Справа № 712/3067/24
Провадження 2/712/1632/24
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 травня 2024 року м. Черкаси
Соснівський районний суд м. Черкаси у складі:
головуючого/судді - Троян Т.Є.
при секретарі - П`ятун Я.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
02.10.2012 року справі №6-578/12, ухвалою Соснівського районного суду м.Черкаси замінено стягувача ПАТ «УкрСиббанк» його правонаступником ТОВ «Кей-Колект» у виконавчому провадженні, відкритому на підставі виконавчого листа по справі №2-2570/10 від 12 липня 2010 року.
Ухвалою Соснівського районного суду міста Черкаси від 23.03.2024 року відкрито провадження у справі, призначений її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, сторонам встановлений строк для надання заяв по суті справи.
Відповідач в передбачений ухвалою строк відзиву на позовну заяву не надав.
У зв`язку вищевикладеним, на підставі ст. ст. 223, 280, 281 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності представника позивача та відповідача в порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав.
У зв`язку з невиконанням відповідачами своїх зобов`язань позивач був змушений звернутися до суду для захисту своїх прав.
Рішенням Соснівського районного суду м.Черкаси від 12 липня 2010 у справі №2-2570/10 з відповідача на користь ПАТ «УкрСиббанк» стягнуто заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №0 в розмірі 21708,56 доларів США, що в ексвіваленті за курсом долара США до гривні з розрахунку 7, 98 грн. за 1 долар США станом на 21.10.2009 становить 173234,31 грн., 500 грн. неустойки та судові витрати. Ухвалою Соснівського районного суду м.Черкаси замінено стягувача ПАТ «УкрСиббанк» його правонаступником ТОВ «Кей-Колект» у виконавчому провадженні, відкритому на підставі виконавчого листа по справі №2-2570/10 від 12 липня 2010 року.

Рішенням Соснівського районного суду м.Черкаси від 14 березня 2013 у справі №712/1699/13-ц на користь нового кредитора ТОВ «Кей-Колект» стягнуто заборгованість з ОСОБА_1 по кредитному договору №0 8497,34 доларів США, що в гривневому еквіваленті, за курсом долара США до гривні з розрахунку 7,98 грн. за 1 долар США станом на 21.10.09 становить 67808,78 грн. та додатково 500 грн. неустойки та судові витрати.

Судом також встановлено, що в матеріалах справи відсутні і під час розгляду справи сторонами не надано будь-яких доказів виконання вищезазначених рішень суду відповідачем.

Надаючи правову оцінку відносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 1ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною ч. 2 ст. 509 ЦК України визначено, що зобов`язання виникають із підстав, встановлених ст. 11 ЦК України.

За вимогами ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти.

Згідно із ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 598 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Згідно вимог ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Положення мистатті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

З огляду на вище наведені норми, грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки із договірних відносин, а й з інших підстав, зокрема, і факту наявності боргу, встановленого рішенням суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК Українив разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до ст. 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Судом встановлено, що відповідач належним чином не виконував своїх зобов`язань за Кредитним договором. У зв`язку із цим позивач звернувся до суду з вимогою про дострокове стягнення заборгованості за кредитом з позичальника. Рішеннями Соснівського районного суду м.Черкаси від 12 липня 2010 у справі 2-2570/10 та від 14 березня 2013 у справі №712/1699/13-ц про стягнення заборгованості за кредитними договорами підтверджено наявність грошового зобов`язання позичальника перед позивачем та його порушення.

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбаченихстаттею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі №127/15672/16-ц, від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц (провадження №14-154цс18), від 04 червня 2019 року у справі №916/190/18 (провадження №12-302гс18).

Рішення суду не є підставою для виникнення нового грошового зобов`язання у спірних правовідносинах, а лише підтверджує факт порушення відповідачами грошового зобов`язання, яке виникло до ухвалення судового рішення на підставі договору. Зазначене рішення суду не трансформує та не припиняє грошове зобов`язання.

У розумінні наведених приписів, позивач, як кредитор, вправі вимагати стягнення в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання.

При цьому, виходячи зі змісту правової позиції наведеної у постанові Верховного суду від 12 березня 2018 року № 914/712/16, базою (основою) для нарахування 3% річних та інфляційних втрат, згідно з вимогами наведеної норми, є сума основного боргу, необтяжена іншими нарахуваннями.

Матеріали справи свідчать, що відповідач у справі має невиконане грошове зобов`язання перед позивачем, яке виникло за кредитним договором №0 від 24.10.2006 року. Рішення суду про стягнення з боржника коштів на час звернення до суду фактично не виконане.

Відтак, за основну при розрахунку суд бере заборгованість, яка стягнута судом за веказаним кредитним договором №0 від 24.10.2006 саме за тілом кредиту у розмірі 157 813,92 грн.

Крім того, матеріали справи свідчать, що відповідач у справі має невиконане грошове зобов`язання перед позивачем, яке виникло за кредитним договором №0 від 15.03.2007 року. Рішення суду про стягнення з боржника коштів на час звернення до суду фактично не виконане.

Відтак, за основну при розрахунку суд бере заборгованість, яка стягнута судом саме за тілом кредиту у розмірі 61880,99 грн. за кредитним договором №0.

Загальна сума невиконаних зобов`язань за основною зоборгованістю по двом кредитним договорам складає 219 694,91 грн.

Внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникло право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за весь час прострочення, оскільки таке прострочення є триваючим правопорушенням, отже, право на позов про стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання і до моменту його фактичного виконання та обмежується останніми трьома роками, які передували подачі позову.

Такий правовий висновок міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року, справа №127/15672/16-ц.

Тобто, з огляду на викладене, можна дійти висновку, що позивач має право на стягнення 3 % річних та інфляційних втрат за три роки, які передували моменту звернення з позовною заявою до суду.

У цій справі ТзОВ «Кей-Колект» просить стягнути 3% річних за останні три роки, починаючи з квітня 2017 року по 23 лютого 2022 року.

З цього приводу суд зазначає наступне.

Так, 02 квітня 2020 року набув чинності Закон України від 30 березня 2020 року N? 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв?язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до підпункту 3 пункту 12 розділ XII «Прикінцеві положення» доповнено пунктом 3 такого змісту: «3. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред?явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину».

При цьому, розрахунок 3 % річних та інфляційних втрат здійснюється із врахуванням продовженого строку на періоді карантину та до ведення воєнного стану в Україні у відповідності до Указу Президента №64/2022 від 20 лютого 2022р., який діє на даний час.

Крім того, відповідно до пункту 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» (в редакції, яка була чинною з 18.03.2020 по 24.12.2023) у період з 01 березня 2020 року день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, тобто по 30 червня 2023 року, в разі прострочення споживачем виконання зобов`язань зі сплати платежів споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. В тому числі, але не виключно, споживач в разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язків сплачувати кредитодавцю неустойку (штраф, пеню) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Тобто, вказана норма Закону звільняє споживачів від будь-якого виду цивільної грошової відповідальності за прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів за кредитним договором в період дії карантину, в тому числі від відповідальності за статтею 625 ЦК України.

Отже, Закон України «Про споживче кредитування» звільняє споживача від відповідальності за прострочення зобов`язань за кредитним договором, за період з 12.03.2020 по 30.06.2023.

За вказаних обставин, суд приходить до висновку, що обґрунтованим є стягнення 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання та інфляційних втрат за період з 01.04.2017 року по 12.03.2020 року.

Враховуючи невірні дані розрахунку позивача, суд здійснив самостійно розрахунок 3% річних починаючи з 01 квітня 2017 року по 12 березня 2020 року, беручи за основу для нарахування заборгованість за тілом кредиту в розмірі 219694,91 грн., що становить 219694,91 грн.х3%х1076(кількість днів):366:100 = 19376,37 грн.

Отже, до стягнення з відповідача підлягає сума 19376,37 грн. 3% річних.

В задоволенні решти позовних вимог про стягнення 3% річних необхідно відмовити за безпідставністю.

Також суд не погоджується із розміром проіндексованої суми, який визначено позивачем у розмірі 116887,47 грн. щодо періоду розрахунку, який проведений з 01.04.2017 року по 23.02.2022 року.

Відтак, здійснює самостійний розрахунок інфляційних втрат, починаючи з 01 квітня 2017 по 12 березня 2020, беручи за основу для нарахування заборгованість за тілом кредиту у розмірі 219694,91 грн., що становить (219694,91 грн.х124,782%-219694, 91 грн.)=54 444,80 грн.

В задоволенні решти позовних вимог про стягнення інфляційних втрат необхідно відмовити за безпідставністю.

Таким чином, оскільки відповідач на момент звернення позивача до суду з даним позовом не виконав у повному обсязі грошове зобов`язання про повернення коштів, то позивач має право на стягнення як 3% річних, так і втрат від інфляції грошової одиниці за вказаний судом період у сумі 3% річних 19376,37 грн. та інфляційні втрати 54 444,80 грн.

Оскільки суд задовольняє позовні вимоги частково, тому з відповідачів на користь позивача, у рівних частках, слід стягнути судовий збір, пропорційно задоволеним вимогам, що становить 1466 грн. (73821,17 грн. х 3028 / 152 310,90 грн.).

На підставіст.625 ЦК України, керуючись ст.ст.12,77,81,141,247,259,263-268,274-279,280,354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» до ОСОБА_1 про стягнення 3% річних та інфляційних втрат - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» 54 444,80 гривень інфляційних втрат, 3% річних в сумі 19376,37 гривень за прострочення виконання грошового зобов`язання та судовий збір у розмірі 1466 гривень.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом 20 днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивачем рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення складено 20.05.2024.

Суддя Т.Є. Троян

Участники справи:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», , адреса місце знаходження: м. Київ, вул. Менделєєва, буд. 12, офіс 94/1;

Відповідач - ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .