Справа № 349/126/24
Провадження № 22-ц/4808/1464/24
Головуючий у 1 інстанції Рибій М. Г.
Суддя-доповідач Мальцева Є.Є.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мальцевої Є.Є.

суддів: Баркова В.М., Девляшевського В.А.,

секретар Шемрай Н.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 26 вересня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи приватний нотаріус Рогатинського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Клід Оксана Ярославівна, Рогатинська міська рада Івано-Франківської області, про визнання недійсним заповіту,

в с т а н о в и в:

23 січня 2024 року ОСОБА_1 пред`явила позов до ОСОБА_2 про визнання недійсним заповіту ОСОБА_3 від 13.09.2022, посвідченого старостою Верхньолипицького старостинського округу.

Позов обґрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Лопушня Івано-Франківського району Івано-Франківської області помер рідний брат ОСОБА_1 ОСОБА_3 , який залишив спадщину у вигляді домоволодіння по АДРЕСА_1 .

Позивач прийняла спадщину ОСОБА_3 , подавши відповідну заяву приватному нотаріусу, та 13.09.2023 звернулась до приватного нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва на право на спадщину на житловий будинок з приналежними будівлями, однак отримала відмову у його видачі, оскільки перед смертю брат заповів все своє майно ОСОБА_4 ..

На час складання заповіту спадкодавець вже страждав від вікових змін стану здоров`я, деменції, забудькуватості, у зв`язку з чим не міг адекватно оцінювати навколишню обстановку, розуміти значення вчинюваних ним дій та керувати ними. Піддавався впливу сторонніх осіб. В останні роки в нього розвивався віковий склероз, почастішали випадки несприйняття дійсних подій.

Крім того, в останні роки свого життя ОСОБА_3 страждав на захворювання дихальної системи, гортані та глотки. Станом на листопад 2022 року в нього була виявлено злоякісне новоутворення гортані, через що він не міг говорити, тим більше прочитати заповіт вголос.

Тому вважала заповіт недійсним, оскільки він не відповідає волі спадкодавця, складений з порушенням форми заповіту.

Рішенням Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 26 вересня 2024 року в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним заповіту відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, вважає оскаржене рішенням незаконним, необґрунтованим та винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Позивач в обґрунтування скарги посилається на обставини, викладені в позовній заяві про визнання заповіту недійсним.

Також звертає увагу, що даний заповіт було складено 13 вересня 2022 року, а зареєстровано в спадковому реєстрі 22.12.2022 року - після смерті спадкодавця та після заведення спадкової справи. Зазначає, що Верхньолипицький старостинський округ вчинив порушення щодо реєстрації заповіту, однак суд першої інстанції не надав відповідної оцінки даному порушенню.

Позивач вважає даний заповіт нікчемним та недійсним, таким що не відповідає вимогам закону. Заповіт не відповідає волі спадкодавця з тих підстав, що на час складання заповіту спадкодавець страждав на захворювання дихальної системи, захворювання гортані та глотки, а станом на листопад 2022 року в померлого було виявлено злоякісне новоутворення гортані, через що він не міг говорити, тим паче зачитати заповіт вголос. Даний факт підтверджується листом КНП «Рогатинський центр первинної медико-санітарної допомоги» від 13.05.2024 року, показами свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 .. Однак суд при винесені рішення не надав належної оцінки доказам, не застосував відповідні норми матеріального права, що регулюють такі правовідносини.

Просить рішення Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 26 вересня 2024 року скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

Рогатинська міська рада подала відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що рішення суду першої інстанції є законним та обрунтованим, а доводи апеляційної скарги нічим не підтверджено.

В оспореному заповіті ОСОБА_3 від 13.09.2022 на користь ОСОБА_4 зазначено, що його посвідчено старостою Верхньолипицького старостинського округу Рогатинської міської ради ОСОБА_7 та складено о 13.30 год. в приміщенні Верхньолипицького старостинського округу в с. Верхня Липиця, вул. Центральна, буд. 1а, він прочитаний вголос старостою тазаповідачем. Зареєстрований заповіт в реєстрі за №3-77. Рішенням Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 08.11.2023 року у справі №349/1921/23 встановлено, що заповіт, посвідчений 13 вересня 2022 року старостою Верхньолипицького старостинського округу Рогатинської міської ради Івано-Франківської області ОСОБА_7 за реєстровим номером № 3-77 від імені ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 належить ОСОБА_2 . Згідно з довідкою від 08.12.2022 №170, виданою старостою Верхньолипицького старостинського округу Рогатинської міської ради Круглою Л. Б. заповіт ОСОБА_3 від 13.09.2022, посвідчений за № НОМЕР_1 , не скасовувався і не змінювався.

Суд встановив, що заповіт був зареєстрований в Спадковому реєстрі 22.12.2022, водночас посвідчений старостою 13.09.2022. Затримка в реєстрації заповіту залежала не від дій старости, адже вона вчасно надіслала реєстратору заяву про реєстрацію заповіту. Інших доказів щодо причин затримки в реєстрації заповіту в Спадковому реєстрі суду не було надано. Відтак ця обставина не може бути підставою для визнання заповіту недійсним згідно з висновком Верховного Суду, наданим в постанові від 31.03.2021 в справі № 220/1229/17.

Позивач також не довела, що ОСОБА_3 на момент складення заповіту не усвідомлював значення своїх дій та (або) не міг керувати ними та не міг прочитати заповіт вголос. Твердження, що через злоякісне новоутворення гортані ОСОБА_3 не міг говорити, не підтверджено жодним доказом. Хоч деякі свідки і надали показання про наявні у померлого в останні місяці його життя труднощі в спілкуванні, ці показання не дають підстав для висновку, що він не міг говорити чи прочитати заповіт вголос. Напроти, з матеріалів справи вбачається, що свідки спілкувалися із ОСОБА_3 .. Спадкодавець своїм підписом в заповіті підтвердив, що прочитав заповіт вголос, справжність його підпису в заповіті не оспорено.

Таким чином, апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Крамар В.П. також подав відзив на апеляційну скаргу. Зазначає, що жодних ознак вікової деменції, склерозу чи психічного розладу у померлого не було помічено, на обліку у психіатричному закладі він не перебував, мав гіпертонію, проте жодним чином це не впливало на його свідомість та не спотворювало сприйняття ним реальності. Позивачем не надано доказів, які б підтверджували обставини неможливості спадкодавця усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Жодних документів медичного характеру (експертних висновків, документів судово-психіатричних експертиз) щодо наявності у померлого під час вчинення оспорюваного заповіту психічних розладів, суду не надано, рішення суду про визнання особи недієздатною відсутнє, на обліку у психіатричній/наркологічній медичній установі особа не перебувала.

За життя ОСОБА_3 було складено на користь відповідача заповіт, посвідчений старостою Верхньолипицького старостинського округу Рогатиської міської ради, зареєстрований у реєстрі за № 3-77 від 13.09.2022 року.

Факт видачі заповіту на користь відповідача додатково підтверджується листом від 27.09.2023 № 212 наданим старостою Верхньолипицького старостинського округу про те, що заповіт складений у приміщенні Верхньолипицького старостинського округу за адресою: с.Верхня Липиця вул.Центральна 1а; вчинені дії, пов`язані із внесенням запису до Спадкового реєстр. Таким чином, заповіт посвідчений старостою Верхньолипицького старостинського округу Круглою Л.Б. відповідає вимогам, встановленим до змісту заповіту та порядку підписання, вимогам щодо внесення його до реєстру (номер запису у реєстрі № 3-77 від 13.09.2022), що підтверджено письмовими доказами у справі.

Законодавством України врегульовані питання особливостей посвідчення правочинів, за умови наявності у осіб за такими правочинами фізичних вад (з вадами слуху, зору тощо). Оспореним заповітом зазначено, що він створений за допомогою технічних засобів, прочитаний в голос старостою та заповідачем особисто. Належних, достатніх та допустимих доказів того, що у спадкодавця ОСОБА_3 були перешкоди у прочитанні та підписанні власноручно документа відсутні.

Отже, доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу.

