Справа №534/652/24
Провадження №2/534/204/24
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 травня 2024 року м. Горішні Плавні
Комсомольський міський суд Полтавської області
в складі суду: головуючого судді Солоха О.В.
з участю секретаря судового засідання Гончар С.Т.
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансово-Кредитний Супермаркет» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
ТОВ «Фінансово-Кредитний Супермаркет» звернулося до суду із зазначеним позовом, в якому прохає стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансово-Кредитний Супермаркет» заборгованість за договором №6229302 від 11.02.2022 в сумі 318 194 грн та понесені судові витрати в сумі 4 772 грн 91 коп.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 11.02.2022 між ТОВ «Фінансово-Кредитний Супермаркет» та ОСОБА_1 було укладено договір №6229302 про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, на підставі якого ТОВ «Фінансово-Кредитний Супермаркет» надало ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 113 410 грн, для власних потреб на умовах строковості, платності, у безготівковій формі шляхом перерахування коштів з поточного рахунку кредитодавця на рахунок позичальника, зазначений у додатку №2, який є невід`ємною частиною договору, а позичальник зобов`язується своєчасно погашати кредит, сплачувати фіксовану процентну ставку за користування кредитом із розрахунку 28, 00% від суми заборгованості та виконувати інші зобов`язання згідно договору. Відповідач порушила умови договору у зв`язку з чим станом на 01.03.2024 виникла заборгованість в сумі 318 194 грн, з яких: 113 410 заборгованість за кредитом, 65 162 грн 70 коп. заборгованість по відсотках, 113 410 заборгованість по комісії, 19 274 грн 86 коп. заборгованість по рахунку інфляції, 6 936 грн 44 коп. заборгованість за 3% річних.
Ухвалою суду від 27.03.2024 позовна заява ТОВ «Фінансово-Кредитний Супермаркет» прийнята до розгляду із відкриттям провадження у справі та призначенням до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
Будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, сторони до суду не з`явились.
Представник позивача звернувся до суду з клопотанням про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав та прохав задовольнити. Проти розгляду справи в заочному порядку не заперечував.
Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена у встановленому законом порядку, про причини своєї неявки суд не повідомила, клопотань про розгляд справи за її відсутності та відзиву на позов не надходило.
У відповідності до вимог ч.1 ст.281 ЦПК України, 13.05.2024 судом постановлена ухвала про проведення заочного розгляду даної справи.
У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Дослідивши приєднані до справи матеріали, судом встановлено, що 11.02.2022 між ТОВ «Фінансово-Кредитний Супермаркет» та ОСОБА_1 укладено договір №6229302 про надання коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту (а.с.9-26).
Пунктом 1.1 Договору визначено, що кредитодавець зобов`язується надати Позичальнику грошові кошти в кредит в сумі 113 410 грн для власних потреб на умовах строковості, зворотності, платності, у безготівковій формі шляхом перерахування коштів з поточного рахунку Кредитодавця на рахунок Позичальника або іншого отримувача, зазначеного у Додатку №2, який є невід`ємною частиною цього Договору, а Позичальник зобов`язується своєчасно погашати кредит, сплачувати фіксовану процентну ставку за користування кредитом із розрахунку 28,00% річних від суми заборгованості та виконувати інші зобов`язання згідно цього Договору.
Датою перерахування суми Кредиту на рахунок, вказаний позичальником у Додатку №2, є датою початку дії цього Договору. Дата остаточного повернення кредиту до 10.02.2025. Платежі з повернення кредиту здійснюються згідно Додатку №1, який є невід`ємною частиною цього Договору (п.1.2 1.4 Договору).
Пунктом 2.1 Договору визначено, що Позичальник використовує кредит для власних потреб, сплачує проценти за користування кредитом в строк, встановлений цим Договором.
Відповідно до п. 2.2 Договору, моментом (днем) надання кредиту вважається день перерахування кредитних коштів з рахунку Кредитодавця на поточний (Картковий) рахунок Позичальника.
