Номер провадження: 22-ц/813/3730/24
Головуючий у першій інстанції Далеко К.О.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.11.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді Комлевої О.С.,

суддів: Сегеди С.М., Сєвєрової Є.С.,

з участю секретаря Ровенко А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 11 грудня 2023 року, постановлену під головуванням судді Далеко К.О., повний текст ухвали складений 18 грудня 2023 року, у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: старший державний виконавець Другого Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Білаш Євгеній Геннадійович, Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, -

в с т а н о в и в:

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, заінтересована особа: старший державний виконавець Другого Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Білаш Є.Г., в якій просив скасувати тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, шляхом заборони перетинати державний кордон, без вилучення паспортного документа, до виконання судового рішення згідно виконавчого листа № 815/5993/15, виданого Одеським окружним адміністративним судом 25 грудня 2015 року про стягнення боргу з ТОВ «Одесліфт» на користь Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Одеса капіталізованих платежів у розмірі 1 368 177,70 грн.

В обґрунтування своєї заяви ОСОБА_1 зазначив, що йому випадково стало відомо про тимчасове обмеження у праві виїзду, яке застосоване ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 08.03.2023 року по справі № 523/2556/23. Вказану ухвалу суду він не отримував.

Заявник зазначив, що він не ухилявся від виконання зобов`язань, та взагалі про них не знав, у нього не має жодної можливості надати звітні дані стосовно ТОВ «Одесліфт», оскільки він не є керівником наведеної організації.

Також зазначив, що йому запропонували провести ліквідацію цієї організації, обіцявши оплатити роботу, але після внесення відомостей до ЄДРПОУ виявилось, що ніхто не збирається оплачувати його роботу, у зв`язку з чим віннаписав заяву про те, що не збирається безкоштовно виконувати обов`язки ліквідатора на адресу загальних зборів учасників.

ОСОБА_1 вважає, що він не є боржником по виконавчому провадженню стосовно стягнення заборгованості з ТОВ «Одесліфт» за виконавчим листом №815/5993/15, оскільки вважає, що суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів, якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням. Тобто, зазначене обмеження передбачено Законом лише стосовно фізичної особи боржника. Саме фізична особа - боржник має не виконувати або судове рішення або рішення іншого органу, внаслідок чого до боржника може бути застосоване обмеження права на виїзд.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 11 грудня 2023 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з ухвалою суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу суду скасувати, прийняти нове рішення, яким задовольнити заяву, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги апелянт зазначив, що судом першої інстанції не було з`ясовано та доведено про те, чи отримував заявник від державної виконавчої служби рішення, від виконання яких він ухилявся. Суд не визначив, який саме обов`язок мав виконати заявник для не застосування до нього обмеження його прав. Суд не встановив чи отримував заявник заробітну плату в якості керівника ТДВ «Одесліфт». Судом не встановлено хто на момент звернення про скасування обмеження прав є стягувачем по виконавчому провадженню. Суд не встановив обставин співмірності обмежувального заходу, цілі його застосування.

Відзиву на апеляційну скаргу до суду надано не було.

Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду судового рішення.

Протоколом автоматизованого розподілу від 28 грудня 2023 року визначений склад колегії суддів під головуванням судді Стахової Н.В. для розгляду справи (а.с. 79).

Ухвалою Одеського апеляційного суд від 04 січня 2024 року провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 було відкрито (а.с. 81).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 30 листопада 2021 року справа призначена до розгляду (а.с. 86).

Відповідно до рішення Вищої ради правосуддя №2518/0/15-24 від 20 серпня 20243 року суддю ОСОБА_2 було звільнено з посади у зв`язку з поданням заяви про відставку (а.с. 114).

Відповідно до протоколу повторного розподілу справи за допомогою автоматизованої системи документообігу суду цивільна справа передана головуючому-судді (суддя-доповідач) Комлевій О.С. зі складом колегії суддів, з урахуванням навантаження на суддів Одеського апеляційного суду (а.с. 115, 117).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 18 вересня 2024 року цивільна справа за апеляційною скаргою ОСОБА_1 прийнята до провадження та призначена до розгляду на 12 листопада 2024 року (а.с. 118).

В судове засідання, призначене на 12 листопада 2024 року учасники справи не з`явилися, були сповіщені належним чином (а.с. 120, 121-123).

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі №348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а не можливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, усвідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників, які не з`явилися в судове засідання.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, явка яких не визнавалась апеляційним судом обов`язковою.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 367ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 375ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 08.03.2023 року по справі № 523/2556/23 задоволено подання старшого державного виконавця Другого Суворовського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Білаш Є.Г.; тимчасово обмежено ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, шляхом заборони перетинати державний кордон, без вилучення паспортного документа, до виконання судового рішення згідно виконавчого листа № 815/5993/15, виданого Одеським окружним адміністративним судом 25 грудня 2015 року про стягнення боргу з товариства з додатковою відповідальністю «Одесліфт» на користь Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Одеса капіталізованих платежів у розмірі 1368177, 70 грн.

На виконанні Суворовського відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перебуває виконавче провадження номер за АСВП: 63466878, з виконання виконавчого листа виданого Одеським окружним адміністративним судом по справі № 815/5993/13 про стягнення з товариства з додатковою відповідальністю «Одесліфт» на користь Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Одеській області капіталізованих платежів у сумі 1368 177, 70 грн.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 16 травня 2023 року замінено стягувача у виконавчому листі Одеського окружного адміністративного суду по справі № 815/5993/15, з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Одеській області на правонаступника Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області, у зв`язку із припиненням Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Одеській області.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із необґрунтованості та недоведеності заяви про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно ч. 5 ст. 441 ЦПК України, суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника.

За змістом ч. 5, 8 ст. 441 ЦПК України підставою для скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України є виникнення нових обставин, що обґрунтовують необхідність скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України.

Відповідно до статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Статтею 313 ЦК України передбачено, що фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Згідно зі статтею 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Передбачені у законі обмеження є заходами, які покладаються на боржника з метою заклику до його правосвідомості, якщо останній ухиляється від виконання свого обов`язку, або ж переслідують пасивне та незаборонене примушування боржника до вчинення ним активних дій щоб якнайскоріше задовольнити інтереси кредитора та позбутися обмежувальних заходів.

Отже, тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням, має намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення.

Влада не може продовжувати на довготривалі строки заходи, що обмежують свободу пересування особи без регулярної перевірки їх обґрунтованості. Така перевірка має, як правило, проводитися судами принаймні, в останній інстанції, оскільки вони забезпечують найкращі гарантії незалежності, неупередженості й законності процедури (див. Рішення Європейського Суду від 25 січня 2007 року за справою «Сіссаніс проти Румунії»), скарга №23468/02, 67; 70).

Охоплення судової перевірки має дозволити суду взяти до уваги всі фактори, що відносяться до справи, включаючи ті, що стосуються співмірності обмежувального заходу (див. з необхідним змінами Рішення Європейського Суду від 23 червня 1981 р. за справою «Ле Конт, Ван Лейвен і Де Мейере проти Бельгії» (Le Compte, Van Leuven and De Meyere v. Belgium), Series A, N 43, § 60)».

Разом із тим, суд виходить із того що скасування застосованих судом обмежень може мати місце у разі, якщо відпали підстави для застосування таких заходів, зокрема, досягнення переслідуваної мети гарантування повернення боргу, або виявлено обставини, які спростовували б критерій співмірності цілі втручання застосованим обмежувальним заходам, або інші обставини, які дають підстави для висновку про наявність таких факторів, що порушують справедливий баланс між правами людини та публічним інтересом, хоча при застосуванні таких заходів існувала обґрунтована виправданість втручання в здійснення особою права на свободу пересування.

Судом вірно зазначено, що зміст заяви ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України зводиться до незгоди з ухвалою суду від 08.03.2023 року, якою тимчасово обмежено його у праві виїзду за межі України до виконання зобов`язання згідно виконавчого листа № 815/5993/15, виданого Одеським окружним адміністративним судом 25 грудня 2015 року.

В свою чергу, в заяві про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 не навів нових обставин, що виникли після встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України і обґрунтовують необхідність скасування йому цього тимчасового обмеження фізичної особи керівника підприємства.

Суд виходить із того, що серед основних засад судочинства, згідно з п. 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України, є «обов`язковість рішень суду». Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду.

Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду.

З огляду на викладене, суд не вбачає правових підстав для скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, застосованого на підставі ухвали Суворовського районного суду м. Одеси від 08 березня 2023 року.

Судом обґрунтовано не були взяті до уваги доводи ОСОБА_1 про те, що він не є керівником товариства з додатковою відповідальністю «Одесліфт», оскільки за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 рахується як голова комісії з припинення (керівник) товариства з додатковою відповідальністю «Одесліфт». Також, він є співзасновником товариства, розмір частки учасника: 32291,50.

В свою чергу, державний виконавець має право звернення до суду із поданням про обмеження керівника товариства боржника у праві виїзду за межі України, оскільки спеціальною нормою права (пунктом 19 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження») передбачено, що у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів. Обмеження виконавця у такому праві означатиме порушення прав виконавця, які визначені спеціальною нормою права, а саме Законом України «Про виконавче провадження».

На підставі вищевикладених обставин, суд оцінивши докази у справі, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному їх дослідженні прийшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволені заяви ОСОБА_1 , оскільки доводи про скасування тимчасового обмеження у праві на виїзд, а саме: неможливість застосування до нього обмеження, оскільки він не є керівником та боржником за виконавчим провадженням; відсутність доказів ухилення він виконання зобов`язань - фактично зводяться до незгоди із ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 08 березня 2023 року по справі №523/2556/23, що виключає можливість скасування тимчасового обмеження у праві на виїзд, в порядку ч.ч. 5, 8 ст. 441 ЦПК України.

Висновки суду відповідають вимогам закону, на які посилався суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами.

Судове рішення відповідає вимогам ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки судові процедури повинні бути справедливими і розумними як до відповідача, так і до позивача.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що судом першої інстанції не було з`ясовано та доведено про те, чи отримував заявник від державної виконавчої служби рішення, від виконання яких він ухилявся, суд не визначив, який саме обов`язок мав виконати заявник для не застосування до нього обмеження його прав, суд не встановив чи отримував заявник заробітну плату в якості керівника ТДВ «Одесліфт», колегія суддів залишає без задоволення, оскільки вказані доводи спростовуються матеріалами справи, встановленими обставинами у відповідності до наданих доказів, яким надана обґрунтована та належна оцінка судом.

Доводи про те, що судом не встановлено хто на момент звернення про скасування обмеження прав є стягувачем по виконавчому провадженню, суд не встановив обставин співмірності обмежувального заходу, цілі його застосування, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази у відповідності до заявлених вимог, надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для скасування ухвали суду з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.

Одночасно, апеляційний суд звертає увагу на те, що за положеннями ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про порушення судом норм матеріального або процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Таким чином, ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм процесуального та матеріального права і підстави для її скасування відсутні.

На підставі ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 11 грудня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Повний текст судового рішення складений 26 листопада 2024 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ С.М. Сегеда

______________________________________ Є.С. Сєвєрова