Сторони про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Відповідач ОСОБА_2 , третя особа нотаріус Клід О.Я., представник третьої особи Рогатинської міської ради до суду не явилися. У відзиві на апеляційну скаргу представник Рогатинської міської ради просив розглянути справу без його участі.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_1 , яка просила задовольнити апеляційну скаргу, заперечення проти апеляційної скарги представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Крамара В.П, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві.

Судом встановлено, що спадкодавець ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та позивач Непорожня ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є рідними братом і сестрою (а.с.5,6).

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.46).

13.05.2024 КНП «Рогатинський центр первинної медико-санітарної допомоги» на запит адвоката Шидзінського І. В. надало електронний варіант фіксації звернень пацієнта ОСОБА_3 , зареєстрований в електронній системі охорони здоров`я, згідно із яким він звертався до лікарів:

03.11.2020 ІХС із стенокардією, первинна медична допомога;

14.04.2020 неврологічні захворювання, інші, первинна медична допомога;

15.04.2022 ураження попереково-крижових корінців, некласифіковані в інших рубриках, лікування;

21.04.2022 гіпертонія неускладнена, первинна медична допомога;

16.11.2022 захворювання дихальної системи, інші, первинна медична допомога;

17.11.2020 захворювання гортані, глотки, лікування;

17.11.2022 злоякісне новоутворення гортані, не уточнене, лікування. (а.с 103).

Заповітом від 13.09.2022 ОСОБА_3 все належне йому майно заповів ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . В цьому заповіті зазначено, що його посвідчено старостою Верхньолипицького старостинського округу Рогатинської міської ради Круглою Л.Б. та складено о 13.30 год. в приміщенні Верхньолипицького старостинського округу в с. Верхня Липиця, вул. Центральна, буд. 1а, що він прочитаний вголос старостою та ОСОБА_3 Зареєстрований заповіт в реєстрі за № 3-77(а.с.7).

Рішенням Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 08.11.2023 встановлено, що заповіт, посвідчений 13 вересня 2022 року старостою Верхньолипицького старостинського округу Рогатинської міської ради Івано-Франківської області Круглою Л.Б. за реєстровим номером 3-77 від імені ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , належить ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Згідно з довідкою від 08.12.2022 № 170, виданою старостою Верхньолипицького старостинського округу Рогатинської міської ради Круглою Л.Б. заповіт ОСОБА_3 від 13.09.2022, посвідчений за № НОМЕР_1 , не скасовувався і не змінювався. Останнім місцем проживання ОСОБА_3 було АДРЕСА_1 (а.с.50).

Як вбачається з витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі, наданого приватним нотаріусом Клід О.Я. 08.12.2022, спадкова справа ОСОБА_3 заведена 08.12.2022(а.с.52).

В Спадковому реєстрі заповіт ОСОБА_3 зареєстрований 22.12.2022(а.с.58).

Як зазначено було у витягу зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори), наданого приватним нотаріусом Кучеренко Н.М. 05.12.2002, станом на 22.12.2022 у Спадковому реєстрі відповідна інформація щодо ОСОБА_3 була відсутня (а.с.11).

05.12.2022 ОСОБА_1 подала заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 (а.с.12).

19.11.2022 ОСОБА_1 подала приватному нотаріусу Клід О.Я. заяву про видачу свідоцтва на право на спадщину ОСОБА_3 , яка складається із житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами в с. Лопушня, що підтверджується копією цієї заяви(а.с.60).

Постановою від 08.12.2022 приватний нотаріус Клід О.Я. відмовила ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами в с. Лопушня після смерті ОСОБА_3 у зв`язку з тим, що його спадщину прийняла спадкоємець за заповітом ОСОБА_2 (а.с.63).

07.03.2023 заявою, посвідченою третім секретарем з консульських питань посольства України у Сполученому Королівстві Великої Британії та Північної Ірландії ОСОБА_9 , ОСОБА_2 прийняла спадщину ОСОБА_3 (а.с.57).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції не встановив підстав для визнання заповіту недійсним адже позивач не довела, що спадкодавець на момент складення заповіту не усвідомлював значення своїх дій та (або) не міг керувати ними. Жодний з досліджених судом доказів не підтвердив цієї обставини.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України).

Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно із частиною першою статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

У статті 1233 ЦК України визначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Як вказано у частинах першій та другій статті 1234 ЦК України, право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається.

Заповіт як остання воля особи стосується її розпоряджень на випадок смерті і тому покликаний вирішувати значущі для особи питання щодо призначення спадкоємців, позбавлення спадкоємців за законом права спадкування, визначення обсягу спадщини, що має спадкуватися за заповітом, встановлювати інші розпорядження, які відповідають заповіту та вимогам законодавства про спадкування.

При цьому право дієздатності фізичної особи на заповіт, як і будь-яке суб`єктивне цивільне право, здійснюється нею вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 та стаття 1234 ЦК України).

Свобода заповіту передбачає особисте здійснення заповідачем права на заповіт шляхом вільного волевиявлення, яке, будучи належним чином вираженим, піддається правовій охороні і після смерті заповідача. Свобода заповіту як принцип спадкового права включає, серед інших елементів, також необхідність поваги до волі заповідача та обов`язковість її виконання. Здійснення права на заповіт не пов`язується законом з місцем проживання та перебування заповідача.

Юридична природа заповіту ґрунтується на його законодавчому визначенні як особистого розпорядження фізичної особи на випадок смерті (стаття 1233 ЦК України).

Правова природа цього розпорядження визначається судовою практикою як односторонній правочин, що тягне відповідні правові наслідки.

На заповіт, який є правочином, поширюються загальні положення про правочини, якщо у Книзі шостій ЦК України немає відповідного правила. Водночас загальні правила про правочин, у тому числі про їх недійсність, можуть бути поширені на заповіт у тому випадку, коли це не суперечить суті заповіту та природі спадкування.

Аналіз норм Книги шостої ЦК України свідчить, що її нормами визначені вимоги до особи заповідача (стаття 1234 ЦК України), змісту заповіту (статті 1236-1240, 1246 ЦК України), загальні вимоги до форми заповіту (стаття 1247 ЦК України), порядку його посвідчення нотаріусом (статті 1248, 1249, 1253 ЦК України), для яких законодавцем визначені і наслідки їх порушення.

Загальні вимоги до форми заповіту встановлено статтею 1247 ЦК України, відповідно до яких заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення; заповіт має бути особисто підписаний заповідачем; заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251, 1252 цього Кодексу; заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

У частині першій статті 1257 ЦК України встановлено правило про нікчемність заповіту, складеного з порушенням вимог ЦК України щодо особи заповідача, а також заповіту, складеного з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення.

Зміст частини першої статті 1257 ЦК України у смисловому зв`язку з іншими нормами дає підстави вважати, що порушеннями вимог до форми і посвідчення заповіту є лише ті, які прямо зазначені у главі 85 ЦК України, зокрема у статтях 1247-1249, 1253 ЦК України.

Аналіз цих статей дає змогу констатувати, що законодавець висуває такі вимоги до форми заповіту: письмова з нотаріальним посвідченням.

Проте допускаються й інші способи посвідчення заповіту, враховуючи численні обставини, які законодавець покладає в основному для можливості їх застосування.

Ці обставини в сукупності свідчать про те, що вони беруться до уваги як об`єктивні перешкоди для запрошення нотаріуса посвідчити заповіт.

Водночас наведені у зазначених вище статтях правові механізми доводять, що вони розраховані на те, щоб остання воля заповідача була виражена вільно і не виникло б жодного сумніву в цьому. Саме тому вони можуть бути віднесені до порядку посвідчення заповіту.

Отже, форма заповіту має бути письмова, а порядок його посвідчення різний: насамперед нотаріусом з додержанням вимог статей 1248, 1249 ЦК України, посадовою особою органів місцевого самоврядування (стаття 1251 ЦК України); іншими посадовими особами, зазначеними у частинах першій-шостій статті 1252 ЦК України, з додержанням вимог частини сьомої цієї статті.

Так, згідно зі статтею 1251 ЦК України, якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування.

Відповідно до частини другої статті 37 Закону України «Про нотаріат» у сільських населених пунктах уповноважені на це посадові особи органу місцевого самоврядування вчиняють, зокрема, такі нотаріальні дії як посвідчення заповітів (крім секретних).

При вчиненні наведених нотаріальних дій посадові особи органу місцевого самоврядування діють відповідно до Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 11 листопада 2011 року № 3306/5 (далі Порядок), за змістом пункту 1.2. якого нотаріальні дії вчиняють посадові особи, на яких за рішенням відповідного органу місцевого самоврядування покладено вчинення цих дій.

Матеріалами справи встановлено, що 13.09.2022 року ОСОБА_3 склав заповіт, яким заповів все належне йому майно, з чого б воно не складалось і де б воно не знаходилось, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .. Заповіт посвідчений старостою Верхньолипицького старостинського округу Рогатинської міської ради Івано-Франківської області ОСОБА_7 за реєстровим номером 3-77. На день смерті спадкодавця ніким не скасований і не змінений.

Рішенням Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 08.11.2023 встановлено факт, що заповіт, посвідчений 13 вересня 2022 року старостою Верхньолипицького старостинського округу Рогатинської міської ради Івано-Франківської області ОСОБА_7 за реєстровим номером 3-77 від імені ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , належить ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Звертаючись до суду, позивач ОСОБА_1 обгрунтувала позов тим, що оспорюваний заповіт не відповідає волі спадкодавця ОСОБА_3 у зв`язку з наявністю в нього ряду хвороб, через які він не міг повністю усвідомлювати свої дії, не міг говорити, а тим паче зачитати заповіт вголос, як зазначено в заповіті. На думку позивача такі обставини свідчать про те, що воля заповідача не могла бути об`єктивно встановлена, а тому заповіт є недійсним.

Відповідно до положень частини другої статті 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу.

За змістом частини четвертої статті 207 ЦК України, якщо фізична особа у зв`язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 червня 2022 року в справі № 369/1913/17 (провадження № 61-12004св21) вказано, що право на заповіт може бути реалізоване протягом всього життя особи і включає як право на складення заповіту або кількох заповітів, так і права на їх зміну, скасування. Усі наведені правомочності заповідача у сукупності із засобами їх правової охорони та захисту є здійсненням свободи заповіту, яка є принципом спадкового права. Свобода заповіту передбачає особисте здійснення заповідачем права на заповіт шляхом вільного волевиявлення, яке, будучи належним чином вираженим, піддається правовій охороні і після смерті заповідача. Свобода заповіту як принцип спадкового права включає, серед інших елементів, також необхідність поваги до волі заповідача та обов`язковість її виконання. Здійснення права на заповіт не пов`язується законом з місцем проживання та перебування заповідача.

Під час посвідчення заповіту нотаріусом має бути дотримано порядок його посвідчення. Заповіт має бути складений у письмовій формі, із зазначенням місця і часу складення заповіту, дати та місця народження заповідача та підписаний особисто заповідачем. Нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним, про що зазначається ним перед його підписом. Якщо заповідач унаслідок фізичної вади, хвороби або з будь-яких інших причин (наприклад, неписьменна) не може власноручно підписати заповіт, за дорученням заповідача він може бути підписаний іншою фізичною особою. На бажання заповідача, також у випадках, якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватись при свідках.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, при посвідченні заповіту від 13 вересня 2022 року року старостою Верхньолипицького старостинського округу Рогатинської міської ради Івано-Франківської області ОСОБА_7 за реєстровим номером № 3-77, заповідачу було роз`яснено зміст статей 1241,1254, 1307 ЦК України. Крім того, у заповіті також містяться відомості про те, що заповіт записаний старостою зі слів ОСОБА_3 ; заповіт до підписання прочитаний вголос заповідачем ОСОБА_3 , власноручно підписаний ним у присутності старости. Особу заповідача встановлено, дієздатність перевірено.

Заповіт містить підписи заповідача ОСОБА_3 та старости Верньолипицького старостинського округу.

Жодних вказівок на те, що заповідач хворий, має вади зору або фізичні вади, що не дають йому можливості самостійно особисто прочитати текст заповіту та підписати його, заповіт не містить.

Доказів того, що спадкодавець не міг 13.09.2022 року прочитати власний заповіт вголос, позивачем не надано.

ОСОБА_1 також не надавала суду докази про те, що заповідач був визнаний недієздатним чи обмежено дієздатним, та що заповіт не відповідав волі заповідача.

Подані позивачем докази, в тому числі показання свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , які пояснювали, що ОСОБА_3 в останні місяці до смерті говорив шепеляво, незрозуміло, а також електронний варіант звернення пацієнта ОСОБА_3 до «Рогатинського центру первинної медико-санітарної допомоги» об`єктивно та вичерпно не підтверджують ту обставину, що заповідач на час вчинення заповіту за станом здоров`я не розумів значення своїх дій, не міг керувати ними, або взагалі не міг розмовляти та викласти власну волю під складання заповіту. Так, свідки ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 пояснювали, що ОСОБА_3 розмовляв з труднощами, але його можливо було зрозуміти, і він був адекватним.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. ст. 12, 81, 89 ЦПК України).

Клопотань про проведення судової експертизи для з`ясування питання, чи усвідомлював спадкодавець свої дії на час складення заповіту, позивач не заявляла.

Тому колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо відсутності у справі належних, достатніх та допустимих доказів про те, що оспорюваний заповіт не відповідає волі заповідача ОСОБА_3 .

Апеляційний суд також вважає обґрунтованим висновок суду, що не знайшли свого підтвердження посилання позивача на те, що спірний заповіт неналежним чином зареєстровано в Спадковому реєстрі. Так позивач зазначила про те, що спірний заповіт зареєстровано у Спадковому реєстрі із порушенням строків, однак незалежно від обґрунтованості таких тверджень дана обставина сама по собі не може бути підставою для визнання відповідного заповіту недійсним, оскільки це не передбачено нормами ч.ч.1, 2 ст.1257 ЦК України, яка регламентує визнання заповіту недійним.

У постанові № 755/8776/18 від 17 листопада 2021 року при розгляді справи, предметом розгляду якої було визнання заповіту нікчемним у зв`язку з несвоєчасним здійсненням державної реєстрації посвідченого заповіту в Спадковому реєстрі, Верховний Суд прийшов до висновку, що дане порушення допущене особою уповноваженою на посвідчення заповіту не впливає на волевиявлення спадкодавця щодо розпорядження власним майном, а лише свідчить про недобросовісне виконанням секретарем сільської ради своїх обов`язків щодо вчинення нотаріальних дій та не є підставою для оспорюваності заповіту.

Отже, тлумачення норм цивільного законодавства свідчить, що несвоєчасне здійснення державної реєстрації посвідченого заповіту в Спадковому реєстрі не зумовлює його нікчемність та не є підставою для визнання його недійсним, оскільки реєстрація у Спадковому реєстрі не залежить від волі спадкодавця, а є технічною дією, від якої не залежить зміст заповіту, дата його посвідчення.

Таким чином, твердження позивача в апеляційній скарзі стосовно того, що суд не перевірив чи відповідає волі ОСОБА_3 заповіт на користь відповідача, не врахував порушень при посвідченні заповіту та подальшій його державній реєстрації, не є слушними, оскільки зі змісту оскарженого рішення вбачається, що судом першої інстанції оцінка доказів проведена саме у відповідності до положень статті 89 ЦПК України окремо кожному доказу та у їх сукупності, і суд прийшов до мотивованого висновку про відмову в позові за його недоведеністю та безпідставністю.

Підсумовуючи викладене, перевіривши справу, колегія суддів вважає цілком обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б підтвердили її вимоги, і відповідно, правильним і логічним є рішення про відому в задоволенні позову.

З огляду на зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга на рішення суду не дає підстав для встановлення неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права, не спростовує висновків суду, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині оскарженого рішення. При вирішенні даної справи судом повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд. та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСІІЛ, від 18 липня 2006 року).

Оскаржене рішення вимогам обґрунтованості відповідає в достатній мірі.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, переглядаючи справу відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів не вбачає апеляційних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції, у зв`язку з чим апеляційна скарга позивача задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 26 вересня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 26 листопада 2024 року.

Судді Є.Є. Мальцева

В.М. Барков

В.А. Девляшевський