Справа № 446/2360/21 Головуючий у 1 інстанції: Котормус Т.І.
Провадження № 22-ц/811/123/24 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2024 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Цяцяк Р.П.,

судді: Ванівський О.М. та Шеремета Н.О.,

за участю: секретаря Псярук О.В.;

адвоката Білик Р.О. - представника позивачки ОСОБА_1 ;

адвоката Школьної А.В.

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , представника ОСОБА_1 , на рішення Камянка-Бузького районного суду Львівської області від 05 грудня 2023 року,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 та Новояричівської селищної ради Львівської області, в кінцевій редакції позовних вимог якої просила суд:

1. Припинити право спільної часткової власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на житловий будинок АДРЕСА_1 ;

2. Виділити позивачці 2/3 частини будинку згідно першого варіанту поділу висновку експертизи від 23.12.2022, які складаються з приміщень: у прибудові «а» ванну 1-1 площею 10,3 кв.м., коридор 1-6 площею 7,5 кв.м., житлову кімнату 1-7 площею 17,2 кв.м., коридор 1-2 площею 5,2 кв.м., кладову 1-5 площею 8,3 кв.м.;

3. Визнати за позивачкою право власності на житлову квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 48,5 кв.м. як окремий об`єкт нерухомості із зазначенням частки 1/1 (в цілому), а саме: ванну 1-1 площею 10,3 кв.м., коридор 1-6 площею 7,5 кв.м., житлову кімнату 1-7 площею 17,2 кв.м., коридор 1-2 площею 5,2 кв.м., кладову 1-5 площею 8,3 кв.м.

Позовні вимоги обгрунтовувалися тим, що позивачка є співвласником житлового будинку АДРЕСА_1 (в подальшому «спірний будинок») з часткою 2/3 частини, а відповідачу належить 1/3 частина. Свою частку вона успадкувала від батька ОСОБА_4 , який раніше вже звертався до суду з позовом про поділ цього будинку, однак згодом просив стягнути вартість частки на його користь. Рішенням суду його вимоги були задоволені, однак це рішення суду залишилось не виконаним. На даний час позивачка не має можливості розпоряджатися своєю часткою, а тому змушена звернутися з даним позовом до суду (том 1, а.с. 2-6; 132-138).

Оскаржуваним рішенням у задоволенні вищезгаданого позову відмовлено (том 2, а.с. 114-122).

Рішення суду оскаржила представник позивачки.

Апелянт просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, покликаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Вважає, що «судом безпідставно прийнято позицію відповідача», оскільки не прийнято до уваги те, що відповідач ОСОБА_2 не допустив експерта під час проведення судової будівельно-технічної експертизи в середину будинку, а відтак «не надано до матеріалів справи жодних підтверджуючих документів, які б містили підтвердження стану будинку на час проведення дослідження», а тому вважає, що «не відповідає дійсності і той факт, що придатною для проживання у будинку є саме цегляна частина будинку, а деревяна потребує значних ремонтних робіт для використання та проживання» (том 2, а.с. 125-131).

Новояричівська селищна ради Львівської області (співвідповідач по справі) подала до суду заяву про розгляд справи за відсутності її представника (том 1, а.с. 121).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта та її представника на підтримання доводів апеляційної скарги та заперечення цих доводів зі сторони представника відповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

ЦПК України встановлено, що:

- цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (статті 12 і 81);

- доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76);

- належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 77);

- жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (частина 2 статті 89).

Матеріалами справи стверджується, що Висновок судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи від 23.12.2022 року № 12-22, проведеної на виконання ухвали суду від 16.06.2022 року, поступив до суду першої інстанції та був долучений до матеріалів справи 27.12.2022 року (том 1, а.с. 97).

22.11.2023 року представник позивачки подала до суду Додаткові пояснення, у яких стверджується, що «позивач ОСОБА_1 погоджується з результатами будівельно-технічної, оціночно-будівельної експертизи № 12-22 та обирає для себе перший варіант поділу, як такий що максимально наближений до реальних часток сторін»: жодних зауважень до вищезгаданого Висновку експертизи у Додаткових поясненнях не наведено (том 2, а.с. 97-98).

Матеріали справи не містять заяв (клопотань тощо) зі сторони позивачки про призначення додаткової чи повторної експертизи по справі.

За вищенаведених обставин доводи апеляційної скарги стосовно того, що відповідач ОСОБА_2 під час проведення експертизи нібито не допустив експерта в середину будинку, а тому «документи, які б містили підтвердження стану будинку на час проведення дослідження», у матеріалах справи відсутні, до уваги прийматися не можуть.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності є непорушним.

За змістом статей 316, 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановленому законом (стаття 321 ЦК України).

Статтею 355 ЦК України визначено, що майно, яке є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частково власністю.(стаття 356 ЦК України).

Частиною 1 статті 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні.

Відповідно до частини 2 статті 364 ЦК України, якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина 2 статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Ураховуючи те, що після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку статті 364 ЦК України, право спільної власності припиняється, при виділі частки зі спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від площі іншого (інших) співвласників, тобто, має складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України.

Для виділу частки зі спільного нерухомого майна повинна бути технічна можливість. Це означає, що частка, яка виділяється, повинна бути реально окремим об`єктом нерухомого майна. При цьому частка яка залишається у іншого власника (власників) має також бути окремим об`єктом нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України. Тобто, при будь-якому виділі частки з нерухомості завжди відбувається поділ цієї нерухомості на самостійні об`єкти.

Враховуючи те, що після виділу частки зі спільного нерухомого майна у порядку статті 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, при виділі частки із спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщень іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України.

Порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток житлових будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення цих робіт на час ухвалення оскаржуваного рішення визначався Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженою Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 року № 55, згідно з пунктами 1.2, 2.1, 2.4 якої поділ об`єкта нерухомого майна (виділ частки) на окремі самостійні об`єкти нерухомого майна здійснюються відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виділу) з дотриманням чинних будівельних норм та з наданням кожному об`єкту поштової адреси.

Відмову у задоволенні позовних вимог суд мотивував тим, що частина спірного будинку, яка згідно першого варіанту Висновку судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи від 23.12.2022 року № 12-22 передбачена для виділення відповідачу, є непридатною для проживання у ній, оскільки там відсутні елементарні вимоги, які ставляться до житлового приміщення.

Вищенаведені висновки суду, ні вищезгаданим Висновком експертизи від 23.12.2022 року, ні доводами апеляційної скарги, не спростовуються.

Відтак, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для його скасування (та, відповідно, для задоволення позовних вимог) відсутні і апеляційну скаргу на нього, яка не спростовує висновків рішення суду, слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , представника ОСОБА_1 , залишити без задоволення, а рішення Камянка-Бузького районного суду Львівської області від 05 грудня 2023 року- без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 06 березня 2024 року.

Головуючий: Цяцяк Р.П.

Судді: Ванівський О.М.

Шеремета Н.О.