Житомирський апеляційний суд
Справа №296/1249/24 Головуючий у 1-й інст. Петровська М. В.
Категорія 82 Доповідач Талько О. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2024 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді: Талько О.Б.,

суддів: Коломієць О.С., Шевчук А.М.,

за участю секретаря Антоневської В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 296/1249/24 за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства "Житомиртеплокомуненерго" Житомирської міської ради про захист прав споживачів, зобов`язання вчинити певні дії, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 25 липня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Петровської М.В.,-

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2024 року позивач звернувся до суду із позовом, в якому зазначив, що йому на праві спільної сумісної власності належить квартира АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 19.09.2022 року. До 2022 року квартира АДРЕСА_2 мала статус нежитлового приміщення та була у користуванні КП «ВЖРЕП-13».

Згідно з рішенням Виконавчого комітету Житомирської міської ради № 146 від 16.02.2022 року нежитлове приміщення в житловому будинку АДРЕСА_3 набуло статус житлового. Дане приміщення він отримав як військовослужбовець, учасник бойових дій, багатодітний одинокий батько та отримав дозвіл на його реконструкцію відповідно до рішення Виконавчого комітету Житомирської міської ради № 1426 від 08.12.2021 року.

Квартира обладнана системою автономного опалення. Під час обстеження житла ним виявлено, що в ньому залишилися елементи внутрішньобудинкової системи опалення у вигляді трубопроводів, які пролягають від підлоги до стелі.

26.10.2022 року комісією КП «Житомиртеплокомуненерго» у його присутності проведено обстеження трубопроводів та складено акт, в якому зазначено про наявність семи водопроводів у житловому приміщенні, які використовуються для подачі теплоносія, проте йому в квартирі вони не потрібні. Дані мережі експлуатуються з 1985 року, понад встановлений термін, мають явні ознаки корозії та пошкодження, що, в свою чергу, створює ризики нанесення шкоди здоров`ю дітей, нанесення йому моральних та матеріальних збитків. При цьому відповідач використовує ці внутрішньобудинкові системи для надання послуг - здійснення підприємницької діяльності з метою отримання прибутку споживачам (замовникам послуг) та є кінцевим вигодонабувачем, що відображається в квитанціях- повідомленнях про оплату. Відтак, на його думку, належна йому квартира, через яку проходять транзитні трубопроводи, використовується КП «Житомиртеплокомуненерго» без його дозволу та погодження.

Станом на час звернення до суду із даним позовом відповідачем нараховано за його особовим рахунком № НОМЕР_2 заборгованість за опалення загальнобудинкових потреб у сумі 5935,26 грн. Разом з тим, він послугами з теплопостачання не користується, квартира має окремий вхід та не має виходів до місць загального користування. Крім того, вважає, що відповідач повинен сплачувати йому за використання його приватної власності у якості транзитної території, через яку прокладено трубопровід для надання послуг споживачам комунальної послуги з теплопостачання.

У лютому 2023 року він звернувся до відповідача з проханням дати роз`яснення щодо нарахувань вартості наданих послуг з опалення за відсутності у його квартирі систем централізованого теплопостачання та за відсутності укладеного договору між ним та надавачем послуг з централізованого теплопостачання. Між цим ним зазначено, що належна йому квартира має окремий вхід та не має виходів до місць загального користування, відтак він ними не користується. Крім того, він вимагав у відповідача оплати за використання його приватної власності у якості транзитної території, через яку прокладено трубопровід для надання послуг споживачам комунальної послуги з теплопостачання.

Листом № 1336/6 від 22.03.2023 року відповідач фактично відмовив йому у задоволенні даного звернення, вказавши на правомірність своїх дій та безпідставність цих вимог.

