Провадження № 2/204/315/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2024 року м. Дніпро

Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого - судді Черкез Д.Л.,

за участю секретаря судового засідання Карнаух В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Дніпрі цивільну справу за позовом Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи: Приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Афанасьєва Євгенія Олександрівна, Державне підприємство «СЕТАМ», Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про визнання права власності на нерухоме майно та зняття з нього арешту, -

ВСТАНОВИВ:

14 липня 2023 року позивач Дніпровська міська рада звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи: Приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Афанасьєва Євгенія Олександрівна, Державне підприємство «СЕТАМ», Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, в якій просив: визнати право власності на квартиру АДРЕСА_1 за територіальною громадою міста Дніпра в особі Дніпровської міської ради; зняти арешт, накладений постановою про арешт майна боржника від 16 лютого 2023 року у виконавчому провадженні № 71071522 приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Афанасьєвою Є.О., на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 020, яке належить ОСОБА_1 ; вилучити квартиру АДРЕСА_1 з постанови про опис та арешт майна (коштів боржника) від 23 лютого 2023 року у виконавчому провадженні № 71071522, складеної приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Афанасьєвою Є.О.; судові витрати по справі покласти на відповідачів. В обґрунтування своїх вимог позивач вказав, що Дніпровська міська рада відповідно до ст. 1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» є представницьким органом місцевого самоврядування. Право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб`єктів. Дніпровській міській раді 27 червня 2023 року з Державного реєстру речових прав стало відомо, що рішенням державного реєстратора Павлоградської районної державної адміністрації Рижковою В.В. від 10 лютого 2022 року зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 , за ОСОБА_1 . Підставою для реєстрації права власності на спірну квартиру за ОСОБА_1 стало свідоцтво про право власності на житло № НОМЕР_1 , видане Виконавчим комітетом Дніпровської міської ради 27 січня 1997 року. В рамках виконавчого провадження № 71071522 приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Афанасьєвою Є.О. 23 лютого 2023 року до Реєстру внесені відомості про арешт квартири (номер запису про обтяження 49351508). Згодом, з сайту ДП «СЕТАМ» Дніпровській міській раді стало відомо, що квартира виставлена на електронні торги під лотом № 526667, електронні торги призначені на 19 липня 2023 року. Проте, відповідно до інформації Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради від 28 червня 2023 року повідомлено, що за архівними даними приватизаційних справ департаменту відсутня інформація щодо передачі у власність громадянам, шляхом приватизації спірної квартири. Також повідомлено, що розпорядження від 17 січня 1997 року № 968 органом приватизації не видавалось. Єдиною підставою відчуження спірної квартири є рішення органу місцевого самоврядування, за результатами якого має бути видано свідоцтво про право власності на квартиру. Проте, таке свідоцтво на спірну квартиру ОСОБА_1 органами місцевого самоврядування не видавалось. Відтак, спірна квартира за наслідками реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав за ОСОБА_1 вибула із власності територіальної громади поза її волею. Однак, сама державна реєстрація права власності на спірну квартиру за ОСОБА_1 не підтверджує факту законного набуття права власності. Спірна квартира є власністю територіальної громади за законом. Проте, вибула з її володіння всупереч волі останньої та всупереч порядку визначеному законодавством. Таким чином, наявний спір щодо права власності на квартиру. Крім цього, приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Афанасьєвою Є.О. в рамках виконавчого провадження № 71071522 винесено 16 лютого 2023 року постанову про арешт майна боржника та 23 лютого 2023 постановою про опис та арешт майна (коштів) боржника описано спірну квартиру, що підтверджується інформацією з сайту ДП «СЕТАМ» в розділі «Відомості про обтяження майна» та інформацією з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів майна. Отже, Дніпровська міська рада вважає за доцільне обрання способу захисту у вигляді визнання права власності на нерухоме майно та зняття з нього арешту. У зв`язку з викладеним, позивач звернувся до суду з даним позовом.

18 серпня 2023 року від представника позивача - ОСОБА_6 до суду надійшли додаткові пояснення щодо окремих питань, в яких зазначено наступне. Рішенням Дніпровської міської ради від 19.11.2003 «Про прийняття у комунальну власність територіальної громади міста обласних житлово-комунальних підприємств «Південне», «Центральний», «Лівобережжя»» прийнято у комунальну власність територіальної громади міста обласні житлово-комунальні підприємства «Південне», «Центральний», «Лівобережжя» з майном, будівлями і спорудами, що перебувають на їх балансі, відповідно до актів приймання-передачі від 18.08.2003 року, від 10.09.2003 року та від 12.09.2003 року. В свою чергу, актом приймання-передачі із спільної власності територіальних громад області у комунальну власність територіальної громади міста Дніпропетровська цілісного майнового комплексу обласного житлово-комунального підприємства «Південне» від 10.09.2003 року, затвердженого Головою міської ради та Головою обласної ради передано зі спільної власності територіальних громад області до комунальної власності міста житловий фонд, необхідні для забезпечення життєдіяльності житлового фонду відповідно до сформованих переліків. Відповідно до переліку будинків житлового фонду ОЖКП «Південне», що передаються до комунальної власності територіальної громади міста Дніпропетровська на 01.08.2003, зокрема, значиться будинок АДРЕСА_3 , 1973 року побудови, загальною площею 7 122,00 кв.м. Таким чином, в силу прийнятих рішень, належним власником житлового будинку АДРЕСА_3 , невід`ємною частиною якого є квартира АДРЕСА_4 в особі Дніпровської міської ради. Підставою для набуття права комунальної власності є передача майна територіальним громадам безоплатно державою, іншими суб`єктами права власності, а також майнових прав, створення, придбання майна органами місцевого самоврядування в порядку, встановленому законом. Як вже зазначалось в позовній заяві, підставою для внесення запису про право власності до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 стало свідоцтво про право власності на житло, видане виконавчим комітетом Дніпровської міської ради 27 січня 1997 року. Однак, виконавчим і розпорядчим органом, який мав повноваження приймати рішення про надання житлових приміщень станом на 27 січня 1997 року був виключно виконавчий комітет Дніпропетровської міської ради Народних депутатів, а не виконавчий комітет Дніпропетровської міської ради, як зазначено в свідоцтві про право власності, яке стало підставою набуття права власності на спірну квартиру.

05 лютого 2024 року від відповідача ОСОБА_1 до суду надійшли письмові пояснення, в яких він позовні вимоги Дніпровської міської ради не визнав, вважав їх безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з огляду на наступне. Позивачем не надано жодного доказу, який би свідчив про належність територіальній громаді на праві власності спірної квартири або житлового будинку АДРЕСА_3 . Однією з обов`язкових умов для задоволення віндикаційного позову є встановлення під час розгляду спорів про витребування майна, зокрема й тієї обставини, чи перебувало спірне майно у володінні позивача, який указує на порушення своїх прав як власника, на підставах, визначених законодавством, та який на момент подання позову не є власником цього майна, однак вважає себе таким. За відсутності будь-яких доказів належності спірної квартири територіальній громаді міста, позовні вимоги є безпідставними. Зазначив, що відповідач ОСОБА_1 є власником спірної квартири на підставі свідоцтва про право власності на житло, серія та номер 968 від 27 січня 1997 року, який виданий Виконавчим комітетом Дніпровської міської ради. Наполягав на тому, що лист Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради від 28 червня 2023 року, в якому зазначено, що розпорядження № 968 від 17 жовтня 1997 року органом приватизації не видавалось, не може бути прийнято як належний доказ, оскільки в матеріалах справи міститься лист КП «ДМБТІ» ДМР від 07 лютого 2022 року, в якому зазначено, що КП «ДМБТІ» ДМР була проведена державна реєстрація на спірну квартиру на підставі свідоцтва про право власності на житло від 27 січня 1997 року, виданого Виконавчим комітетом Дніпровської міської ради, та записано в реєстрову книгу № 19-ЖЮ за реєстровим № 1233-158. Отже, в матеріалах справи містяться протирічливі один одному докази, видані одним тим самим органом місцевого самоврядування, та міською радою не надано інших доказів на усунення цих суперечностей. Також вважав, що Дніпровською міською радою обрано неналежний спосіб захисту, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. У зв`язку з викладеним просив відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Ухвалою суду від 21 березня 2024 року до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача було залучено ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 (т. 2 а.с. 105).

Представник позивача - ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив. У поданих до суду письмових поясненнях позовні вимоги не визнавав та просив суд відмовити позивачу у задоволенні позову в повному обсязі. При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що раніше в судовому засіданні 05 березня 2024 року представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_7 не надав відповідей на запитання суду щодо обставин отримання ОСОБА_1 свідоцтва про право власності на житло від 27 січня 1997 року та реєстрації за ним права власності на квартиру АДРЕСА_1 , у зв`язку з тим, що йому не відомо про обставини, які підлягали встановленню судом. Також, представник відповідача зазначав, що йому не відомо, чи наявний у ОСОБА_1 оригінал свідоцтва про право власності на спірну квартиру. У зв`язку з цим, в судовому засіданні 05 березня 2024 року суд ухвалив явку відповідача ОСОБА_1 в судове засідання визнати обов`язковою. Крім того, суд ухвалив витребувати у ОСОБА_1 оригінал свідоцтва про право власності на житло від 27 січня 1997 року для огляду в судовому засіданні та засвідчення відповідності оригіналу наданій до суду копії. Однак, ОСОБА_1 в судове засідання для надання особистих пояснень так і не з`явився, з причин, які визнані судом неповажними, не надав для огляду в судовому засіданні оригінал свідоцтва про право власності на житло від 27 січня 1997 року та не повідомив про причини ненадання витребуваного судом документу.

Представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_7 в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав до суду клопотання про відкладення розгляду справи. Розглянувши вказане клопотання представника відповідача, суд ухвалив відмовити у його задоволенні, оскільки представником відповідача не надано доказів на підтвердження поважності причин його неявки до суду. Сторонам було надано достатній строк для реалізації своїх процесуальних прав щодо подання доказів та своїх пояснень, сторони у повній мірі реалізували надані їм права щодо подання заяв по суті справи. При цьому, суд вважає за необхідне звернути увагу, що подавши заяву про відкладення судового засідання, яке було призначено на 02 травня 2024 року о 13.00 год., представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_7 також не надав жодних доказів на підтвердження поважності причин його неявки до суду. Не з`явився представник відповідача ОСОБА_1 і в судові засідання, які були призначені на 21 березня 2024 року о 09.00 год. та на 10 квітня 2024 року о 10.30 год., про причини неявки не повідомив. Суд зазначає, що відкладення розгляду справи не може бути безстроковим та тривати понад строки, встановлені законом для розгляду цивільної справи. Так само, розгляд справи не повинен тривати понад розумні строки. Систематична неявка відповідача або його представника не є перешкодою для розгляду справи. Таким чином, суд вважає можливим проводити розгляд справи за відсутності відповідача ОСОБА_1 та його представника - ОСОБА_7 , які систематично не з`являються в судові засідання без поважних причин, що свідчить про зловживання своїми правами стороною відповідача з метою затягування розгляду справи.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив.

Треті особи в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, причин неявки суду не повідомили.

У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом встановлено, що на підставі розпорядження голови обласної ради від 10.09.2003 року № 171-р «Про передачу із спільної власності територіальних громад області у власність територіальної громади міста Дніпропетровська цілісного майнового комплексу обласного житлово-комунального підприємства «Південне» та рішення Дніпропетровської міської ради від 26.02.2003 року № 35/7 «Про прийняття майна у комунальну власність територіальної громади міста Дніпропетровська та подальше його використання» було складено Акт приймання-передачі із спільної власності територіальних громад області у комунальну власність територіальної громади міста Дніпропетровська цілісного майнового комплексу обласного житлово-комунального підприємства «Південне» від 10 вересня 2003 року, затверджений Головою міської ради Куліченко І.І. та Головою обласної ради ОСОБА_8 (т. 1 а.с. 63-66).

У Переліку будинків житлового фонду ОЖКП «Південне», що передаються до комунальної власності територіальної громади міста Дніпропетровська станом на 01.08.2003 року, зазначено, що, серед іншого, передається майно за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 7 122,00 м2, рік введення в експлуатацію - 1973 (т. 1 а.с. 67-83).

У статті 1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що правом комунальної власності є право територіальної громади володіти, доцільно, економно, ефективно користуватися і розпоряджатися на свій розсуд і в своїх інтересах майном, що належить їй, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування.

Згідно зі статтею 327 ЦК України, у комунальній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить територіальній громаді. Управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров`я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження. Підставою для набуття права комунальної власності є передача майна територіальним громадам безоплатно державою, іншими суб`єктами права власності, а також майнових прав, створення, придбання майна органами місцевого самоврядування в порядку, встановленому законом.

Рішенням Дніпропетровської міської ради від 19 листопада 2003 року № 11/13 прийнято у комунальну власність територіальної громади міста обласні житлово-комунальні підприємства «Південне», «Центральний», «Лівобережжя» з майном, будівлями і спорудами, що перебувають на їх балансі, відповідно до актів приймання-передачі від 18 серпня 2003 року, від 10 вересня 2003 року та від 12 вересня 2003 року, а також вирішено внести ці об`єкти до Переліку об`єктів комунальної власності територіальної громади міста на підставі зазначених актів приймання-передачі та інвентаризаційних відомостей, оформлених згідно з рішенням виконкому міської ради від 23.05.02 № 1057 «Про проведення інвентаризації майна підприємств, установ, організацій комунальної власності та формування реєстру об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Дніпропетровська» (т. 1 а.с. 61-62).

Таким чином, судом встановлено, що приміщення та неприватизовані громадянами квартири у будинку АДРЕСА_3 , стали власністю територіальної громади м. Дніпро в особі Дніпровської міської ради.

У статті 41 Конституції України закріплено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч. 5 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, укладати договори в рамках державно-приватного партнерства, у тому числі концесійні договори, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об`єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.

Однак, як зазначив позивач у позовній заяві, з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно йому стало відомо, що рішенням державного реєстратора Павлоградської районної державної адміністрації Рижковою В.В. від 10 лютого 2022 року на підставі свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 , виданого Виконавчим комітетом Дніпровської міської ради 27 січня 1997 року, за ОСОБА_1 було зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 . Однак, документи, надані ОСОБА_1 для реєстрації права власності, не відповідають дійсності, розпорядження № 968 органом приватизації не видавалось, реєстрація права власності є незаконною, у зв`язку з чим з комунальної власності вибуло нерухоме майно.

За загальним правилом, закріпленим у статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

При цьому, як визначено у статті 345 ЦК України, фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом.

Таким чином, майно, в тому числі і квартира, може вибути з комунальної власності в порядку, встановленому Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» та Положенням про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженим наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України 16 грудня 2009 року № 396, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 29 січня 2010 року за № 109/17404, шляхом його приватизації.

Так, згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 337127678 від 27 червня 2023 року (т. 1 а.с. 14-16), вбачається, що 08 лютого 2022 року державним реєстратором Павлоградської районної державної адміністрації Дніпропетровської області Рижковою Вікторією Василівною за ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_2 ) було зареєстровано право приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 63,9 кв.м., житловою площею 40,5 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 020, номер відомостей про речове право 46625129. Підставою внесення запису вказано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 63368473 від 10.02.2022, ОСОБА_9 , Павлоградська районна державна адміністрація Дніпропетровської області. Документи подані для державної реєстрації: свідоцтво про право власності на житло, серія та номер 968, видане 27.01.1997 року Виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради. Відомості про реєстрацію до поновлення/перенесення: реєстрова книга КП «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації» № 19-ЖЮ/1233-158, 27.01.1997.

В матеріалах справи міститься копія свідоцтва про право власності на житло від 27 січня 1997 року, виданого від імені Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради на ім`я ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 згідно з розпорядженням № 968 від 28 жовтня 1996 року (т. 2 а.с. 99-100), а також копія технічного паспорту, виготовленого ФОП ОСОБА_10 станом на 03 лютого 2022 року на замовлення ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 22-27).

Також в матеріалах справи міститься копія відповіді від імені Комунального підприємства «Дніпровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпровської міської ради № 1577 від 07 лютого 2022 року, адресована «Відповідному державному реєстратору» (т. 1 а.с. 28), в якій зазначено, що державна реєстрація права власності на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_2 , здійснена КП «ДМБТІ» ДМР на підставі свідоцтва про право власності на житло від 27 січня 1997 року, виданого Виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради. Право власності на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_2 зареєстровано за ОСОБА_1 та записано у реєстрову книгу за № 19-ЖЮ за реєстровим № 1233-158. Інвентаризація на нерухоме майно за вищезазначеною адресою проведена 01.06.2001 року згідно замовлення ОСОБА_1 . В матеріалах інвентаризаційної справи відомості про накладення арештів та заборон відсутні.

Однак, на запит заступника департаменту правового забезпечення Дніпровської міської ради № 4/8-728 від 07 липня 2023 року Комунальне підприємство «Дніпровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпровської міської ради надало відповідь № 8261 від 14 серпня 2023 року (т. 2 а.с. 7), в якій повідомило, що станом на 31 грудня 2012 року державна реєстрація права власності на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_2 , не проводилась. Багатоквартирний житловий будинок АДРЕСА_3 зареєстрований за Комунальним житлово-експлуатаційним підприємством «Південне» Дніпропетровської міської ради на підставі рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 19.06.2003 № 1549 та рішення Дніпропетровської міської ради від 19.11.2003 за № 11/13, про що в КП «ДМБТІ» ДОР зроблено запис в облікову книгу 19 ЖЮ за реєстровим № 1233-147. Будь-якого документа, надання інформації (у т.ч. довідки, листа) за параметрами вихідної кореспонденції № 1577 від 07.02.2022р. на запит державного реєстратора щодо наявності відомостей про право власності за адресою: АДРЕСА_2 , КП «ДМБТІ» ДМР не готувало.

Таким чином, суд вважає встановленим той факт, що Комунальним підприємством «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації» Дніпровської міської ради не надавалась відповідь № 1577 від 07 лютого 2022 року, адресована «Відповідному державному реєстратору».

Отже, суд не приймає до уваги та відхиляє наведені у письмових поясненнях посилання відповідача ОСОБА_1 , як на доказ реєстрації за ним в КП «ДМБТІ» права власності на спірну квартиру, на лист № 1577 від 07 лютого 2022 року, складений від імені Комунального підприємства «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації» Дніпровської міської ради, оскільки такий лист Комунальним підприємством «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації» Дніпровської міської ради не надавався та в КП «ДМБТІ» ДМР не міститься інформації про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 .

Крім того, листом № 3/9-5855 від 28 червня 2023 року Департамент житлового господарства Дніпровської міської ради на запит Департаменту правового забезпечення Дніпровської міської ради повідомив, що Департамент житлового господарства Дніпровської міської ради є органом приватизації житлового фонду, що перебуває у комунальній власності Дніпровської міської територіальної громади, в особі Дніпровської міської ради. За архівними даними приватизаційних справ департаменту, відсутня інформація щодо передачі у власність громадян, шляхом приватизації, квартири АДРЕСА_1 . Розпорядження від 27 січня 1997 року № 968 органом приватизації не видавалося (т. 1 а.с. 21).

Враховуючи все вищевикладене суд приходить до переконливого та підтвердженого матеріалами справи висновку, що нерухоме майно квартира АДРЕСА_1 , яка є власністю територіальної громади міста Дніпро в особі Дніпровської міської ради, вибуло з її володіння без її волі.

Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч. 1 ст. 316 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ч.ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України).

Висновок суду про те, що на ім`я ОСОБА_1 не видавалось свідоцтво про право власності на житло від 27 січня 1997 року на квартиру АДРЕСА_1 ґрунтується на тому факті, що вказане свідоцтво видане Виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради, в той час як станом на 27 січня 1997 року виконавчим та розпорядчим органом, який був уповноважений здійснювати управління майном, яке належить до комунальної власності, в тому числі і в порядку приватизації видавати свідоцтва про право власності на житло, був саме Виконавчий комітет Ради народних депутатів відповідно до Закону України «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування» від 07 грудня 1990 року № 533-ХІІ, якій був чинний на той час, а також відповідно до Житлового кодексу Української РСР в редакції, що діяла станом на 27 січня 1997 року.

Також, в судовому засіданні 05 березня 2024 року, на якому був присутній представник відповідача ОСОБА_7 , судом було витребувано у ОСОБА_1 для огляду оригінал свідоцтва про право власності на житло від 27 січня 1997 року, виданого Виконавчим комітетм Дніпропетровської міської ради на ім`я ОСОБА_1 , на квартиру АДРЕСА_1 згідно з розпорядженням № 968 від 28 жовтня 1996 року.

Однак, ОСОБА_1 так і не надав витребуваний судом для огляду оригінал вищевказаного свідоцтва про право власності на житло та не повідомив про причини ненадання вказаного документу.

Отже, така поведінка відповідача ОСОБА_1 розцінюються судом як намагання приховати від суду оригінали тих документів, які мають вирішальне значення для розгляду даної справи.

Відповідно до ч. 6 ст. 95 ЦПК України якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Згідно ч. 1 ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Враховуючи наведене, оскільки у суду виникають обгрунтовані сумніви щодо відповідності копії свідоцтва його оригіналу, суд керуючись приписами ч. 6 ст. 95 ЦПК України не бере до уваги копію свідоцтва про право власності на житло від 27 січня 1997 року на квартиру АДРЕСА_1 , як недопустимий доказ.

На користь того, що Виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради на ім`я ОСОБА_1 насправді не видавалось свідоцтво про право власності на житло від 27 січня 1997 року на квартиру АДРЕСА_1 свідчить також і поведінка відповідача ОСОБА_1 , який будучі достовірно обізнаним про те, що його явка визнана судом обов`язковою, свідомо та систематично ухилявся від явки до суду для надання особистих пояснень та з`ясування судом обставин отримання ОСОБА_1 даного свідоцтва, реєстрації за ним права власності на квартиру АДРЕСА_1 та інших обставин, які мають значення для вирішення даної справи.

Також, відповідно до наявних даних картотеки з питань реєстрації фізичних осіб, станом на 07 березня 2024 року за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстрованими значаться 4 особи (треті особи по справі): ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований з 17 червня 1974 року по теперішній час; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована з 17 червня 1974 року по теперішній час; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований з 12 листопада 1985 року по теперішній час; ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована з 21 серпня 1980 року по теперішній час, що підтверджується відповіддю Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради № 2/5-498 від 11 березня 2024 року (т. 2 а.с. 96).

При цьому, жодних доказів на підтвердження того, що відповідачу ОСОБА_1 видавався ордер на вселення у спірну квартиру або що він у період до 27 січня 1997 року був зареєстрований у спірній квартирі, тобто був наймачем квартири АДРЕСА_1 , матеріали справи не містять та стороною відповідача таких доказів суду не надано, що також додатково викликає обґрунтовані сумніви у тому, що ОСОБА_1 мав право на приватизацію спірної квартири.

Додатково, обґрунтовані сумніви у тому, що Виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради на ім`я ОСОБА_1 видавалось свідоцтво про право власності на житло від 27 січня 1997 року, викликає також і те, що право власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно було зареєстровано лише 08 лютого 2022 року, в той час як свідоцтво про право власності на житло датоване ще 27 січня 1997 року, та державним реєстратором Павлоградської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, хоча ОСОБА_1 зареєстрований та проживає у місті Дніпрі.

З урахуванням встановлених обставин справи, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, а також з урахуванням процесуальної поведінки відповідача ОСОБА_1 , суд вважає за можливе визнати, що Виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради не видавалось свідоцтво про право власності на житло від 27 січня 1997 року на ім`я ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 , згідно з розпорядженням (наказом) від 28 жовтня 1996 року № 968.

Отже суд констатує, що реєстрація за ОСОБА_1 права приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 відбулась на підставі документів, які містять усі очевидні ознаки їх підроблення, з метою незаконного заволодіння нерухомим майном.

При цьому, Державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття такого права з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування права власності необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій він набув таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація права не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає.

Таким чином, нерухоме майно квартира АДРЕСА_1 , яка є власністю територіальної громади міста Дніпро в особі Дніпровської міської ради, вибуло з її володіння без її волі, та було набуто ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 27 січня 1997 року, яке насправді не видавалось Виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради.

Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

За правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою, по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.

Позивачем у спорі про визнання права власності є власник - особа, яка має право власності на майно (тобто вже стала його власником, а не намагається ним стати через пред`явлення позову).

Згідно роз`яснень наведених у пункті 37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше.

У частині 1 статті 321 ЦК України закріплено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Частина 8 статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначає, що право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб`єктів. Об`єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб`єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом.

З огляду на наведене, встановивши та проаналізувавши в сукупності усі обставини справи, приймаючи до уваги той факт, що Виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради на ім`я ОСОБА_1 не видавалось свідоцтво про право власності на житло від 27 січня 1997 року та реєстрація за ОСОБА_1 права приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 відбулась на підставі документів, які містять усі очевидні ознаки їх підроблення, оскільки територіальна громада міста Дніпра в особі Дніпровської міської ради є власником спірної квартири, однак на теперішній час її право власності на цю квартиру не визнається, беручи до увагу, що позивач в іншій спосіб, окрім як звернутися з позовом до суду про визнання за ним права власності на нерухоме майно, захистити своє порушене право не може, суд вважає за необхідне визнати за територіальною громадою міста Дніпра в особі Дніпровської міської ради право власності на квартиру АДРЕСА_1 , а тому позовні вимоги Дніпровської міської ради в цій частині підлягають задоволенню.

Крім того, судом встановлено, що Приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Афанасьєвою Євгенією Олександрівною в рамках відкритого 16 лютого 2023 року виконавчого провадження № 71071522 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 23 лютого 2023 року було внесено запис про обтяження № 49351508 (спеціальний розділ) щодо квартири АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 020), що вбачається з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 337127678 від 27 червня 2023 року (т. 1 а.с. 14-16).

Так, виконавче провадження № 71071522 було відкрито постановою Приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Афанасьєвої Є.О. від 16 лютого 2023 року (т. 1 а.с. 126) з метою примусового виконання виконавчого листа, виданого 09 лютого 2023 року Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська по справі № 199/8297/22, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу за договором позики від 05 квітня 2022 року у розмірі 35 000,00 доларів США, а також судових витрат по справі, що складаються з судового збору у розмірі 12 405,00 грн. (т. 1 а.с. 113-114).

Відповідно до п. 6 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Постановою Приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Афанасьєвої Є.О. від 16 лютого 2023 року у виконавчому провадженні № 71071522 було накладено арешт на все майно боржника ОСОБА_1 у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 38 500,00 доларів США (т. 1 а.с. 134).

Про проведення опису майна (коштів) боржника виконавець виносить постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника (частина 5 статті 56 Закону України «Про виконавче провадження»).

Приватним виконавцем було встановлено, що за боржником ОСОБА_1 в Реєстрі прав власності на нерухоме майно зареєстровано право приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради 27 січня 1997 року згідно з розпорядженням № 968, у зв`язку з чим згідно з постановою про опис та арешт майна (коштів) боржника від 23 лютого 2023 року (т. 1 а.с. 157-159) було постановлено описати та накласти арешт на майно: нерухоме майно трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1 020), яка розташована на 11 поверсі 16-поверхового будинку. На описане майно накладено арешт та встановлено обмеження права користування ним: заборонено відчуження, руйнування, здійснення будь-якої іншої діяльності, що може призвести до зниження ринкової вартості майна.

24 лютого 2023 року ОСОБА_1 подав Приватному виконавцю виконавчого округу Дніпропетровської області Афанасьєвій Є.О. заяву, в якій не заперечував проти стягнення з нього заборгованості за виконавчим листом, виданим Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська по справі № 199/8297/22 (т. 1 а.с. 148).

06 березня 2023 року Приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Афанасьєвою Є.О. у виконавчому провадженні № 71071522 було складено Акт цілісності майна, що підлягає передачі на електронний аукціон (торги) щодо квартири АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 167).

Суб`єктом оціночної діяльності фізичною особою-підприємцем ОСОБА_11 було складено Звіт про оцінку майна квартири АДРЕСА_1 , згідно з яким ринкова вартість вказаної квартири станом на 06 березня 2023 року становить 1 200 000,00 грн. (т. 1 а.с. 171-178).

Після цього, спірну квартиру АДРЕСА_1 з метою реалізації арештованого майна було виставлено на електронні торги на сайті ДП «СЕТАМ», що підтверджується інформацією з сайту ДП «СЕТАМ» - setam.net.ua (т. 1 а.с. 184-191).

Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

У пункті 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» № 5 від 03 червня 2016 року роз`яснено, що позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Позови на захист майнових прав малолітніх та неповнолітніх дітей боржника (засудженого) можуть бути пред`явлені їхніми законними представниками, а у випадках, встановлених законом, органами та особами, яким надано право захищати права, свободи чи інтереси інших осіб.

Право власності належить до основоположних прав людини, втілення яких у життя становить підвалини справедливого суспільного ладу. Захист зазначеного права гарантовано статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, і ніхто не може бути позбавлений власного майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Особи, які зазнають порушення права мирного володіння майном, відповідно до статті 13 Конвенції повинні бути забезпечені можливістю ефективного засобу юридичного захисту в національному органі.

Вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції.

Згідно з ч. 2 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», у разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

З огляду на викладене, оскільки під час розгляду справи суд дійшов до висновку, що власником спірної квартири є не відповідач ОСОБА_1 , який є боржником у виконавчому провадженні № 71071522, а територіальна громада міста Дніпра в особі Дніпровської міської ради, а також беручи до уваги, що за наявності накладеного приватним виконавцем у виконавчому провадженні № 71071522 арешту на спірну квартиру порушується право позивача як власника майна на розпорядження майном, суд приходить до висновку про наявність законних підстав для зняття арешту, накладеного постановою Приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Афанасьєвої Є.О. про арешт майна боржника від 16 лютого 2023 року у виконавчому провадженні № 71071522, на квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 020.

Крім того, оскільки вказаним рішенням суду право власності на спірну квартиру визнано за територіальною громадою міста Дніпра в особі Дніпровської міської ради, тобто боржник ОСОБА_1 власником вказаної квартири не є, суд також приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та необхідність захисту його права шляхом виключення нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 з опису майна боржника ОСОБА_1 у виконавчому провадженні № 71071522, яку було описано та на яку накладено арешт постановою Приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Афанасьєвої Є.О. від 23 лютого 2023 року.

