16 травня 2024 року Єдиний унікальний № 501/2045/24 Провадження № 2-о/501/107/24
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження

16 травня 2024 року м. Чорноморськ

СУДДЯ Іллічівського міського суду Одеської області Тордія Е.Н

номер справи № 501/2045/24 номер провадження 2-о/501/107/24

розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 особа: ОСОБА_2 про встановлення факту перебування на утриманні,-

ВСТАНОВИВ:

Стислий зміст та фактичні обставини правовідносин.

ОСОБА_1 , діючий в особі представника ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою, в порядку окремого провадження, в якій просить суд встановити факт перебування на його утриманні неповнолітніх дітей:, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є сином дружини ОСОБА_2 від першого шлюбу , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка є його донькою від першого шлюбу

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка є спільною донькою у шлюбі з ОСОБА_2 .

Вивчивши матеріали заяви суд дійшов наступного висновку.

Мотивувальна частина та застосовані судом правові норми.

Відповідно до частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором ,відповідно до положень ч.1 ст.5 Цивільного процесуального кодексу України.

Згідно до вимог ст. 293 Цивільного процесуального кодексу України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до ч. 2 ст. 315 Цивільного процесуального кодексу України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти (окрім тих, що визначені ч. 1 ст. 315 Цивільного процесуального кодексу України), від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Можна зробити висновок, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов.

А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: - факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин

відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); - чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Як вбачається із заяви заявник звернувся до суду з вимогою про встановлення факту перебування на його утриманні неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився від попереднього шлюбу його дружини ОСОБА_6 ( ОСОБА_7 ) ; ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 ; ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Наразі вони чекають третю спільну дитину. Свої вимоги заявник мотивує тим, що встановлення даного юридичного факту позивачу потрібно для того, щоб на законних підставах отримати відстрочку від мобілізації до лав ЗСУ, так як на його утриманні перебуває троє малолітніх дітей та за півроку народиться ще одна дитина.

Разом з тим, питання утримання малолітніх, неповнолітніх дітей, врегульовані положеннями Сімейного кодексу України.

Так, відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, саме батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Способи виконання батьками обов`язку по утриманню дітей врегульовано ст. 181 Сімейного кодексу України, де зокрема закріплено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними, а за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Положеннями ст.ст. 265, 267 Сімейного кодексу України, закріплено обов`язок баби, діда та повнолітніх братів, сестер утримувати малолітніх, неповнолітніх відповідно онуків чи братів і сестер.

Положення ст. 268 Сімейного кодексу України визначають, у вітчима (мачухи), обов`язок по утриманню малолітніх, неповнолітніх падчерку, пасинка, які з ними проживають, виникає лише у разі, коли в останніх немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання, за умови, що мачуха, вітчим можуть надавати матеріальну допомогу.

Отже, питання утримання дітей до 18 років, унормовано саме положеннями Сімейного кодексу України, відповідно до положень якого саме батьки (мати та батько) зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття, при цьому ці питання батьки вирішують за домовленістю між собою, а у разі відсутності такої домовленості у судовому порядку, шляхом звернення до суду з позовом, або заявою про видачу судового наказу.

У заявника, як вітчима неповнолітньої дітини, обов`язок по утриманню виникає лише за умов визначених ст. 268 Сімейного кодексу України, тобто за умови відсутності у дитини батьків, дідів, бабів, а неможливості цих осіб, саме з поважних причин, надавати дитині належне утримання.

При цьому, згідно з ч. 4 ст. 315 Цивільного процесуального кодексу України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Висновок суду.

Заявник просить встановити факт не з метою підтвердження особистих немайнових чи майнових прав, а з метою звільнення з військової служби в умовах воєнного стану ,тобто є спір про право, а саме спір щодо звільнення з військової служби.

Такимж чином, належний розгляд питання перебування на утримані заявника неповнолітніх дітей можливий лише в порядку позовного провадження із дотриманням принципу змагальності заінтересованих сторін.

За таких обставин, суд вважає необхідним відмовити заявнику у відкритті провадження у справі на підставі ч. 4 ст. 315 Цивільного процесуального кодексу України, оскільки із змісту заяви про встановлення факту, що має юридичне значення явно вбачається спір про право.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 4,5, 315 Цивільного процесуального кодексу України, суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

У відкритті провадження у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , діючого в особі представника ОСОБА_3 (третя особа: ОСОБА_2 ) про встановлення факту перебування на утриманні - відмовити.

Роз`яснити заявнику, що він має право звернутися до суду з позовом на загальних підставах.

Ухвала може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя