Номер провадження: 22-ц/813/4465/24
Справа № 522/9450/23
Головуючий у першій інстанції Домусчі Л.В.
Доповідач Драгомерецький М. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

05.11.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Драгомерецького М.М.,

суддів: Дришлюка А.І., Сегеди С.М.,

розглянув заяву ОСОБА_1 , яка діє в інтересах Виконавчого комітету Одеської міської ради про забезпечення позову по справі ОСОБА_2 до Комунального підприємства «Житлово-комунальний сервіс «Фонтанський», Комунального підприємства «Міськзелентрест», Департаменту міського господарства Одеської міської ради, Департаменту з благоустрою міста Одеської міської ради, Департаменту екології та розвитку рекреаційних зон Одеської міської ради, Виконавчого комітету Одеської міської ради про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

16 травня 2023 року ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до Комунального підприємства «Житлово-комунальний сервіс «Фонтанський», Комунального підприємства «Міськзелентрест», Департаменту міського господарства Одеської міської ради, Департаменту з благоустрою міста Одеської міської ради про відшкодування моральної шкоді у розмірі 50 000 грн. та матеріальної шкоди у розмірі 380 000 грн.

Позовні вимоги були обґрунтовані тим, що 27.03.2023 о 00:17 год на автомобіль Toyota Rav 4 державний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_2 , та був припаркований за адресою: АДРЕСА_1 впало дерево, завдавши т/з значних механічних пошкоджень, а саме: деформація даху, капоту, лобового скла, лівого та правого крил, дзеркал, скла багажника, кришці багажника та інше, також наявні скриті пошкодження автомобіля. З метою фіксації вищезазначеної події, ОСОБА_2 невідкладно звернулась до правоохоронних органів, по прибуттю поліцією було складено протокол прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення, заява зареєстрована у ЖЕО №6416, 6422 від 27.03.2023. У своєму листі начальник ВП №2 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області від 10.04.2023 зазначив, що інформація, викладена у заявах ОСОБА_2 , не містить ознак кримінального правопорушення, підстав для її внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань не має. Відповідно до довідки Гідрометеорологічного центру Чорного та Азовського морів від 31.03.2023 No755-10 небезпечних гідрометеорологічних явищ, які б могли нанести чи нанесли збиток населенню та національній економіці 27.03.2023 не спостерігалось, тобто не являється дією непереборної сили, форс-мажорною обставиною, яка виключає відповідальність відповідачів. Посилалась на те, що з метою визначення відповідальної особи ОСОБА_2 зверталась із запитами до Департаменту міського господарства ОМР, КП «ЖКС «Фонтанський», КП «Міськзелентрест». Однак у відповідях на звернення позивачки вищевказані органи вказали, що територія, на якій відбулась подія не є підвідомчою для кожного із них. У зв`язку з тим, що кожний з відповідачів несе відповідальність за подію, позивачка була змушена звернутись до суду із даним позовом.

26 червня 2023 року від представника позивача надійшло клопотання про залучення співвідповідачів, а саме Департаменту екології та розвитку рекреаційних зон Одеської міської ради, Виконавчого комітету Одеської міської ради. Також разом із клопотанням було надано висновок №1905Е/23 транспортно-товарознавчої експертизи КТЗ Тoyota Rav 4, р.н. НОМЕР_1 , судового експерта Хоменко В.В.. Відповідно до нової редакції позову позивачка просить стягнути солідарно з відповідачів на її користь майнову шкоду в розмірі 407 991 грн та моральну шкоду у розмірі 50 000 грн.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 18 січня 2024 року позов ОСОБА_2 до Комунального підприємства «Житлово-комунальний сервіс «Фонтанський», Комунального підприємства «Міськзелентрест», Департаменту міського господарства Одеської міської ради, Департаменту з благоустрою міста Одеської міської ради, Департаменту екології та розвитку рекреаційних зон Одеської міської ради, Виконавчого комітету Одеської міської ради про відшкодування моральної та матеріальної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з Виконавчого комітету Одеської міської ради на користь ОСОБА_2 : -у відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 407 991 грн; -відшкодування моральної шкоди у розмірі 40 000 грн; -судовий збір в розмірі 4 938,79 грн;

В іншій частині позовних вимог до Виконавчого комітету Одеської міської ради відмовлено

У задоволенні позову ОСОБА_2 до Комунального підприємства «Житлово-комунальний сервіс «Фонтанський», Комунального підприємства «Міськзелентрест», Департаменту міського господарства Одеської міської ради, Департаменту з благоустрою міста Одеської міської ради, Департаменту екології та розвитку рекреаційних зон Одеської міської ради про відшкодування моральної та матеріальної шкоди відмовлено.

Додатковим рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 02 лютого 2024 року задоволено частково заяву представника ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення.

Стягнуто з Виконавчого комітету Одеської міської ради на користь ОСОБА_2 судові витрати, пов`язані з розглядом справи у загальному розмірі 20 090 грн, які складаються з; - витрат за надання правової (правничої) допомоги в розмірі 14 590 грн; - витрат на підготовку експертного висновку у розмірі 5 500 грн.

В іншій частині заяви відмовлено.

Не погоджуючись із вказаними рішенням суду, Виконавчий комітет Одеської міської ради звернувся до суду із апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 18 січня 2024 року та додаткове рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02 лютого 2024 року, та прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Одеської міської ради в повному обсязі, а також відмовити у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення.