Таким чином, просив суд зобов`язати Комунальне підприємство «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради скасувати безпідставно нараховану заборгованість за централізоване постачання теплової енергії за адресою: АДРЕСА_4 , особовий рахунок № НОМЕР_2 , за період з 01.10.2022 року по 31.01.2024 року в сумі 5 935,26 грн; зобов`язати Комунальне підприємство «Житомиртеплокомуненерго» Житормирської міської ради укласти із ним індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії за адресою: АДРЕСА_4 ; встановити для Комунального підприємства «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради плату за користування його приватною власністю у розмірі нарахувань, які підприємство здійснює за надання послуг з теплопостачання, щомісячно.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 25 липня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Зокрема, вказує, що суд дійшов помилкового висновку про те, що оскільки його квартира розташована у багатоквартирному будинку, він зобов`язаний нести витрати з утримання та обслуговування будинку спільно з іншими власниками квартир цього будинку, оплачувати послуги згідно зі встановленими тарифами, а тому підстави для скасування заборгованості за опалення на загальнобудинкові потреби відсутні.

Також суд необґрунтовано вважає безпідставною і такою, що не підлягає до задоволення, його вимогу про встановлення для відповідача плати за користування його квартирою, через яку проходять трубопроводи для подачі тепла і які підприємство використовує для надання послуг з теплопостачання іншим споживачам.

Не погоджується також з висновком суду щодо його вимоги про зобов`язання укласти індивідуальний договір, а саме, що ним не надано доказів прийняття співвласниками будинку рішення про вибір відповідної моделі організації договірних відносин та узгодження з виконавцем комунальної послуги щодо розміру плати за обслуговування внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку.

Жодної заяви з його боку з приводу того, що він погоджується на розгляд справи без його участі в судових засіданнях, до суду подано не було.

Суд не звернув увагу на те, що він самостійно представляв свої інтереси та самостійно звернувся з позовною заявою до суду задля захисту своїх прав та інтересів і саме тому суд мав би допустити його для участі в судовому засіданні та надати йому можливість висловити свої доводи, аргументи, пояснення та обґрунтування висловлених позовних вимог й ,таким чином, належно і повно дослідити усі обставини справи та вірно встановити правовідносини між сторонами.

Отже, з урахуванням вищевикладеного, він переконаний, що суд обмежив його в доступі до правосуддя та в доступі до участі в судовому засіданні, поверхнево розглянув позовну заяву, невірно надав правову кваліфікацію правовідносинам між сторонами в справі та не застосував норми права, які регулюють спірні правовідносини.

Суд не звернув увагу на те, що відповідач в квитанціях- повідомленнях за послуги з постачання теплової енергії розмежовує такі послуги на загальнобудинкові потреби на опалення і на абонентське обслуговування, як на такі, які нібито йому надав. Судом не було з`ясовано й не встановлено, з чого ж складаються ті загальнобудинкові потреби на опалення і на абонентське обслуговування.

Також судом не встановлено і відповідачем не пояснювалося те, яка кількість послуг була надана та з чого вони конкретно складаються, а також в квитанціях-повідомленнях відсутній алгоритм розрахунку коштів за певні та конкретно надані йому по факту послуги.

Звертає увагу суду на те, що жодних з перелічених послуг з боку відповідача йому не надавалося і він не отримував.

Навпаки, відповідач відмовляється укладати з ним індивідуальний договір про надання послуг, більш того йому не потрібна та з боку відповідача не надавалися послуги з обробки отриманої інформації про показники лічильників й друк та доставка квитанцій тощо, оскільки в належній йому квартирі встановлено автономне газове опалення й, таким чином, в зв`язку з відсутністю централізованого опалення, абонентські послуги йому апріорі надаватися не можуть і не надаються з 01.10.2024 року і по даний час.

Підкреслює, що загальнобудинкові потреби на опалення - це витрати на опалення місць загального користування (вестибюль, загальний коридор, сходова клітка, загальні кухні, спільні душові та санвузли, загальні пральні, передпокій квартири тощо); допоміжних приміщень (приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будівлі/будинку та побутового обслуговування його мешканців - колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення), функціонування внутрішньобудинкових систем опалення будівлі/будинку.

