Справа № 752/7623/24
Провадження № 2/752/4457/24
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

20.05.2024 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі

головуючого судді Данілової ТМ.

з участю секретаря Солодовник Я.С.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Венеція» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надання послуг з утримання підземної автостоянки, -

в с т а н о в и в:

у квітні 2024 року ТОВ «Управляюча компанія «Венеція» звернулося у суд з позовом про стягнення заборгованості за надання послуг з утримання підземної автостоянки, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за надані послуги з утримання підземної автостоянки за період з 01 жовтня 2021 року по 30листопада 2021 року в загальній сумі 1 320,00 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ТОВ «УК «Венеція» на підставі актів прийому-передачі від забудовника ТОВ «ТМО Ліко-Холдинг» здійснює обслуговування багатоквартирних житлових будинків у Голосіївському районі м. Києва, в тому числі вбудованих підземних автостоянок (паркінгів), де забезпечує прибирання, цілодобову охорону, комунальні послуги, тощо.

09 листопада 2021 року ТОВ «УК «Венеція» змінило найменування з попереднього найменування ТОВ «Ліко-Житлосервіс» на поточне найменування.

18 травня 2012 року на підставі додатку № 1 до акту прийому-передачі житлового будинку від 01 грудня 2011 року ТОВ «ТМО «Ліко-Холдинг» передало, а ТОВ «Ліко-Житлосервіс» прийняло на обслуговування введений в експлуатацію у складі житлового будинку підземний паркінг за адресою: АДРЕСА_1 )5, блок А на 10 машиномісць та блок Б на 34 машиномісця.

Для обслуговування підземної автостоянки, утримання її у належному стані і забезпечення безпеки майна третіх осіб (власників автомобілів), TOB «Ліко-Житлосервіс» уклало відповідні договори з підрядними організаціям щодо постачання електроенергії, забезпечення цілодобової охорони та організації контрольно-пропускного посту, технічного обслуговування та ремонту системи протипожежної безпеки.

ОСОБА_1 є власником машиномісця № НОМЕР_1 в підземному паркінгу блок Б будинку 60) АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на машиномісце від 17.03.2009 року №350-С)НП.

01 липня 2016 року між позивачем та відповідачем було укладено договір № Б-77 про відшкодування витрат на утримання підземної автостоянки, за умовами якого позивач зобов`язався забезпечити надання послуг із утримання підземної автостоянки, зберігання транспортних засобів власника на стоянці, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , а відповідач зобов`язався оплачувати послуги позивача з обслуговування стоянки і брати участь у витратах на її утримання в строк та на умовах, що передбачені цим договором.

На виконання умов договору, в період з жовтня 2021 року по листопад 2021 року позивачем було надано відповідачу послуги з обслуговування машиномісця № НОМЕР_1 на підземній стоянці на загальну суму 1 320,00 грн.

Відповідач не належним чином виконував прийняті на себе зобов`язання за договором, у зв`язку з чим утворилась заборгованість у сумі 1 320,00 грн.

На підставі зазначеного позивач просив про задоволення позову.

Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 15 квітня 2024 року відкрито спрощене позовне провадження у даній справі.

26 квітня 2024 року відповідач ОСОБА_1 подав відзив на позовну заяву. Просить відмовити в задоволенні позову, оскільки на початку вересня 2021 року відповідач отримав від ТОВ «Ліко-Житлосервіс» повідомлення про розірвання договору №Б-77 від 01.07.2016 р. з 01 жовтня 2021 року та разом з нею угоду про розірвання договору №Б-77, згідно якої було погоджено розірвати договір № Б-77 від 01.07.2016 р., припинивши його дію з 01.10.2021 року.

07 травня 2024 року ТОВ «Управляюча компанія «Венеція» надіслала відповідь на відзив на позовну заяву. Просить задовольнити позов. Зазначає, що підписання угод про припинення індивідуальних договорів в вересні 2021 року не призвело до припинення надання послуг позивачем, тобто послуги продовжили надаватися до кінця листопада 2021 року, а з 01 грудня 2021 року (з моменту укладення колективного договору між позивачем та власниками машиномісць в блоці Б) працівники позивача припинили здійснювати контроль доступу до паркінгу ОСОБА_2 .

