1Справа № 335/5589/24 2-о/335/220/2024
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 травня 2024 року м. Запоріжжя
Суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя Апаллонова Ю.В., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 в особі представника адвоката Працевитого Геннадія Олександровича, заінтересована особа: ІНФОРМАЦІЯ_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу,
У травні 2024 року до Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя надійшла заява ОСОБА_1 в особі представника адвоката Працевитого Геннадія Олександровича, заінтересована особа: ІНФОРМАЦІЯ_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю.
Дослідивши вказану заяву та додані до неї матеріали, доходжу такого висновку.
Згідно з ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Відповідно до ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.
Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суду належить перевірити, чи заява подана з дотриманням вимог щодо її змісту та форми та чи дотримано правил підсудності при її поданні, оскільки, в силу ч. 1 ст. 378 ЦПК України розгляд судом справи, яка не відноситься до його юрисдикції (підсудності) є однозначною підставою для скасування судового рішення з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю.
Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦПК України заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання.
Згідно з ч. 1 ст. 29 Цивільного кодексу Українимісцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.
В поданій до суду заяві зазначено, що адресою фактичного місця проживання заявника АДРЕСА_1 , адресою реєстрації заявника є АДРЕСА_2 , що територіально відноситься до Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя.
Згідно змісту вказаної ухвали від 22.03.2024, зазначено, що за змістом заяви, ОСОБА_1 має зареєстроване місце проживання за адресою АДРЕСА_3 , але фактично проживає за адресою АДРЕСА_2 .
Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 22.03.2024 року заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано строк для усунення недоліків заяви, а ухвалою від 10.05.2024 року заяву визнано неподаною та повернуто заявнику.
15.05.2024 року поштою ОСОБА_1 повторно звернулася до Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя (заява надійшла 21.05.2024р) із заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, за участю заінтересованої особи ІНФОРМАЦІЯ_2 .
За змістом нової заяви, ОСОБА_1 зазначає, що має зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , але фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 .
Разом із тим, як вбачається з наданої на запит суду відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру за № 603033 від 22.05.2024, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 має зареєстроване місце проживання з 02.12.2019 року за адресою: АДРЕСА_3 .
За правовою позицією Верховного Суду, з позовами до судів за місцем фактичного проживання/перебування можуть звертатися особи, які залишили або покинули своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, та стали на облік як внутрішньо переміщені особи. В свою чергу, особи, які не стали на облік як внутрішньо переміщені особи, мають звертатись з позовами до судів, на яких була визначена територіальна підсудність судів, які залишаються в зоні бойових дій чи в окупації. Виняток встановлення фактів народження, смерті, які відбулись на тимчасово окупованій території. Такі заяви подаються у будь-який місцевий суд загальної юрисдикції на території України.
Водночас матеріали заяви не містять жодного належного документального підтвердження фактичного проживання заявника на території Вознесенівського району м. Запоріжжя, що є перешкодою для висновку про те, що справа за заявою ОСОБА_1 дійсно підсудна Орджонікідзевському районному суду м. Запоріжжя.
З підстав не надання належних доказів проживання у Вознесенівському районі м.Запоріжжя заявника раніше ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя 22.03.2024 року заяву ОСОБА_1 було залишено без руху, у подальшому у зв`язку із не усуненням недоліків заяви- визнано неподаною та повернуто заявнику.
Звертаючись вдруге до суду заявник долучила до матеріалів справи ксерокопію договору оренди квартири АДРЕСА_4 від 10.04.2024 року, який укладений з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 терміном 3 місяці (з 10.04.2024 по 10.07.2024 року) (із вказівкою у договорі оренди номеру телефону представника заявника ОСОБА_3 ), що не є належним доказом місця проживання/перебування заявника на території Вознесенівського району м. Запоріжжя, докази на підтвердження ОСОБА_1 реєстрації як внутрішньо переміщеної особи на території Вознесенівського району м. Запоріжжя до матеріалів заяви не надані.
Крім того, вказаний договір оренди не є підтвердженням місця проживання або перебування заявника у встановленому законом порядку, з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні, визначено, що місце перебування - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини; місце проживання- житло з присвоєною у встановленому законом порядку адресою, в якому особа проживає, а також апартаменти (крім апартаментів у готелях), кімнати та інші придатні для проживання об`єкти нерухомого майна, заклад для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, стаціонарна соціально-медична установа та інші заклади соціальної підтримки (догляду), в яких особа отримує соціальні послуги.
Документи, до яких вносяться відомості про місце проживання, - паспорт громадянина України, тимчасове посвідчення громадянина України, посвідка на постійне проживання, посвідка на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, посвідчення особи, якій надано тимчасовий захист.
Механізм здійснення декларування/реєстрації місця проживання (перебування), зміни місця проживання, зняття із задекларованого/ зареєстрованого місця проживання (перебування), скасування декларування/ реєстрації місця проживання (перебування) визначає Порядок декларування та реєстрації місця проживання (перебування), який також встановлює форми необхідних для цього документів.
Декларування/реєстрація місця проживання (перебування), зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування), зміна місця проживання (перебування), скасування декларування/реєстрації місця проживання (перебування) особи, видача витягу з реєстру територіальної громади, здійснюється органом реєстрації на території територіальної громади, на яку поширюються повноваження відповідного виконавчого органу сільської, селищної або міської ради.
Документом, що підтверджує відомості про місце проживання (перебування) особи або інформацію про відсутність таких відомостей на дату та час його формування, є витяг із реєстру територіальної громади, який видається органом реєстрації або центром надання адміністративних послуг у паперовій формі за зверненням особи, яка декларує/реєструє місце проживання (перебування), власника (співвласників) житла, законного представника (представника) особи або власника (співвласника) житла, уповноваженої особи житла, іпотекодержателя або довірчого власника (далі суб`єкт звернення).
Варто зазначити, що Договір оренди за своєю правовою суттю не є однозначним доказом мешкання особи за певною адресою, а також не може підміняти собою довідку про реєстрацію місця проживання у контексті вирішення питання щодо наявності підстав для розгляду справи за правилами ч. 1 ст. 316 ЦПК України.
Таким чином, заявником не надано доказів на підтвердження його зареєстрованого у встановленому законом порядку місця проживання або перебування в межах територіальної підсудності Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя, а сам по собі факт перебування відповідача за певною адресою без реєстрації у встановленому законом порядку свого місця проживання чи місця перебування не дає підстав для визначення підсудності даної справи Орджонікідзевському районному суду м. Запоріжжя у розумінні ч. 1 ст. 316 ЦПК України.
До того ж, як роз`яснив Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 44 Постанови Пленуму №3 від 01.03.2013 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», виключну підсудність встановлено для деяких справ окремого провадження, зокрема, заяв про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
У пункті 34 вказаної Постанови зазначено, що питання про підсудність справ визначається ЦПК, зокрема: розділом IV - щодо справ окремого провадження.
Якщо інше не встановлено ЦПК, позови пред`являються: до фізичної особи - до суду за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування, яке стосовно фізичної особи визначається відповідно до положень статті 29ЦК і статті 3 Закону України №1382- IV від 11.12.2003«Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».
Право на звернення до суду за судовим захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів є одним із важливіших конституційних прав громадян та юридичних осіб.
Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950, далі - Конвенція 1950 року), а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до статті 7 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV«Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.
Європейський суд з прав людини у пункті 24 рішення від 20 липня 2006 року в справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначив, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.
Термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів, у тому числі й територіальної.
Статтями 2, 3, 4 ЦПК України передбачено, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховою радою України. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦПК України усі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються місцевими загальними судами як судами першої інстанції, крім справ, визначених частинами другою та третьою цієї статті.
За вимог п.1 ч. 3 ст. 376 ЦПК України обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення є порушення норм процесуального права, якщо справу розглянуто неповноважним складом суду.
Принцип законного судді нерозривно пов`язаний з правом особи на повноважний, компетентний суд. Відповідно до статті 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.
Суд не тільки вправі, а й зобов`язаний ухилитися від розв`язання справ, йому не підсудних.
Вимоги статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є виконаними, коли справа заявника була розглянута національним судом, який створено на підставі закону. Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях наголошував, що поняття «суд, встановлений законом», стосується не тільки юридичного підґрунтя самого по собі існування «суду», але також і дотримання судом спеціальних норм, які регулюють його юрисдикцію, підсудність, повноваження судді (належний склад суду).
З огляду на відсутність належних доказів проживання/перебування заявника на території Вознесенівського району м.Запоріжжя, процесуальну поведінку заявника, яка має ознаки зловживання своїми процесуальними правами, з урахуванням зазначення у повторній заяві поданій до Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя неправдивої інформації щодо місця своєї реєстрації у Вознесенівському районі м.Запоріжжя, суд дійшов висновку, що підсудність заяви ОСОБА_1 яка не зареєстрована на території Вознесенівського району м.Запоріжжя як внутрішньо-переміщена особа, а має зарєстроване місце проживання на території, на якій була визначена територіальна підсудність суду, який залишається в окупації, належить Приморському районному суду Запорізької області.
Відповідно до частини сьомої статті 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, Верховний Суд розпорядженням від 14.09.2022 № 49/0/9-22 змінив територіальну підсудність судових справ Приморського районного суду Запорізької області на Вільнянський районний суд Запорізької області.
Отже з 14.09.2022 року підсудність справ Приморського районного суду Запорізької області визначена Вільнянському районному суду Запорізької області.
Таким чином, зважаючи на викладене, Орджонікідзевському районному суду міста Запоріжжя дана заява за правилами ч. 1 ст. 316 ЦПК України не підсудна.
Враховуючи викладені обставини та зазначені норми чинного законодавства України суддя приходить до висновку про передачу вказаної цивільної справи за підсудністю на розгляд до Вільнянського районного суду Запорізької області.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо: справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.
Відповідно до ст. 32 ЦПК України спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.
На підставі викладеного, керуючись ст.31 ЦПК України, суддя
П О С Т А Н О В И В:
Цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , за участю заінтересованої особи ІНФОРМАЦІЯ_2 , про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, передати на розгляд за підсудністю до Вільнянського районного суду Запорізької області.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повного судового рішення, і набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 22.05.2024 року.

Суддя: Ю.В. Апаллонова