КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/2794/2024
Головуючий у суді першої інстанції: Мазур Ю.Ю.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2024 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючий - Немировська О.В.,

судді - Желепа О.В., Мазурик О.Ф.

секретар - Черняк Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Територіальне міжгосподарче об`єднання «Ліко-Холдінг», Товариства з обмеженою відповідальністю «Ліко-Житлосервіс» про відшкодування майнової та моральної шкоди,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 18 вересня 2023 року,

встановив:

в серпні 2021 року позивач звернувся до Деснянського районного суду міста Києва з позовом, в якому просив стягнути з відповідачів: ТОВ «ТМО «Ліко-Холдінг», ТОВ «Ліко-Житлосервіс» (назву якого змінено на ТОВ «Управляюча компанія «Венеція» з 09 листопада 2021 року) солідарно матеріальну шкоду в розмірі 2 918 979 грн 88 коп. та моральну шкоду в розмірі 200 000 грн., заподіяну йому в результаті знищення та пошкодження належних йому транспортних засобів.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 05 серпня 2021 року справу передано за підсудністю до Голосіївського районного суду міста Києва.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 18 вересня 2023 року в задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, представник позивача - ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на допущені судом першої інстанції порушення норм матеріального і процесуального права.

У відзивах на апеляційну скаргу представник ТОВ «ТМО «Ліко-Холдінг» - Посвістак М.Г., представник ТОВ «Ліко-Житлосервіс» - Агбонгале Л.С. просять апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., пояснення представника позивача - ОСОБА_2 , представника ТОВ «УК «Венеція» - Агбонгале Л.С., представника ТОВ «ТМО «Ліко-Холдінг» - Галай Г.С., дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилався на те, що йому як власнику транспортних засобів було завдано значної майнової шкоди у зв`язку із знищенням одного та пошкодженням іншого транспортного засобу, які знаходилися на території підземної автостоянки, що перебувала у власності ТОВ «Ліко-Житлосервіс», у зв`язку із порушенням взятих на себе зобов`язань щодо утримання паркінгу.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 18 вересня 2023 року у задоволенні позову було відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних та достатніх доказів на підтвердження своїх позовних вимог, не доведено вину відповідачів у заподіянні йому шкоди.

Такий висновок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, відповідає встановленим у справі обставинам.

У липні 2015 ТОВ «ТМО «Ліко-Холдінг» було завершено будівництво багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_1 та підземний паркінг № 1. 28 липня 2015 року зазначений будинок переданий експлуатуючій організації - ТОВ «Ліко-Житлосервіс» разом з усією наявною у Товариства та необхідною для експлуатації і обслуговування виконавчою та технічною документацією, відповідно до вимог Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». На підставі договору № 283 від 01.11.2015 ТОВ «ТМО «Ліко-Холдінг» ТОВ «Ліко-Житлосервіс» були передані машиномісця в оренду (тимчасове платне користування) у кількості 7 одиниць.

ОСОБА_1 є власником транспортних засобів: автомобіля марки BMW 730D, державний номерний знак НОМЕР_1 , що належить йому на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 ; автомобіля марки BMW Х1, державний номерний знак НОМЕР_3 , що належить йому на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 .

01 липня 2018 року між ТОВ «Ліко-Житлосервіс» та ОСОБА_3 було укладено договір № В19/14-37 про відшкодування витрат на утримання підземної автостоянки (паркінгу), за умовами якого ОСОБА_3 є замовником, а ТОВ «Ліко-Житлосервіс» - виконавцем послуг з утримання підземної автостоянки. Згідно п.1.1. договору, замовник відшкодовує виконавцю вартість витрат з утримання підземної автостоянки (паркінгу) за адресою: АДРЕСА_1 , а виконавець за рахунок коштів замовника, забезпечує належний санітарний та технічний стан підземної автостоянки у строк та на умовах, що передбачені цим договором.

09 липня 2018 року між ОСОБА_3 (Сторона 1) та ОСОБА_1 (Сторона 2) було укладено договір безоплатного користування машиномісцем, у відповідності до якого Сторона 1 безоплатно передав Стороні 2, а Сторона 2 прийняв від Сторони 1 машиномісце № 37 підземної автостоянки (паркінгу) блок В19/14 за адресою: АДРЕСА_1 , для користування протягом строку встановленого даним договором, з метою зберігання транспортного засобу, автомобіля BMW 730D, державний номерний знак НОМЕР_1 , чорного кольору.

Комісією у складі: головного інспектора відділу запобігання надзвичайним ситуаціям Голосіївського РУ ГУ ДСНС України у м. Києві майора служби цивільного захисту ОСОБА_4 , начальника караула 44 - ДПРЧ капітана служби цивільного захисту ОСОБА_5 , командира відділення ОСОБА_6 було складено Акт про пожежу від 27 липня 2018 року. Як зазначено у вказаному Акті пожежа виникла 27 липня 2018 року орієнтовно о 23:07 на об`єкті - легковий автомобіль марки BMW 730D, державний номерним знак НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , місце виникнення пожежі - кузов автомобіля. Пожежу ліквідовано 28 липня 2018 року о 00:10. Пожежею знищено легковий автомобіль, BMW 730D, державний номерний знак НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_1 . Пожежею пошкоджено лако-фарбове покриття лівої сторони дверей, крила, капоту та пластикових деталей кузову легкового автомобіля, марки BMW Х1, державний номерний знак НОМЕР_3 , що належить ОСОБА_1 , а користувачем якого є ОСОБА_7 . Ймовірна причина пожежі - занесення стороннього джерела запалювання.

Згідно відповідей головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у м. Києві № 65/18/758 від 08 лютого 2019 року та № 65/18/810 від 11 лютого 2019 року відсутня інформація щодо наявності порушень правил пожежної безпеки та норм чинного законодавства в момент виникнення пожежі, тобто 27 липня 2018 року. Зазначене також підтверджує той факт, що відповідачі належним чином виконали свої зобов`язання щодо належного технічного обслуговування паркінгу.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Як видно з матеріалів справи та було правильно встановлено судом першої інстанції, 29 березня 2018 року між ТОВ «ТМО «Ліко-Холдінг» та ОСОБА_3 був укладений попередній договір купівлі-продажу машиномісця № НОМЕР_5 , розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . За умовами вказаного договору машиномісце передається покупцеві протягом одного дня після нотаріального посвідчення Основного договору за актом прийму-передачі машиномісця, за умови виконання покупцем зобов`язань щодо оплати вартості машиномісця. Зазначене машиномісце № 37 було передане ОСОБА_3 за відповідним актом у день укладання договору купівлі-продажу, тобто 24 вересня 2018 року. У зв`язку із запланованим відчуженням машиномісця № 37, зважаючи на відсутність його користувачів, ТОВ «Ліко-Житлосервіс» вказане машиномісце було повернуто ТОВ «ТМО «Ліко-Холдінг» за Актом прийому-передачі (повернення) від 30 червня 2018 року. Тобто, вказане машиномісце було у строковому платному користуванні ТОВ «Ліко-Житлосервіс» до 30 червня 2018 року. Починаючи з 30 червня 2018 року до 24 вересня 2018 року ТОВ «ТМО «Ліко-Холдінг» не передавав вказане машиномісце ОСОБА_3 та не надавав йому право користування машиномісцем у будь-який інший спосіб, позивачем не надано доказів на спростування зазначеного.

У своїй апеляційній скарзі представник позивача посилається на те, що 29 березня 2018 року між ТОВ «ТМО «Ліко-Холдінг» та ОСОБА_3 укладено попередній договір купівлі-продажу машиномісця № НОМЕР_5 , розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . 01 липня 2018 року між ТОВ «Ліко-Житлосервіс» та ОСОБА_3 укладено Договір № В19/14-37 про відшкодування витрат на утримання підземної автостоянки (паркінгу), за умовами якого ОСОБА_3 є Замовником, а ТОВ «Ліко-Житлосервіс» - Виконавцем послуг з утримання підземної автостоянки. 09 липня 2018 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладено договір безоплатного користування машиномісцем, у відповідності до якого ОСОБА_3 безоплатно передав ОСОБА_1 , а він прийняв машиномісце № НОМЕР_5 підземної автостоянки (паркінгу) блок В19/14 за адресою: АДРЕСА_1 , для користування протягом строку встановленого даним договором, з метою зберігання транспортного засобу, автомобіля BMW 730D, державний номерний знак НОМЕР_1 .

Як вбачається з договору № В19/14-37 про відшкодування витрат на утримання автостоянки від 01 липня 2018 року, то згідно п. 3.6. плата за послуги для замовників, які стали власниками, починає нараховуватись з моменту отримання ними правовстановлюючих документів на машиномісце, а отже такий договір стосується виключно утримання машиномісця і оплати вартості такого утримання. Таким чином, з липня 2018 позивач використовував машиномісце № НОМЕР_5 , що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , без належної на те правової підстави, адже ТОВ «ТМО «Ліко-Холдінг», як власник вказаного машиномісця до 24 вересня 2018 року та ТОВ «Ліко-Житлосервіс», як його законний володілець до 30 червня 2018 року не надавали право користування вказаним машиномісцем.

Зазначені обставини не можуть бути підставою для задоволення позову ОСОБА_1 до ТОВ «ТМО «Ліко-Холдінг», ТОВ «Ліко-Житлосервіс» про відшкодування майнової та моральної шкоди.

Крім цього, судом першої інстанції було встановлено, що за заявою позивача порушено кримінальне провадження № 0007242 від 28 липня 2018 року, за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України. Досудовим розслідуванням встановлено, що 27 липня 2018 року невстановлені особи, діючи за попередньою змовою з ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , діючи умисно, з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб, усвідомлюючи протиправний характер дій, шляхом підпалу знищили автомобіль марки BMW 730D, державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить потерпілому ОСОБА_1 , в результаті чого йому заподіяно майнову шкоду.

Згідно ст. 1177 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Шкода, завдана потерпілому внаслідок кримінального правопорушення, компенсується йому за рахунок Державного бюджету України у випадках та порядку, передбачених законом.

В ч. 1-2 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Тобто, згідно сукупного аналізу наведених правових норм підставою для цивільно-правової відповідальності за заподіяння шкоди є правопорушення, яке включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, котра її заподіяла, причинний зв`язок між ними, а також вину заподіювача шкоди.

Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Згідно із вимогами статей 23, 1167 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Наявність моральної шкоди доводиться позивачем, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв`язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації.

Відповідно до частини 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів, дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні заявлених позивачем позовних вимог про відшкодування позивачу майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок цих дій, з огляду на те, що позивачем не надано належаних та допустимих доказів на підтвердження наявності обов`язкових складових цивільно-правової відповідальності.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 375, 382 ЦПК України, суд

постановив:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 18 вересня 2023 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в касаційному порядку протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено 20 травня 2024 року.

Головуючий

Судді