Ухвалами Одеського апеляційного суду від 18 березня 2024 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Виконавчого комітету Одеської міської ради на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 18 січня 2024 року та на додаткове рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02 лютого 2024 року.

Ухвалами Одеського апеляційного суду від 14 червня 2024 року справу призначено до судового розгляду.

15 серпня 2024 року від представника Виконавчого комітету Одеської міської ради Соболь Я.О. надійшла заява про забезпечення позову, а саме накладання арешту шляхом заборони передачі, переміщення, переобладнання, перереєстрації, транспортного засобу TOYOTA RAV 4, державний номер: НОМЕР_1 , 2014 року випуску, ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_2 .

Вказано, що такий вид забезпечення позову, а саме накладення арешту шляхом заборони передачі, переміщення, переобладнання, перереєстрації, транспортного засобу TOYOTA RAV 4, державний номер: НОМЕР_1 , 2014 року випуску, ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_2 є виправданим та пропорційним, оскільки забезпечить збалансованість інтересів сторін та спроможний забезпечити уникнення утруднення виконання судового рішення у разі залишення позовних вимог задоволеними та необхідності заявлення окремої вимоги про зобов`язання позивача передати залишки вказаного автомобіля.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається Одеським апеляційним судом без повідомлення учасників справи

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Точне і неухильне додержання судами України норм чинного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За змістом ч. 1 ст. 151 ЦПК України єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі.

Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадку, передбаченого ч. 4 ст. 151 ЦПК, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина третя статті 150 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №381/4019/18 вказано, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року у справі №914/1570/20 зазначено, що під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами.

Таким чином, цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

В заяві про забезпечення позову представник Виконавчого комітету Одеської міської ради зазначає, що такий вид забезпечення позову, як арешт шляхом заборони передачі, переміщення, переобладнання, перереєстрації, транспортного засобу TOYOTA RAV 4, державний номер: НОМЕР_1 , 2014 року випуску, ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_2 , є виправданим та пропорційним, оскільки має забезпечити уникнення утруднення виконання судового рішення у разі залишення позовних вимог задоволеними та необхідності заявлення окремої вимоги про зобов`язання позивача передати залишки вказаного автомобіля. При цьому, посилається на постанову Великої Палати Верховного Суду від 14 червня 2023 року у справі №125/1216/20.

Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14.06.2023 у справі №125/1216/20 зробила висновок, що «Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулює Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року (далі Закон №1961-IV), який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

За змістом статті 30 Закону №1961-IV транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно зі звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до ДТП. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП.

Порядок відшкодування завданої позивачу шкоди мав відбуватися в порядку, визначеному статтею 30 Закону №1961-IV, і позивач мав передати залишки транспортного засобу відповідачу як особі, яка відповідає за завдану шкоду, чим набути право отримати від останнього відшкодування шкоди в розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до ДТП.».

Таким чином, позивач має передати залишки транспортного засобу відповідачу як особі, яка відповідає за завдану шкоду, в разі якщо ним заявляється вимоги про відшкодування йому шкоди в розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до ДТП.

Як було встановлено судом першої інстанції, відповідно до висновку експерта від 06.06.2023 вартість ремонтно-відновлювальних робіт автомобіля позивача станом на час його пошкодження складає 845 128,24 грн, а розмір матеріальних збитків, завданих власнику автомобіля станом на час його пошкодження, що дорівнює його ринковій вартості до ДТП, становить 713 929 грн, що свідчить про те, що ремонт є економічно необґрунтованим, а отже автомобіль вважається фізично знищеним.

Отже, ремонт автомобіля марки Toyota Rav 4, державний номер НОМЕР_1 , вважається економічно необґрунтованим, а отже, автомобіль вважається фізично знищеним.

При цьому, рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 18 січня 2024 року, з Виконавчого комітету Одеської міської ради на користь ОСОБА_2 стягнено у відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 407 991 грн, що є різницею між вартістю транспортного засобу до ДТП - 713 929 грн, та після ДТП - 305 938 грн.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 18 січня 2024 року ОСОБА_2 не оскаржує.

Таким чином, накладання арешту шляхом заборони передачі, переміщення, переобладнання, перереєстрації, транспортного засобу TOYOTA RAV 4, державний номер: НОМЕР_1 , 2014 року випуску, ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_2 , з метою забезпечити уникнення утруднення виконання судового рішення у разі залишення позовних вимог задоволеними та необхідності заявлення окремої вимоги про зобов`язання позивача передати залишки вказаного автомобіля, не є співмірним заявленими вимогами.

Відповідно до положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року та у відповідність до постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 червня 2023 року у справі №125/1216/20, на які посилається представник Виконавчого комітету Одеської міської ради, позивачка має передати залишки транспортного засобу відповідачу як особі, яка відповідає за завдану шкоду, в разі якщо на йому відшкодовується шкода в розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до ДТП. При цьому у даній справи на користь позивача стягнено різницю між вартістю транспортного засобу до ДТП, та після ДТП.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що відсутні підстав вважати, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення апеляційного суду, у зв`язку із чим у задоволенні заяви Виконавчого комітету Одеської міської ради про забезпечення позову слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 149-150, ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справах,-

У Х В А Л И В:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 , яка діє Виконавчого комітету Одеської міської ради про забезпечення позову відмовити.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до суду касаційної інстанції.

Судді Одеського апеляційного суду: М.М. Драгомерецький

А.І. Дришлюк

С.М. Сегеда