Згідно із п.2.3 Договору, моментом (днем) повернення кредиту вважається день зарахування коштів на поточні рахунки Кредитодавця: суми кредиту, нарахованих процентів, можливої неустойки та інших санкцій, визначених цим Договором, якщо інше не випливає з умов цього Договору.
Повернення кредиту, процентів та сплата інших платежів за користування ним здійснюється за рахунок безготівкових надходжень на поточний рахунок Кредитодавця у строк, встановлений цим Договором та згідно черговості сплати процентів, суми кредиту та інших платежів, визначеної у п. 2.8. цього Договору. Реквізити для перерахування коштів на поточний рахунок Кредитодавця для погашення кредиту, процентів та сплати інших платежів наведено у Додатку №3, який є невід`ємною частиною цього Договору (п.2.4 Договору).
Пунктом 2.5 Договору визначено, що Проценти за користування кредитом нараховуються Кредитодавцем на залишок заборгованості за позикою та погашаються при надходженні коштів на рахунок Кредитодавця. Нарахування процентів здійснюється Кредитодавцем щодня за методом «факт/факт», виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, за фактичний термін користування кредитом. При розрахунку процентів враховується день надання та не враховується день повернення кредиту. За обслуговування кредитної заборгованості Позичальник щомісячно сплачує комісійну винагороду у розмірі 4 % від суми кредиту, зазначену у п. 1.1 цього Договору. Встановлена Договором комісійна винагорода сплачується Позичальником щомісячно у вищевказаному розмірі в період, встановлений у Додатку №1 до цього Договору, починаючи з 01.03.2022, а у разі повного дострокового повернення кредиту - за фактичний період користування.
Відповідно до п 2.6 Договору, сплата процентів, суми кредиту та інших платежів здійснюється Позичальником щомісячно ануїтетними платежами у розмірі та в період встановленими у Додатку №1 до цього Договору з 01 по 15 число місяця наступного за звітним, починаючи з 01.03.2022, а також в день повернення заборгованості за Кредитом в повній сумі. При достроковому частковому погашенні Кредиту Позичальником, розмір щомісячного ануїтетного платежу не змінюється, а за рахунок останніх платежів зменшується зазначена у Додатку №1 кількість платежів. Достроковим частковим погашенням Кредиту Сторони вважають сплачені Позичальником кошти, що надходять на поточний рахунок Кредитодавця до вказаного у Додатку №1 періоду, у розмірі, що перевищує нараховану на час надходження коштів неустойку та прострочену заборгованість.
Згідно із п.2.7 Договору за надання кредиту Позичальник сплачує комісію у розмірі 3% від суми кредиту, встановленої у п 1.1 даного Договору. Зазначена комісія сплачується Позичальником одноразово, у день видачі кредиту, за рахунок кредитних коштів (тіло кредиту) шляхом перерахування за вказаними Позичальником реквізитами суми кредиту за мінусом утриманої Кредитодавцем комісії. Підписанням цього Договору Позичальник розпоряджається, надає згоду та уповноважує Кредитодавця на вчинення дій з утримання на свою користь та у свої власності/не перерахуванні Позичальнику грошових коштів, що включаються до загальної суми кредиту, але які до фактичного їх зарахування/перерахування на користь Позичальника, в порядку, встановленому даним пунктом Договору, сплачуються у вигляді комісії за надання Кредиту.
Відповідно до п.5.1 5.1.1 Договору детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, погашення основного боргу, вартості сукупних послуг, а також інших фінансових зобов`язань, наведений в Додатку №1, який є невід`ємною частиною цього Договору.
Сукупні витрати Позичальника, які наведені в Додатку №1, є орієнтовними, враховуючи можливість дострокового погашення кредиту та сплати процентів за фактичний час користування кредитними коштами.
Відповідно до вимог статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» сукупна вартість кредиту для Позичальника (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової (процентної) ставки за кредитом та вартості всіх послуг, пов`язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням цього Договору за умови дотримання Позичальником Графіку розрахунків, що є Додатком цього Договору та враховуючи витрати, пов`язані з оформленням забезпечення кредиту (в разі необхідності) становить 221 820 грн 01 коп., або 195.59 % від суми отриманого кредиту та включає в себе:
- процент за користування кредитом 55 107 грн 31 коп. або 48.59 % від суми кредиту;
- комісія за обслуговування кредитної заборгованості 163 310 грн 40 коп. або 144.00 % від суми кредиту;
- комісія за надання кредиту 3402 грн 30 коп. або 3 % від суми кредиту;
- інші послуги кредитодавця 0 грн або 0 % від суми кредиту;
- комісійний збір 0 грн або 0 % від суми кредиту;
- інша плата за послуги кредитного посередника 0 грн або 0 % від суми кредиту;
- за розрахунково-касове обслуговування 0 грн або 0 % від суми кредиту;
- послуги нотаріуса 0 грн або 0 % від суми кредиту;
- послуги оцінювача 0 грн або 0 % від суми кредиту;
- послуги страховика 0 грн або 0 % від суми кредиту;
- інші послуги третіх осіб 0 грн або 0 % від суми кредиту.
Згідно із п.5.2 5.3 Договору загальна орієнтовна сума процентів, що підлягають сплаті, реальна річна процентна ставка та загальна вартість кредиту вказуються у Додатку №1 до цього Договору. У випадку отримання суми кредиту готівкою через каси та банкомати банків Позичальник сплачує комісію, згідно тарифів цих банків.
Пунктом 8.2.1 Договору визначено, що сторони домовились вважати кваліфікований електронний підпис, що буде використовуватись Позичальником відповідно до умов цього Договору (далі - КЕП) видом електронного підпису, отриманого за результатом криптографічного перетворення набору електронних даних, який додається до цього набору або логічно з ним поєднується і дає змогу підтвердити його цілісність та ідентифікувати підписувача.
Відповідно до п.8.5.3 Договору, Позичальник погоджується та визнає, що здійснивши накладання КЕП на електронний документ, він засвідчив, що ознайомився з усім текстом кредитного документу, повністю зрозумів його зміст, не має заперечень до тексту як за окремими частинами так і в цілому, і свідомо застосував КЕП в контексті, передбаченому документом (підписано, погоджено, засвідчено тощо).
Згідно із п. 8.5.4 - 8.5.5 Договору, електронні документи, які підписуються шляхом накладання одного КЕП, вважаються дійсними з моменту його накладання. Використання КЕП не змінює порядку укладання правочинів, має таку ж юридичну силу, як і власноручний підпис, та має презумпцію відповідності власноручного підпису.
Суд наголошує, що згідно п.5 ч.1 ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Частина 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Пунктом 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Одноразовий ідентифікатор алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п. 12 ч. 1 ст. 3 цього Закону).
Ці правила є публічною пропозицією (офертою), у розумінні ст. 641, 644 ЦК України, на укладення договору кредиту, та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору.
За змістом положень ст. 652 ЦК України договір є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Абзац 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України, передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України).
Таким чином, договір №6229302 від 11.02.2022 укладено відповідно до положень ст.11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», тобто шляхом пропозиції на його укладення однієї сторони та її прийняття іншою стороною та підписанням зі сторони позичальника електронним підписом одноразовим ідентифікатором.
Згідно із заявою ОСОБА_1 про перерахування суми кредиту, з урахуванням 3% від суми кредиту ТОВ «Фінансово-Кредитний Супермаркет» перерахувало відповідачу грошові кошти у сумі 110 007 грн 70 коп., що підтверджується платіжною інструкцією №1366 від 11.02.2022 (а.с.25, 27).
Всупереч умовам кредитного договору №6229302 від 11.02.2022 відповідачка ОСОБА_1 не виконала своїх зобов`язань та не здійснила жодного платежу для погашення кредитної заборгованості.
Згідно наданого розрахунку заборгованості за кредитним договором № 6229302 від 11.02.2022 станом на 01.03.2024 загальна заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором складає 318 194 грн, а саме: 113 410 заборгованість за кредитом, 65 162 грн 70 коп. заборгованість по відсотках, 113 410 заборгованість по комісії, 19 274 грн 86 коп. заборгованість по рахунку інфляції, 6 963 грн 44 коп. заборгованість за 3% річних (а.с.7).
Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначеній родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлений договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України).
За змістом положень ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статтей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст.530 ЦК України).
Згідно із ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Частинами 1, 2 ст.612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.
Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31.10.2018 у справі №202/4494/16-ц (провадження №14-318цс18) зроблено висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст.1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №444/9519/12 (провадження № 14-10цс18).
Судом встановлено, що 11.02.2022 між ТОВ «Фінансово-Кредитним Супермаркет» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №6229302, згідно з умовами якого банк надав останній кредитні кошти в сумі 113 410 грн з строком користування кредитом до 10.02.2025.
Враховуючи, що позивач 14.03.2024 звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості, тобто в даному випадку позивачем використано право дострокового стягнення всієї суми кредиту шляхом подання до суду позовної заяви про стягнення заборгованості, з огляду на що відповідно у позивача ТОВ «Фінансово-Кредитний Супермаркет» нараховувати передбачені договором проценти припинилося.
Після цієї дати права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Виходячи з наведеного, суд вважає, що звернувшись до суду з позовом про стягнення заборгованості, змінив строк дії та умови кредитного договору, а тому у позивача відсутні підстави для нарахування передбачених договором відсотків за користування кредитом поза межами строку дії кредитного договору, оскільки їх нарахування законом не передбачено.
Тобто з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача підлягає стягненню заборгнованість зі сплати процентів за користування кредитом у період з 01.03.2022 по 15.02.2024 в сумі 47 055 грн 54 коп., зокрема такий розмір заборгованості підтверджений Додатком №1 до договору №6229302 про надання коштів у позику, в т ому числі і на умовах фінансового кредиту від 11.02.2022 (а.с.23-24).
Суд вказує, що іншого належного та обгрунтованого розрахунку заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом за Довором від 11.02.2022 №6229302 у період з 01.03.2022 по 15.02.2024 позивачем до суду не надано.
Щодо нарахованої суми заборгованості по рахунку інфляції та заборгованості за 3% річних, суд зазначає, що вказані позовні вимоги є необгрунтованими та задоволенню не підлягають, оскільки такі нарахування проведені позивачем одночасно з нарахуванням процентів за користування кредитом, під час дії кредитного договору, хоча такі види відповідальності за порушення грошового зобов`язання згідно положень ст.625 ЦК України можливі лише після закінчення строку дії кредитного договору..
Щодо стягнення заборгованості за комісією за надання кредиту та за обслуговування кредитної заборгованості, суд зазначає наступне.
Відповідно до п.2.5 Договору за обслуговування кредитної заборгованості Позичальник щомісячно сплачує комісійну винагороду у розмірі 4 % від суми кредиту, зазначену у п. 1.1 цього Договору.
Пунктом 2.7 Договору №6229302 від 11.02.2022 передбачено комісію за надання кредиту у розмірі 3% від суми кредиту, встановленої п.1.1 Договору.
16.10.2011 набрав чинності Закон України N 3795-VI від 22.09.2011 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», яким частину четверту статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» доповнено нормою наступного змісту: кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.
За загальним правилом, передбаченим ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Частинами 2, 3 ст. 215 ЦК України визначено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Рішенням Конституційного Суду України від 10.11.2011 № 15-рп/2011 у справі щодо офіційного тлумачення положень п. 22, 23 ст. 1, ст. 11, ч. 8 ст. 18, ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв`язку з положеннями ч. 4 ст. 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) підтверджено, що положення п. 22, 23 ст. 1, ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями ч. 4 ст. 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Частиною 4 ст.42 Конституції України передбачено, що держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів.