Як вбачається з позовної заяви, позивач Дніпровська міська рада пред`явив свої позовні вимоги в тому числі і до ОСОБА_2 , який є стягувачем у виконавчому провадженні № 71071522 за виконавчим листом, виданим 09 лютого 2023 року Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська по справі № 199/8297/22.

Однак суд зазначає, що факту порушення прав та законних інтересів позивача Дніпровської міської ради відповідачем ОСОБА_2 під час розгляду даної справи судом не встановлено та позивачем не було надано будь-яких доказів на підтвердження таких обставин.

Позивачем не доведено перед судом, що його право було порушено зазначеним ним відповідачем ОСОБА_2 , а судовому захисту підлягають лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи законні інтереси осіб, при доведеності того, що саме визначений позивачем відповідач порушив ці права.

При цьому, сам по собі факт того, що ОСОБА_2 є стягувачем у виконавчому провадженні № 71071522, в рамках якого з відповідача (боржника) ОСОБА_1 примусово стягується заборгованість за договором позики від 05 квітня 2022 року та в рамках якого приватним виконавцем накладено арешт на спірну квартиру, не свідчить про те, що ОСОБА_2 будь-яким чином порушив, не визнає або оспорює права, свободи чи інтереси Дніпровської міської ради.

Таким чином, дослідивши та проаналізувавши всі наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, суд приходить до переконливого висновку, що позивачем не доведено на теперішній час, що ОСОБА_2 порушив будь-які законні права, свободи та інтереси позивача чи вчинив протиправні дії або бездіяльність у відношенні Дніпровської міської ради.

Отже, у зв`язку з викладеним вимоги до ОСОБА_2 суд вважає безпідставними, необґрунтованими, недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню.

Оцінюючи у сукупності усі інші аргументи сторін, наведені ними в обґрунтування своїх вимог або заперечень, суд до уваги їх не бере, оскільки вони не відносяться до предмета спору та є явно необґрунтованими.

Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Дніпровської міської ради підлягають частковому задоволенню.

Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем у зв`язку з розглядом даної справи в суді було сплачено судовий збір у загальному розмірі 22 010,00 грн., з яких:

- за подання позовної заяви до суду 20 668,00 грн. (15 300,00 грн. за позовними вимогами майнового характеру про визнання права власності на нерухоме майно, 2 684,00 грн. за позовну вимогу немайнового характеру про зняття арешту з майна, 2 684,00 грн. за позовну вимогу про вилучення квартири з постанови приватного виконавця про опис та арешт майна);

- за подання до суду заяви про забезпечення позову 1 342,00 грн., яку ухвалою суду від 17 липня 2023 року було задоволено частково.

Судовий збір з відповідача ОСОБА_2 не стягується, оскільки під час розгляду справи суд прийшов до висновку про те, що вимоги Дніпровської міської ради до ОСОБА_2 задоволенню не підлягають.

Оскільки під час розгляду справи суд прийшов до висновку, що права та інтереси Дніпровської міської ради порушені саме відповідачем ОСОБА_1 , та позовні вимоги, які пред`явлені до вказаного відповідача, судом задоволені, то з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача Дніпровської міської ради підлягає стягненню судовий збір у загальному розмірі 22 010,00 грн.

На підставі ст.ст. 15, 16, 316, 317, 319, 321, 327, 328, 345, 392 Цивільного кодексу України, ст.ст. 1, 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст.ст. 18, 56, 59 Закону України «Про виконавче провадження» та керуючись ст.ст. 2, 4, 13, 76-81, 141, 206, 259, 263-265, 268, 272, 273 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи: Приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Афанасьєва Євгенія Олександрівна, Державне підприємство «СЕТАМ», Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про визнання права власності на нерухоме майно та зняття з нього арешту задовольнити частково.

Визнати за територіальною громадою міста Дніпра в особі Дніпровської міської ради () право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Зняти арешт, накладений постановою Приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Афанасьєвої Євгенії Олександрівни про арешт майна боржника від 16 лютого 2023 року у виконавчому провадженні № 71071522, на квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 020.

Виключити нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 020, з опису майна боржника ОСОБА_1 у виконавчому провадженні № 71071522, яку було описано та на яку накладено арешт постановою Приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Афанасьєвої Євгенії Олександрівни від 23 лютого 2023 року.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_5 ), на користь Дніпровської міської ради (ЄДРПОУ 26510514, місцезнаходження: 49000, м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, 75) судовий збір у розмірі 22 010,00 грн. (двадцять дві тисячі десять гривень, 00 копійок).

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлений 21 травня 2024 року.

Суддя Д.Л. Черкез