Справа № 692/230/24
Провадження № 2/692/140/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2024 року с-ще Драбів

Драбівський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Левченко Л.О.

за участю: секретаря Савенко О.В.

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів.

І. Зміст позовних вимог.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що з відповідачем перебував у зареєстрованому шлюбі з 28.12.2007р., який на даний час розірвано. За час перебування у шлюбі у сторін народилась дитина: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 20.03.2019р. Драбівським районним судом Черкаської області видано судовий наказ про стягнення з позивача на користь відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 у розмірі частини заробітку платника аліментів. У позивача виникла заборгованість зі слати аліментів і рішенням Драбівського районного суду Черкаської області з позивача було стягнуто неустойку (пеню) за прострочення аліментів за період з березня 2019р. по серпень 2023р. у розмірі 198957,22грн. На даний час позивач не може сплачувати аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , оскільки також має дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 08.05.2023р. з нього на утримання ОСОБА_4 стягуються аліменти у розмірі 3000,00 грн. щомісячно, і позивач щомісячно сплачує вказану суму та намагається по можливості сплатити більшу суму з метою зрівняння розміру аліментів на утримання обох дітей. Також позивач вказав, що 28.09.2022р. зареєстрував шлюб з ОСОБА_5 . Крім того, його мати ОСОБА_6 , 1949р.н., є особою пенсійного віку та має захворювання, у зв`язку з чим потребує постійного підтримуючого лікування і перебуває на утриманні позивача.

Вважає, що оскільки у нього змінився сімейний стан - народилась дочка ОСОБА_4 , позивач одружився з ОСОБА_1 та його мати ОСОБА_6 потребує фінансової підтримки, то наявні підстави для зменшення розміру аліментів, що стягуються на підставі судового наказу від 20.03.2019р. При цьому звертає увагу на стягнення з нього неустойки за несплату аліментів на підставі рішення суду від 09.01.2024р., вважаючи це обставиною, що свідчить про погіршення його матеріального стану. Тому просить зменшити встановлений судовим наказом Драбівського районного суду Черкаської області від 20.03.2019р. розмір аліментів, що стягуються з позивача на користь відповідача на утримання дочки ОСОБА_3 з 1/4 до 1/6 частини заробітку (доходу) позивача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні рішення у справі.

Ухвалою суду від 01.03.2024р. провадження по справі відкрите за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними матеріалами.

Відповідач ОСОБА_1 скерувала до суду відзив на позовну заяву у якому вважала, що позов до задоволення не підлягає. Вказала, що на даний час дитині ОСОБА_3 виповнилось 12 років, позивач батько дитини аліментів у повному обсязі не платив, дитина перебуває на утриманні відповідача, батько участі у вихованні дитини не бере, лише здійснює матеріальне забезпечення не завжди вчасно і не у повному обсязі. Зараз дитина має травму правої кінцівки та продовжує лікування, має вади зубів. Сама відповідач хворіє, її мати має І-а групу інвалідності та залежна від сторонніх осіб, батько є особою похилого віку та також має проблеми зі здоров`ям. Вказала, що всі кошти йдуть на продукти харчування, ліки, відповідач не має у власності житла та транспорту, не отримує пенсій та соціальних допомог. Вказала на наявність тяжкого матеріального стану, зазначила, що зменшення розміру аліментів може потягти відсутність достатніх коштів на утримання дитини. Дитина окрім проблем зі здоров`ям потребує оновлення одягу, оплати гуртків, репетирів.

Ухвалою суду від 22.03.2024р. здійснено перехід з розгляду справи в порядку спрощеного провадження до розгляду справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 23.04.2024р. підготовче провадження у справі закрито, справа призначена до судового розгляду на 10.05.2024р. о 11:00 год.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримав, на його задоволенні наполягав. Пояснив, що має з відповідачем дочку від 1-го шлюбу, а також має іншу дочку. Хоче, щоб діти мали однакові умови, оскільки не має можливості сплачувати на утримання меншої дочки кошти у тому ж розмірі, що й на утримання старшої. На утримання старшої дочки з нього вираховують 12 тис. грн., на утримання меншої він сплачує 6000,00 грн. Також з нього виконавчою службою вираховується 50% доходу, що становить 25000,00 грн., позивач проживає у м. Києві та сплачує 8000,00 грн. за оренду квартири. Дохід позивача на даний час - близько 50000,00 грн., станом на 2019р. його дохід становив близько 7 тис. грн. Також з 2019р. у зв`язку з військовою службою позивача була заборгованість зі сплати аліментів, на яку нараховано пеню, при цьому позивач заборгованість зі сплати аліментів погасив, чи стягується з нього пеня виконавчою службою точно не знає. Звернув увагу суду, що надані відповідачем у якості доказів медичні чеки не стосувались витрат на лікування дитини, а відповідач перешкоджає йому у спілкуванні з дитиною.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 вказала, що має спільну з позивачем дочку 2011р.н., яка навчається у 6 класі та проживає разом з відповідачем і перебуває на її утриманні. Відповідач не працює, хворіє, батьки відповідача теж мають проблеми зі здоров`ям. Відповідач не має майна та додаткових джерел доходу, а позивач не сплачував аліменти у повній мірі. Зазначила, що дитина, на утримання якої стягуються аліменти, потребує лікування, зокрема, потребує встановлення брекет-системи, має проблеми з рукою, тому зменшення розміру аліментів погіршить майновий стан дитини. Зазначила, що позивач допустив заборгованість зі сплати аліментів, яку у подальшому погасив і на даний час відповідач ще ці кошти не витратила. Зазначила, що у вересні 2023р. відбувся стрибок росту їх спільної дитини і вона потребує витрат на одяг, екскурсії, гуртки, вказала на підвищення цін. Також зазначила, що витрати на одну дитину не повинні компенсуватись за рахунок іншої дитини. Крім того зазначила, що виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 пені нею ще не звернутий до виконання, тому його посилання на стягнення виконавчою службою цих коштів не відповідає дійсності. Просила залишити розмір аліментів на раніше встановленому рівні, у задоволенні позову відмовити.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та постановити рішення.

Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов таких висновків.

ІІІ. Фактичні обставини встановлені судом.

Судом встановлено, що відповідно до копії посвідчення серія НОМЕР_1 виданого 11.01.2016р. ОСОБА_1 має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій.

Згідно копії свідоцтва про народження серія НОМЕР_2 , виданого повторно Драбівським районним ВДРАЦС ЦМУ МЮ (м. Київ) 05.01.2021р., ОСОБА_3 народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 та її батьками вказані ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Згідно копії свідоцтва про народження серія НОМЕР_3 , виданого 25 січня 2020р. Черкаським міським ВДРАЦС ЦМУ МЮ (м. Київ), ОСОБА_4 народилась ІНФОРМАЦІЯ_4 та її батьками вказані ОСОБА_1 та ОСОБА_7 .

Згідно копії свідоцтва про народження серія НОМЕР_4 , виданого 16.11.1985р. Драбівецькою сільською радою Золотоніського району Черкаської області, ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_5 та його батьками вказані ОСОБА_8 та ОСОБА_6 .

Згідно копії свідоцтва про шлюб серія і № (нечітко) від 28.09.2022р., виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Черкаси ЦМУ МЮ (м. Київ), ОСОБА_1 та ОСОБА_5 зареєстрували шлюб 28.09.2022р., про що складено відповідний актовий запис № 2276, після державної реєстрації шлюбу прізвище дружини - ОСОБА_9 .

Згідно довідки про отримання (неотримання) допомоги Управління праці та соціального захисту населення Золотоніської районної державної адміністрації Черкаської області № 141 від 02.02.2024р., ОСОБА_1 не перебуває на обліку в управління праці та соціального захисту населення Золотоніської РДА як отримувач державних матеріальних допомог станом на 02.02.2024р.

Судовим наказом Драбівського районного суду Черкаської області від 20.03.2019р., справа № 692/348/19, з боржника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відвідного віку, щомісячно.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 08.05.2023р. по справі № 711/2139/23 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_7 стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 3000,00 грн. щомісячно.

Згідно копій квитанцій Приватбанк ОСОБА_6 здійснювала переказ коштів ОСОБА_7 з призначенням платежів - переказ власних коштів, аліменти на користь ОСОБА_7 від ОСОБА_10 на суму: 13.12.2023 - 6000,00 грн., 21.01.2024 - 6000,00 грн., 25.02.2024 - 6000,00 грн., 04.11.2023 - 2000,00 грн., 04.11.2023 - 4000,00 грн., 01.10.2023 - 3000,00 грн., 07.10.2023 - 3000,00 грн., 14.09.2023 - 3000,00 грн., 14.09.2023 - 500,00 грн., 14.09.2023 - 1000,00 грн., 18.08.2023 - 4000,00 грн., 24.08.2023 -3000,00 грн., 07.06.2023 - 3000,00 грн., 26.06.2023 - 3000,00 грн., 28.07.2023 - 3000,00 грн.

Рішенням Драбівського районного суду Черкаської області від 09.01.2024 по справі № 692/991/23 з ОСОБА_1 стягнуто на користь ОСОБА_2 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з березня 2019 року по серпень 2023р. у розмірі 198957,22 грн.

Згідно копії довідки ЛКК № 87 КНП «Драбівський центр первинної медико-санітарної допомоги Драбівської селищної ради» № 87 від 13.03.2024 ОСОБА_3 , 2011р.н. потребує коштів на лікування у зв`язку з стійкими посттравматичними контрактурами правого л/зап. суглобу, блоковий синдром.

Згідно запису лікаря стоматолога-ортодонта ОСОБА_11 , ОСОБА_3 , 2011р.н. потребує ортодонтичного лікування (брекет системи на верхню та нижню щелепи) з видаленням 4 зубів, тривалість лікування - 2-3 роки.

На доданому фото наявний рентгенівський знімоку профіль ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 .

Згідно копії довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серія 12 ААГ № 060864 ОСОБА_12 має І А групу інвалідності, встановлену безтерміново, потребує постійного стороннього догляду та допомоги, повністю залежна від сторонніх осіб.

При цьому суд не приймає до уваги копію висновку ТОВ «АШ БІ МЕДІКАЛ» щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , наданого позивачем, оскільки дана інформація стосується виключно стану здоров`я ОСОБА_6 станом на момент такого дослідження та жодним чином не доводить чи спростовує аргументи сторін.

Так само суд не приймає до уваги надані відповідачем у якості доказів: копію виписки № 28926 щодо відповідача ОСОБА_2 , копію рахунку-фактури № БИ-0000004 від 20.1.2023р., копію чеку ПП «Арніка-Люкс» від 21.12.2023р., роздруківку скріншотів екрану мобільного телефону, копію свідоцтва про народження серія НОМЕР_5 щодо ОСОБА_13 , копію медичної карти стаціонарного хворого № 1324, копію медичної карти стаціонарного хворого № 1014 та копію медичної карти стаціонарного хворого № 740, копію довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серія 12ААГ № 060864 щодо ОСОБА_12 , оскільки надані докази стосуються стану здоров`я відповідача та зазначених у цих доказах осіб, вартості медичних товарів, та не стосуються предмету позову оскільки жодним чином не свідчать про зміну майнового стану позивача.

ІV. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи.

Надаючи правову оцінку обставинам справи слід зазначити наступне.

Згідно з ч. 4ст. 82 ЦПК Україниобставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином вказаними вище судовим наказом був встановлений обов`язок позивача по сплаті аліментів на утримання своєї дочки ОСОБА_3 та визначений їх розмір.

У положеннях ст. 2 ЦПК України зазначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно з ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтями 8,11 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що батько та мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Окрім того, ратифікувавши у 1991 році Конвенцію про права дитини 1989 року, Україна прийняла на себе міжнародно-правові зобов`язання по здійсненню міжнародних стандартів прав дитини, відповідно з якими вона повинна забезпечити добробут, охорону здоров`я, житло, освіту для кожної дитини без будь-якої дискримінації, забезпечити якнайкраще здійснення інтересів і прав дитини в усіх сферах суспільного життя. Норми цієї Конвенції, відповідно до ст. 9 Конституції Українидіють як складова національного законодавства України з 27 вересня 1991 року, тобто з часу її ратифікації Україною.

Статтями 180-181 СК Українивизначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у разі недосягнення згоди між батьками щодо їх участі у витратах на утримання дитини, суд своїм рішенням визначає розмір аліментів на утримання дитини.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150,180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143 цс 13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Обґрунтовуючи у судовому засіданні позовні вимоги, позивач посилався на те, що у нього змінився сімейний стан у зв`язку з народженням дочки ОСОБА_4 , на утримання якої він також сплачує аліменти, тому бажає зменшити розмір аліментів на утримання дочки ОСОБА_3 з метою надання допомоги своїм дітям у однаковому розмірі. Також вказав на стягнення з нього пені за несплату аліментів, у зв?язку з чим сукупний розмір відрахувань з його заробітної плати становить 50%.

Як вбачається із висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 16.09.2020 року у справі № 565/2071/19, зміна сімейного стану позивача, а саме народження іншої дитини, не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів. Адже позивач повинен належними та допустимими доказами підтвердити погіршення його майнового стану, у тому числі, у зв`язку з народженням дитини від іншого шлюбу.

Таким чином зміна сімейного стану позивача, а саме народження дочки ОСОБА_4 не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів. З наданих суду доказів не вбачається, що у позивача існують перешкоди для сплати аліментів на утримання обох дочок у однаковому розмірі.

Крім того, батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою.

Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 28 травня 2021 року у справі №715/2073/20 та від 16.09.2020р. по справі № 565/2071/19.

Варто також наголосити, що судова практика містить висновки і щодо того, що факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не знаходиться в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів.

Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини (відповідний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 25 вересня 2019 року у справі №755/14148/18, від 09 вересня 2021 року у справі № 554/3355/20).

Позивач не підтвердив належними та допустимими доказами погіршення його майнового стану, у тому числі у зв`язку з народженням дитини від другого шлюбу у 2020 році, укладенням ще одного шлюбу у 2022 році та проходженням медичних обстежень його матір?ю у 2023 році. Більше того, матеріали справи взагалі не містять відомостей як про доходи, так і про витрати позивача, а з його особистих пояснень, наданих у судовому засіданні вбачається, що матеріальний стан позивача у порівнянні з 2019 роком (часом стягнення аліментів), навпаки, суттєво покращився.

Що ж до твердження про погіршення майнового стану відповідача у зв`язку з стягненням з нього неустойки за несплату аліментів то слід зазначити, що така пеня є наслідком дій самого позивача - невиконання ним свого обов`язку по сплаті аліментів у 2019-2023р. При цьому жодних відомостей щодо повного чи часткового погашення розміру такої пені позивачем або їх примусового стягнення до суду не надано, як і не надано доказів, що позивач взагалі сплачував будь-які кошти на утримання дочки від попереднього шлюбу. Так само не знайшло підтвердження посилання позивача на сплату аліментів на утримання дочки від другого шлюбу ОСОБА_4 , адже з матеріалів справи вбачається, що такі витрати взяла на себе мати позивача - ОСОБА_6 .

Тому суд не може прийняти вказані обставини як такі, що свідчить про погіршення матеріального стану позивача.

З матеріалів справи вбачається, що дитина ОСОБА_3 має необхідність у лікуванні, тому суд погоджується з твердженням відповідача, що зміна розміру аліментів поставить ОСОБА_3 у гірше матеріальне становище. В той же час, посилання відповідача на необхідність власного лікування та проблеми зі здоров`ям її батьків не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки суперечать інституту права на аліменти, що є коштами для утримання, які закон зобов`язує платити одного з батьків неповнолітньої дитини, є гарантією виконання кожним з батьків свого обов`язку забезпечувати дитину, надавати їй можливість на користування всіма благами соціального забезпечення, належним харчуванням, житлом, розвагами, надати їй захист і піклування, які необхідні для її благополуччя. При цьому, виходячи з положень чинного законодавства, доступ дитини до даних благ не залежить від перебування батьків у шлюбі, а аліменти є власністю самої дитини, а не батьків. Батьки лише отримують та використовують їх від імені дітей. Тому аліменти, сплачені позивачем, не повинні компенсувати інші витрати відповідача, зокрема, на лікування самого відповідача або її родичів.

Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.

При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійної, не залежної від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідачем не надано жодного доказу наявності в нього скрутного матеріального становища, матеріали справи взагалі не містять відомостей про доходи та витрати позивача.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно з статтями 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до норм ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована постановою Верховної Ради України віл 27.02.1991 року № 789-ХІІ і набула чинності для України 27.09.1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно із ст. 27 вищезазначеної Конвенції, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-1V суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права, а в силу статті 9 Конституції України Конвенція є частиною національного законодавства і закріплює мінімальні гарантії в галузі прав людини, які можуть бути розширені в національному законодавстві, яке в свою чергу в силу взятих на себе Україною зобов`язань не може суперечити положенням Конвенції (стаття 19 Закону України «Про міжнародні договори» від 29 червня 2004 року № 1906-IV).

У рішенні «Хант проти України» Європейський суд з прав людини наголошує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v. Sweden (N 2). і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Згідно із ст. 11 ЗУ «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Отже, батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей і непрацездатних повнолітніх дітей, які потребують матеріальної допомоги, незалежно від того чи перебувають вони у шлюбі чи ні (у випадку народження дитини під час фактичних шлюбних відносин), чи визнаний шлюб недійсним, чи позбавлені вони батьківських прав, чи дитина від них відібрана тимчасово без позбавлення батьківських прав.

Цей обов`язок закріплений в Конституції України (статті 51, 52), а також в Сімейному кодексі України (статті 180-201).

Таким чином, суд, проаналізувавши матеріали позову та надані докази, приходить до висновку, що в судовому засіданні не було встановлено наявність підстав для зменшення розміру аліментів, визначених судовим наказом Драбівського районного суду Черкаської області від 20.03.2019р. , передбачених ст. 192 СК України. Також відповідачем не доведено неможливість сплачувати аліменти у встановленому судом розмірі, а тому, виходячи з принципів якнайкращого забезпечення інтересів дитини ОСОБА_3 , суд не вбачає підстав для зменшення розміру стягуваних аліментів.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що судом у задоволенні позовних вимог відмовлено, суд покладає судовий збір на позивача.

На підставі вищевикладеного та керуючись та ст.ст. 181, 182, 184, 192 СК України, ст. ст. 2, 4, 5, 12, 76-84, 263- 265 ЦПК суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів відмовити.

Рішення може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів в порядку визначеному ст.ст. 354-356 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Л.О. Левченко

Повний текст рішення виготовлений 20 травня 2024 року.