Згідно зі ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг.

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10.05.2007 №168 банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Згідно із ч. 3 ст. 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Відповідно до ст. 3 ЦК України принципи справедливості, добросовісності та розумності є однією із фундаментальних засад цивільного права, спрямованою, у тому числі, на утвердження у правовій системі України принципу верховенства права. При цьому добросовісність означає прагнення особи сумлінно використовувати цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків, що зокрема підтверджується змістом ч.3 ст. 509 цього Кодексу. Отже, законодавець, навівши у тексті ЦК України зазначений принцип, установив у такий спосіб певну межу поведінки учасників цивільних правовідносин, тому кожен із них зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, у тому числі передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам та інтересам інших осіб. Цей принцип не є суто формальним, оскільки його недотримання призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту.

Виходячи зі змісту вказаних норм, надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику.

Частиною 1, 2 ст. 228 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 09.12.2019 у справі №524/5152/15-ц (провадження №61-8862сво18) дійшла висновку про те, що положення кредитного договору про сплату позичальником на користь банку комісій є в силу ст.228 ЦК України нікчемними. У той же час Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.06.2019 у справі №916/3156/17 дійшла висновку, що визнання нікчемного правочину недійсним за вимогою сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, адже нікчемний правочин є недійсним у силу закону.

Отже, суд приходить до висновку, що положення п.2.5 Договору про сплату комісійної винагороди за обслуговування кредитної забогованості та п.2.7 Договору про сплату комісії за надання кредиту є нікчемними в силу ст.228 ЦК України. А тому в задоволенні вимог про стягнення з відповідача ОСОБА_1 заборгованості за комісійною винагородою за обслуговування кредитної заборгованості в сумі 113 410 грн та заборгованості за комісією про надання кредиту в сумі 3 402 грн 30 коп. слід відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи те, що суд встановив факт укладення кредитного договору, отримання відповідачем коштів за цим договором та факт його неповернення відповідачем у відповідності до умов вказаних у договорах та у строки визначені сторонами, а також доведено, що відповідач ОСОБА_1 була повідомлена про умови кредитування, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ «Фінансово-Кредитний Супермаркет» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості підлягають до часткового задоволення.

Отже з урахування зазаначеного, з відповідача ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансово-Кредитний Супермаркет» підлягає стягненню заборгованість за договором від 11.02.2022 №6229302 у сумі 157 063 грн 24 коп., з них: 110 007 грн 70 коп. сума заборгованості за тілом кредиту та 47 055 грн 54 коп. сума заборгованості за процентами за користування кредитом у період з 01.03.202 по 15.02.2024.

Відповідно до положень ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 2 355 грн 95 коп., пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 263-265 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансово-Кредитний Супермаркет» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансово-Кредитний Супермаркет» заборгованість за кредитним договором №6229302 від 11.02.2022 в сумі 157 058 (сто п`ятдесят сім тисяч п`ятдесят вісім) грн 24 (двадцять чотири) коп., з яких 110 007 грн 70 коп. заборгованість за кредитом та 47 050 грн 54 коп. заборгованість за процентами за користування кредитом.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансово-Кредитний Супермаркет» судовий збір в сумі 2 355 (дві тисячі триста п`ятдесят п`ять) грн 87 (вісімдесят сім) коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Полтавського апеляційного суду.

Повне найменування позивача: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансово-Кредитний Супермаркет», , адреса: 01015, м.Київ, вулиця Лейпцизька, 16;

Повне ім`я відповідача: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Суддя О.В.Солоха

Повний текст рішення складено 16.05.2024.