Справа № 526/1822/24
Провадження № 2-з/526/5/2024
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2024 року Гадяцький районний суд Полтавської області в складі

головуючої судді Максименко Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Гадяч заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,

в с т а н о в и в :

14 травня 2024 р. ОСОБА_1 подав до суду заяву про забезпечення позову в якій зазначає, що він відповідно до Свідоцтва про державну реєстрацію фізичної-особи підприємця серія НОМЕР_1 , уклав 15 листопада 2015 року Договір найму (оренди) нежитлового приміщення АДРЕСА_1 , загальною площею 59,2 кв.м., для здійснення підприємницької діяльності з власником вказаного нежитлового приміщення, фізичною-особою підприємцем ОСОБА_2 . 26 квітня 2024 року в орендоване нежитлове приміщення прибув представник наймодавця ОСОБА_2 , адвокат Скачко Марина та надала в письмовому виді «Повідомлення про розірвання договору оренди нерухомого майна» від 24 квітня 2024 року за підписом ОСОБА_2 . В наданому повідомленні ОСОБА_2 вказує, що ОСОБА_1 , як наймач починаючи з 2022 року відмовився від спілкування з наймадавцем сплачувати орендну плату за орендоване приміщення, що є підставою до припинення Договору оренди. Подібне твердження ОСОБА_2 в повній мірі є викривленим і суперечить фактичним обставинам справи тому, що з початком повномасштабної війни в Україні з 24.02.2022 року ОСОБА_2 виїхав в окупований Крим, де перебуває і на теперішній час. ОСОБА_1 багато разів на протязі останніх двох років намагався зв`язатися з ОСОБА_2 , щоб розрахуватися по договору оренди, але весь цей час зв`язок з останнім був відсутній. Виходячи з наведеного очевидно, що сплачувати орендну плату не мав змоги. На теперішній час, як добросовісний наймач за договором оренди, погоджується виплатити орендну плату за орендоване приміщення починаючи з 2022 року і за весь період часу, коли припинив перераховувати кошти через обставини наведені вище. Той факт, що ОСОБА_2 має намір безпідставно розірвати договір оренди зі ОСОБА_1 , в односторонньому порядку, як було повідомлено представником ОСОБА_2 - є прямим порушенням умов договору оренди нежитлового приміщення АДРЕСА_1 , укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 13 листопада 2015 року , а також порушенням в першу чергу цивільних прав, як добросовісного наймача. Крім того зі змісту наданого представником ОСОБА_2 листа та зі слів самого представника, випливає, що є той факт, що ОСОБА_2 має намір продати вказане приміщення іншій особі, та неправомірно вимагає звільнити орендоване за договором приміщення в найближчий час, ігноруючи приписи пункту 2.3 договору відповідно до якого ОСОБА_1 , як наймач, є першочерговим покупцем. Не вирішивши всі спірні питання щодо вказаного приміщення представник ОСОБА_2 вимагає негайно звільнити орендоване приміщення всупереч вимог Договору оренди, оскільки має намір розпочати ремонт в орендованому мною приміщенні, що створює перешкоди в користуванні цим приміщенням, а крім того факт перебування ОСОБА_2 в Україні та його власного підпису в наданому мені повідомленні викликає сумніви, оскільки останній чомусь не появився в належному йому приміщенні та не виходив на зв`язок. Тому просить винести ухвалу про забезпечення позову шляхом накладення арешту до подачі позову з забороною вчиняти дії по відчуженню чи вчиняти будь-які інші дії відносно приміщення АДРЕСА_2 загальною площею 59,2 кв.м., яке перебуває в оренді у ОСОБА_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_3 . згідно Договору найму (оренди) вказаного нежитлового приміщення від 13 листопада 2015 року та заборони проведення будь яких робіт у даному приміщенні.

Заява про забезпечення позову розглядається судом без повідомлення учасників справи у відповідності до ч.1 ст. 153 ЦПК України.

Суд, вивчивши доводи поданої заяви про забезпечення позову та долучені документи, оцінивши наведенні заявником підстави для вжиття заходів забезпечення позову, приходить до наступних висновків.

Процесуальні підстави для застосування заходів забезпечення позову визначає стаття 149 ЦПК України.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову по суті - це тимчасове обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Статтею 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

У пунктах 1, 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» судам роз`яснено, що єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі; розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам; при встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець; вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку з застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Цивільне процесуальне законодавство не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Так, встановлено, що об`єктом спору є приміщення магазину, як єдиного цілісного комплексу, співвласниками якого є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , при цьому ОСОБА_1 орендує належну ОСОБА_2 частину приміщення. В разі розірвання договору оренди частина приміщення матиме невизначене цільове призначення, що може перешкодити здійсненню підприємницької діяльності та не забезпечить збереження матеріальних цінностей, які там знаходяться, тому суд вважає необхідним вжити заходів щодо недопущення проведення будь яких будівельних робіт, пов`язаних з переобладнанням чи перебудовою цілісного приміщення, яке за технічною документацією значиться під номером 3 та 4.

Пунктом 7 вказаної постанови передбачено, що ухвала про забезпечення позову постановляється в порядку, визначеному ст.209 ЦПК, і повинна включати мотивувальну частину, де поряд із зазначенням мотивів, із яких суд (суддя) дійшов висновку про обґрунтованість припущення про те, що невжиття заходів забезпечення може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення, наводиться посилання на закон, яким суд керувався при постановленні ухвали.

Виходячи з вищевикладеного суд вважає, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду, але такий вид забезпечення позову, як накладення арешту на приміщення не є співрозмірним заявленим позовним вимогам і призведе до неможливості користування приміщенням та його обслуговуванням, тому слід обмежитися накладенням заборони на відчуження та перереєстрацію спірного приміщення.

Керуючись ст. 149-150, 153, 268 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

- заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити частково.

Заборонити відчуження та перереєстрацію приміщення АДРЕСА_1 загальною площею 59,2 кв.м, яке перебуває в оренді у ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 ), проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 згідно Договору найму (оренди) вказаного нежитлового приміщення від 13 листопада 2015 року.

Заборонити фізичним та юридичним особам до вирішення спору в установленому законом порядку проведення будь яких будівельних робіт, пов`язаних з переобладнанням чи перебудовою цілісного приміщення АДРЕСА_2 .

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Полтавського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Головуюча: Л. В. Максименко