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ТОВ «УК «Венеція» на підставі актів прийому-передачі від забудовника ТОВ «ТМО Ліко-Холдинг» здійснює обслуговування багатоквартирних житлових будинків у Голосіївському районі м. Києва, в тому числі вбудованих підземних автостоянок (паркінгів), де забезпечує прибирання, цілодобову охорону, комунальні послуги, тощо.

09 листопада 2021 року ТОВ «УК «Венеція» змінило найменування з попереднього найменування ТОВ «Ліко-Житлосервіс» на поточне найменування.

18 травня 2012 року на підставі додатку № 1 до акту прийому-передачі житлового будинку від 01 грудня 2011 року ТОВ «ТМО «Ліко-Холдинг» передало, а ТОВ «Ліко-Житлосервіс» прийняло на обслуговування введений в експлуатацію у складі житлового будинку підземний паркінг за адресою: АДРЕСА_1 )5, блок А на 10 машиномісць та блок Б на 34 машиномісця.

Для обслуговування підземної автостоянки, утримання її у належному стані і забезпечення безпеки майна третіх осіб (власників автомобілів), TOB «Ліко-Житлосервіс» уклало відповідні договори з підрядними організаціям щодо постачання електроенергії, забезпечення цілодобової охорони та організації контрольно-пропускного посту, технічного обслуговування та ремонту системи протипожежної безпеки.

Встановлено, що відповідач ОСОБА_1 є власником машиномісця № НОМЕР_1 в підземному паркінгу блок Б будинку 60) АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на машиномісце від 17.03.2009 року №350-С)НП.

01 липня 2016 року між позивачем та відповідачем було укладено договір № Б-77 про відшкодування витрат на утримання підземної автостоянки, за умовами якого позивач зобов`язався забезпечити надання послуг із утримання підземної автостоянки, зберігання транспортних засобів власника на стоянці, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , а відповідач зобов`язався оплачувати послуги позивача з обслуговування стоянки і брати участь у витратах на її утримання в строк та на умовах, що передбачені цим договором.

Умовами укладеного між сторонами Договору № Б-77 від 01 липня 2016 року було визначено, що утримання підземної автостоянки полягає у забезпеченні у належному санітарному, технічному стані автостоянки (паркінгу), зокрема машиномісця замовника, організації доступу та здійснення пропускного режиму, обслуговуванні системи протипожежної безпеки, технічному огляді, освітлення, електрозабезпечення необхідного устаткування, інших експлуатаційних витратах у відповідності до складових вартості послуг.

06.09.2021 р. між позивачем та відповідачем було підписано угоду про розірвання договору №Б-77 від 01.07.2016р.

Позивачем надані докази про укладання ним договорів постачання електроенергії, водопостачання та водовідведення, послуг зв`язку, технічного обслуговування. А також надані дані про склад працівників позивача, якими здійснюється обслуговування паркінгу в період, коли виникла заборгованість.

Частиною 4 ст.319 ЦК України передбачено, що власність зобов`язує.

Статтею 322 ЦК України визначено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Тобто, положення ст. 322 ЦК України встановлюють презумпцію обов`язку власника нести усі витрати, пов`язані з утриманням належного йому майна, у тому числі з оплати комунальних та інших наданих йому послуг, поза залежністю від того, чи користується він ними безпосередньо чи ні. До таких витрат належать витрати, пов`язані зі зберіганням майна, його ремонтом, забезпеченням збереження його властивостей тощо. Такий обов`язок власника є похідним від належних йому, як абсолютному володарю, правочинів володіння, користування та розпорядження майном.

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Особа, яка є власником (співвласником) квартири або нежитлового приміщення у багатоквартирному будинку, у тому числі у якому створено об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, зобов`язана здійснювати платежі та внески на утримання і ремонт спільного майна відповідно до розміру своєї частки та затверджених тарифів а також сплачувати вартість інших комунальних послуг.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», до житлово-комунальних послуг належить житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема, прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку.

Частиною 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону. Вартість послуг з управління багатоквартирним будинком визначається за домовленістю сторін, крім випадку обрання управителя органом місцевого самоврядування.

Якщо управитель визначений органом місцевого самоврядування на конкурсних засадах, ціна послуги з управління багатоквартирним будинком визначається на рівні ціни, запропонованої в конкурсній пропозиції переможцем конкурсу.

Пунктом 5 ч.2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. У ч.1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах, проте відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Такому праву прямо відповідає визначений 5 ч.2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Плата за комунальні послуги береться за затвердженими в установленому порядку тарифами (стаття 67 ЖК України).

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Відповідно ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно із ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з ч. 3 ст. 509 ЦК України зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

В силу ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В порядку визначеному ч.ч.1-4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

В силу ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Верховний Суд у Постанові від 18 березня 2019 року у справі № 210/5796/16 вказав на те, що згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність письмово оформленого договору з позивачем не позбавляє відповідача обов`язку оплачувати надані йому послуги.

Правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, в якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст.509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги.

Крім того, обов`язок сплатити за надані й спожиті послуги випливає також з положення частини першої статті 11 ЦК України про те, що цивільні права та обов`язки випливають із дій осіб, що передбачені актом цивільного законодавства. Відмова споживача послуг від укладення договору в такому разі суперечить вимогам частини третьої статті 6, статей 627, 630 ЦК України та статей 19, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

У межах даного предмета спору доказуванню підлягали обставини, пов`язані з встановленням обставин використання послуги щодо утримання підземного паркінгу, тому перш за все дослідженню і оцінці підлягали такі докази, які підтверджують факт споживання відповідачем послуг, що надаються позивачем.

Судом встановлено, що у спірний період з 01 жовтня 2021 року по листопад 2021 року позивач надавав послуги з утримання підземного паркінгу за адресою: АДРЕСА_1 )5, що підтверджується наявними в матеріалах справи даними. Відповідач є власником машиномісця у цьому підземному паркінгу за №38.

Виходячи з підстав і заявлених позовних вимог предметом даного розгляду є питання щодо утримання лише машиномісця № НОМЕР_1 , оскільки саме щодо нього заявлені позовні вимоги і позивачем були надані докази.

При зверненні до суду позивач обґрунтовував свої вимоги наявністю договору укладеного між сторонами.

Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідач безперебійно користувався послугами, які надавались позивачем.

Із зазначених вище положень Закону вбачається вставлений обов`язок споживача оплатити отримані комунальні послуги, якщо він фактично користувався ними.

Посилання відповідача на розірвання договору, укладеного між сторонами у справі, не можуть бути прийняті до уваги суду, так як підписання угод про припинення індивідуальних договорів в вересні 2021 року не призвело до припинення надання послуг позивачем, тобто послуги продовжили надаватися до кінця листопада 2021 року, а з 01 грудня 2021 року (з моменту укладення колективного договору між позивачем та власниками машиномісць в блоці Б) працівники позивача припинили здійснювати контроль доступу до паркінгу ОСОБА_2 .

Відповідачем не було надано належних доказів на підтвердження ненадання позивачем послуг чи надання послуг неналежної якості в період з 01.10.2021 року по листопада 2021 року, зокрема, актів складених в порядку передбаченому Законом.

Як вбачається з доданої до позовної заяви довідки №57 від 02.04.2024 року про нарахування та сплату коштів за надання послуг з утримання підземної автостоянки за період з 01 жовтня 2021 року по листопад 2021 року, вартість послуг, що надаються відповідачу була визначена в розмірі 660,00 грн. на місяць.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

На підставі ст. 141 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір, сплачений ним при зверненні до суду.

Керуючись статтями 3, 4, 10, 11, 57-60, 88, 169, 209, 212-215, 218, 223-226 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Венеція» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надання послуг з утримання підземної автостоянки- задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_3 )на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Венеція» (, 03189 м. Київ, вул. Юлії Здановської, 58-А) заборгованість за надання послуг з утримання підземної автостоянки за період з 01 жовтня 2021 року по листопад 2021 року в розмірі 1 320,00 грн. та 3 028,20 грн. судового збору.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: