Дата документу 28.11.2024 Справа № 336/7425/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУН 336/7425/21 Головуючий у І інстанції: Боєв Є.С.
Провадження № 22-ц/807/2026/24 Суддя-доповідач: Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2024 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

Головуючого: Полякова О.З.,

суддів: Кочеткової І.В.,

Кухаря С.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 13 вересня 2024 року у справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс», заінтересовані особи: Акціонерне товариство «Райффайзен Банк», ОСОБА_1 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» про заміну стягувача його правонаступником,-

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2024 року ТОВ «Дебт Форс» звернулось до суду першої інстанції із заявою про заміну сторони у справі шляхом заміни стягувача його правонаступником.

УхвалоюШевченківського районного суду м. Запоріжжя від 13 вересня 2024 року у задоволенні клопотання боржника ОСОБА_1 про зупинення провадження відмовлено. Заяву ТОВ «Дебт Форс» про заміну стягувача його правонаступником задоволено.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 13 вересня 2024 року та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання ОСОБА_1 про зупинення провадження по справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у зупиненні провадження, оскільки норма п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України носить імперативний характер та покладає на суд саме обов`язок, а не право зупинити провадження у випадку перебування сторони у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду відкрито апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою та призначено справу до апеляційного розгляду без повідомлення учасників справи в порядку ч. 2 ст. 369 ЦПК України.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

За приписами ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскаржувана ухвала суду першої інстанції у цій справі входить до переліку ухвал, які розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (п. 14 ч. 1 ст. 353 ЦПК України).

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Дебт Форс» заперечує проти доводів Кузнєцова М.В., просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, рішення суду залишити без змін.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

Відповідно до п. 6 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно з п. 4 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Відмовляючи у задоволенні клопотання боржника ОСОБА_1 про зупинення провадження, суд першої інстанції виходив з того, що предметом цього судового розгляду є не розгляд справи по суті, а розгляд заяви про заміну сторони виконавчого провадження.

У той же час, у справі щодо заміни сторони виконавчого провадження боржник та стягувач є сторонами у виконавчому провадженні, а не є сторонами (позивачем чи відповідачем) цивільної справи чи третьою особою, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, тому перебування сторони виконавчого провадження у складі Збройних Сил України не є перешкодою для розгляду клопотання про заміну сторони виконавчого провадження та підставою для зупинення провадження у справі.

Суд виснував, що повноваженнями щодо зупинення виконавчого провадження на підставі статті 34 Закону України «Про виконавче провадження» наділений виключно виконавець. Тобто, вирішення питання зупинення провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України не відноситься до процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах.

За наведеного, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність правових підстав для зупинення провадження у справі.

Проте, колегія суддів не погоджується з таким висновком з огляду на таке.

Так, апеляційний суд встановив, що 12 вересня 2024 року до суду першої інстанції надійшло клопотання ОСОБА_1 про зупинення розгляду справи (т.1 а.с.203-204), в якій зазначено, що боржник із лютого 2022 року і станом на сьогодні перебуває у складі Національної Гвардії України, а саме проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 і приймає безпосередню участь в угрупуванні об`єднаних вил для здійснення заходів із забезпечення національної безпеки та оборони, відсічі і стримування збройної агресії рф, з метою виконання службових (бойових) завдань. Наразі особовий склад частини НОМЕР_1 не знаходиться за місцем постійної дислокації, а виконує бойові завдання на східному напрямку країни.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Ніхто не може бути обмежений у праві на доступ до правосуддя, яке охоплює можливість особи ініціювати судовий розгляд та брати безпосередню участь у судовому процесі, або позбавлений такого права. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини гарантії регламентовані статтею 6 Конвенції, якою передбачено право на справедливий суд, там, де існують, апеляційні або касаційні суди, повинні відповідати також і забезпеченню ефективного доступу до цих судів (пункт 25 рішення ЄСПЛ у справі «Делькур проти Бельгії» від 17 січня 1970 року та пункт 65 рішення у справі «Гофман проти Німеччини» від 11 жовтня 2001 року).

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним» (Белле проти Франції, § 38). Для того, щоб право на доступ було ефективним, особа «повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує його права» (Белле проти Франції, § 36; Нун`єш Діаш проти Португалії).

Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду (Перес де Рада Каванил`ес проти Іспанії).

Зупинення провадження у справі це тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду із визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і щодо яких неможливо передбачити їх усунення.

Положеннями п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України передбачено, що суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України (ст. 65 Конституції України,).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про Збройні Сили України» Збройні Сили України - це військове формування, на яке відповідно до Конституції України покладаються оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності.

Згідно зі ст. 3 Закону України «Про Збройні Сили України» Збройні Сили України мають таку загальну структуру: Генеральний штаб Збройних Сил України; Командування об`єднаних сил Збройних Сил України; види Збройних Сил України - Сухопутні війська, Повітряні Сили, Військово-Морські Сили; окремі роди сил Збройних Сил України - Сили спеціальних операцій, Сили територіальної оборони, Сили логістики, Сили підтримки, Медичні сили; окремі роди військ Збройних Сил України - Десантно-штурмові війська, Війська зв`язку та кібербезпеки; органи військового управління, з`єднання, військові частини, вищі військові навчальні заклади, військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти, установи та організації, що не належать до видів та окремих родів військ (сил) Збройних Сил України.

Організаційно Збройні Сили України складаються з органів військового управління, з`єднань, військових частин, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, установ та організацій.

Статтею 1 Закону України «Про оборону України» визначено, що військове формування - створена відповідно до законодавства України сукупність військових з`єднань і частин та органів управління ними, які комплектуються військовослужбовцями і призначені для оборони України, захисту її суверенітету, державної незалежності і національних інтересів, територіальної цілісності і недоторканності у разі збройної агресії, збройного конфлікту чи загрози нападу шляхом безпосереднього ведення воєнних (бойових) дій.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан строком на 30 діб та оголошено проведення загальної мобілізації. В подальшому Указами Президента України строк дії воєнного стану неодноразово продовжувався та діє по сьогодні.

Колегія суддів зауважує, що для зупинення судом провадження у справі з підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України в матеріалах цивільної справи мають бути докази перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, а також того, що такі підрозділи переведені на воєнний стан, зокрема беруть участь у виконанні бойових завдань.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 29.08.2022 року в справі № 461/5209/19, від 21.12.2022 року у справі № 456/2541/19.

Порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України та вирішення питань, пов`язаних з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі, врегульовано Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (у редакції, чинній на час винесення оскаржуваної ухвали) (далі - Положення).

Відповідно до пункту 12 Положення встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку, призупинення контракту та військової служби тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України.

Результат аналізу пункту 12 Положення дає підстави зробити висновок про те, що встановлення відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом, оформлюється письмовими наказами по особовому складу.

Звертаючись до суду із клопотанням про зупинення провадження у справі, ОСОБА_1 долучив копію довідки ВЧ НОМЕР_1 Національної Гвардії України від 06.09.2024 № 8207, зі змісту якої слідує, що старший солдат ОСОБА_1 , який проходить службу у військовій частині НОМЕР_1 , приймає безпосередню участь у бойових діях (забезпеченні здійсненні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії) з 31 січня 2024 року і по теперішній час (т.1 а.с.205).

Наведене дає підстави для висновку, що на дату постановлення оскаржуваної ухвали матеріали справи містили достовірні докази на підтвердження того, що боржник ОСОБА_1 перебуває у складі ВЧ НОМЕР_1 Національної Гвардії України та залучений до безпосередньої участі у бойових діях.

Таким чином, враховуючи наявність у матеріалах справи відповідних доказів на підтвердження перебування ОСОБА_1 у складі ВЧ НОМЕР_1 Національної Гвардії України та його безпосередню участь у бойових діях, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції необґрунтовано відмовив у зупиненні провадження у цій справі та передчасно розглянув по суті заяву ТОВ «Дебт Форс» про заміну стягувача його правонаступником.

Посилання суду на те, що тільки виконавець наділений повноваженнями щодо зупинення виконавчого провадження є безпідставними та ґрунтуються на припущеннях, оскільки ОСОБА_2 не заявляв перед судом першої інстанції жодних клопотань про зупинення саме виконавчого провадження. Заявлене боржником клопотання від 12.09.2024 стосувалося зупинення розгляду справи в межах вирішення питання щодо заміни стягувача.

Крім того, суд не позбавлений процесуальної можливості зупиняти провадження у справі, у тому числі, й на стадії вирішення процесуальних питань, пов`язаних з виконанням судових рішень

Відповідно до п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги частково знайшли своє підтвердження, висновок суду першої інстанції про відмову в зупиненні розгляду справи є передчасним, таким, що не відповідає процесуальним вимогам та суперечить принципу доступності до судового захисту, тому згідно з вимогами ст. 379 ЦПК України,ухвалу слід скасувати та направити матеріали справи до суду першої інстанції для продовження розгляду для вирішення питання щодо зупинення розгляду справи.

Разом з тим, до повноважень апеляційного суду не належить постановлення нової ухвали про задоволення указаного клопотання ОСОБА_1 про зупинення провадження у справі.

Керуючись ч. 13 ст. 7, ст. 367, ч. 1 ст. 369, ст.ст. 379, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 13 вересня 2024 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дняїї прийняття, є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

Повна постанова складена 28 листопада 2024 року.

Головуючий:

Судді: