , у квартирі №78 мешкає ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із своєю матір`ю ОСОБА_4 .

17.02.2023 року ОСОБА_1 звернувся до Печерського УП ГУ НП у м. Києві із заявою про вчинення 18.06.2022 року та 06.07.2022 року правопорушень, а саме: пошкодження вікон у квартирі АДРЕСА_5 (а. с. 18-21).

17.02.2023 року в період часу з 15:15 год. до 15:36 год. дізнавач ВД Печерського УП ГУНП у м. Києві лейтенант поліції Кударь Микита Станіславович провів огляд місця події та зафіксував розбиті вікна та характер їх пошкоджень, що підтверджується протоколом огляду місця події (а. с. 23-29).

У ч. ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

Статтею 1166 ЦК України визначено, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Згідно роз`яснень, викладених в пункті 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» №6 від 27.03.1992 року, шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Таким чином, умовою покладення на відповідача відповідальності за шкоду, завдану позивачу, є наявність вини останньої у спричиненні вказаної шкоди.

Статтею 1192 ЦК України визначено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Суд зауважує, що стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Поняття моральної (немайнової) шкоди і порядок її відшкодування визначається статтею 23 ЦК України. Зокрема, підставами для відшкодування моральної шкоди можуть бути порушення майнових, особистих немайнових прав особи, а також зобов`язань у випадках, передбачених договором або законом.

Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно роз`яснень, наданих у п. п. 5, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

У пунктах 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Сам по собі факт порушення права, за відсутності доведеної наявності вищезазначених втрат немайнового характеру, не є підставою для відшкодування моральної шкоди, а її наявність відповідно до загальних засад змагальності цивільного процесу підлягає доведенню особою, яка порушує питання про її відшкодування.

Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

При вирішенні спорів про відшкодування шкоди за ст. ст. 1166, 1167 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками.

Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, як встановлено ч. 2 ст. 77 ЦПК України.

Згідно із ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 ЦПК України, суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Таким чином, доказуванням є процесуальна і розумова діяльність суб`єктів доказування, яка здійснюється в урегульованому цивільному процесуальному порядку і спрямована на з`ясування дійсних обставин справи, прав і обов`язків сторін, встановлення певних обставин шляхом ствердження юридичних фактів, зазначення доказів, а також подання, прийняття, збирання, витребування, дослідження і оцінки доказів; докази і доказування виступають процесуальними засобами пізнання в цивільному судочинстві.

Процес доказування (на достовірність знань про предмет) відбувається у межах передбачених процесуальних форм і структурно складається з декількох елементів або стадій, які взаємопов`язані й взаємообумовлені. Виділяються такі елементи: твердження про факти; визначення заінтересованих осіб щодо доказів; подання доказів; витребування доказів судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі; дослідження доказів; оцінка доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд наголошує, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує.

Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Верховний Суд звертається до власних висновків у Постанові від 02.10.2018 року у справі № 910/18036/17.

Так, звертаючись до суду, позивач просить стягнути із відповідача майнову шкоду у розмірі 5 824, 00 грн та моральну шкоду в розмірі 200 000, 00 грн, завдану позивачу відповідачем пошкодженням 18.06.2022 року та 06.07.2022 року майна позивача, а саме: вікон. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на заяву про вчинення злочину (а. с. 20-21), пояснення (а. с. 22), протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (а. с. 18-19) та прокол огляду місця події (а. с. 23).

Разом з тим, дані документи не свідчать, що саме відповідачем було завдано позивачу шкоди, оскільки останні ґрунтуються виключно на показах позивача щодо подій червня-липня 2022 року, відібраних працівниками поліції у позивача у лютому 2023 році, тобто через пів року після зазначених подій.

Жодних доказів проведеного розслідування, визнання позивача потерпілим чи встановлення вини відповідача матеріали справи не містять.

Щодо пояснень ОСОБА_5 (а. с. 31-32) та характеристики ОСОБА_2 , наданої ОСББ «ТЕМП-4» (а. с. 36), то суд не бере їх до уваги, оскільки останні характеризують особу відповідача, з точки зору його сусідів, однак не містять жодних даних, що хтось був свідком подій 18.06.2022 року та 06.07.2022 року, а посилання на вказані події у них зазначені виключно із слів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

Таким чином, із вказаних документів не вбачається, що саме відповідач завдав шкоди майну позивача.

Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити, що всі надані позивачем докази датовані лютим-березнем 2023 року, а події, на які посилається позивач, відбулись ще у червні-липні 2022 році, однак жодних доказів за цей період позивачем не надано, в тому числі щодо виклику поліції 18.06.2022 року та 06.07.2022 року, про що зазначено у позові.

Також, позивачем не долучено доказів, що за його заявами було відкрито кримінальне правопорушення стосовно ОСОБА_2 , а прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення 17.02.2023 року, не свідчить, що за даним фактом було відкрито кримінальне провадження.

Отже, доводи, на які посилається позивач щодо стягнення з відповідача матеріальної шкоди (збитків) та моральної шкоди, не можуть бути підставою для задоволення позову, оскільки причетність відповідача до завданої шкоди позивачу не була встановлена.

Так, під час розгляду справи судом були створені всі необхідні умови для всебічного та повного дослідження обставин справи. Разом з тим позивач не надав суду належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів в обґрунтування заявлених позовних вимог.

З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

Розподіл судових витрат між сторонами, регулюється ст. 141 ЦПК України. Зокрема: судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судовий збір компенсується за рахунок держави.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 15, 16, 22, 23, 1166, 1167, 1192 ЦК України, постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» №6 від 27.03.1992 року, постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4, ст. ст. 2, 4, 12, 13, 15, 76-82, 89, 95, 141, 174, 258-259, 263-265, 267, 274-279, 352-355, 15.5) Перехідних положень ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до Київського апеляційного суду або через Печерський районний суд м. Києва, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності ЦПК України в редакції від 15 грудня 2017 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи на офіційному вебпорталі судової влади України за вебадресою: http://court.gov.ua/fair/sud2606.

Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_6 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_7 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Суддя Г.О. Матійчук