Дійсно, за рахунок тепловиділень від розподільчих трубопроводів, які розташовані в місцях загального користування будинку, створюються сприятливі умови для нормального функціонування всіх інженерних мереж та комунікацій будинку. При чому, обсяг теплової енергії, витрачений на загальнобудинкові потреби опалення будівлі/будинку, розподіляється між усіма власниками (співвласниками) приміщень будівлі/будинку (включаючи приміщення з індивідуальним опаленням та окремі приміщення з транзитними мережами опалення) пропорційно до опалюваних площ їх житлових/нежитлових приміщень.

Судом не було взято до уваги те, що йому на праві спільної сумісної власності належить квартира АДРЕСА_1 , а також те, що до 2022 року квартира АДРЕСА_2 мала статус нежитлового приміщення та була у користуванні КП «ВЖРЕП-13».

Тобто жодних перетинань з місцями загального користування (вестибюль, загальний коридор, сходова клітка, загальні кухні, спільні душові та санвузли, загальні пральні, передпокій квартири тощо) належна йому на праві приватної власності вказана квартира не має.

Також жодні допоміжні приміщення до його квартири не прилягають, а якщо вони і наявні, то він ними не користується, а деякі з них наприклад, горище, вентиляційні камери тощо взагалі не потребують опалення і воно там не встановлено.

Відповідач використовує ці внутрішньобудинкові системи для надання послуг - здійснення підприємницької діяльності з метою отримання прибутку, споживачам (замовникам послуг) та є кінцевим вигодонабувачем, що відображається в квитанціях- повідомленнях про оплату, проте належна йому на праві приватної власності квартира, через яку проходять транзитні трубопроводи, використовується КП «Житомиртеплокомуненерго» без його дозволу та погодження умов використання.

Склалася така ситуація, що відповідач безоплатно та покладаючи на нього обов`язок по утриманню в належному стані транзитну трубу задля отримання прибутку внаслідок здійснення підприємницької діяльності, прикриваючись нібито необхідністю надання послуг для інших співвласників будинку, використовує належне йому на праві приватної власності нерухоме майно й ще при тому примушує його сплачувати певні кошти за нібито надані йому послуги.

На думку позивача, договір про надання житлово-комунальних послуг для споживача є обов`язковим, останній не може відмовитись від укладання договору, а сам договір є укладеним з моменту, коли споживач акцептував пропозицію офертанта повністю та без застережень або у вигляді конклюдентних дій прийняв оферту, або за умови передбачення такого у договорі або законі не висловив заперечень проти договору у формі мовчання.

Отже, правовідносини між ним та відповідачем можуть виникнути лише на підставі укладеного між ними договору й лише тоді виникнуть цивільні права та обов`язки, проте, як вбачається з письмових доказів, що є в матеріалах справи, відповідач категорично відмовляється від укладення з ним відповідного та узгодженого між ними договору, посилаючись на типовий договір, до якого нібито всіх приєднали як до публічного, опублікувавши його 01.10.2021 року.

Посилається на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 листопада 2019 року у справі № 646/834/17, відповідно до якої, скасовуючи судові рішення про відмову у стягненні боргу за надані комунальні послуги та ухвалюючи нове рішення про задоволення позову, Верховний Суд зазначив, що надавач послуг опублікував в газеті у якості пропозиції (оферти) для підписання споживачами публічний договір про надання комунальних послуг, а тому з огляду на те, що відповідач протягом місяця з дня публікації не направив свою письмову відмову укласти договір, то він вважається таким, що прийняв пропозицію позивача про укладення договору. При цьому Верховний Суд керувався тим, що на фізичних осіб покладено законодавчий обов`язок укласти договір та вносити плату за користування послугами, а тому у випадку відсутності прийняття оферти шляхом погодження на укладання договору про надання послуг або конклюдентних дій, які свідчать про прийняття пропозиції, таке прийняття може бути також у вигляді мовчання.

З моменту набуття права власності на новостворений жилий об`єкт нерухомості ( з жовтня 2022 ) він неодноразово звертався в письмовому вигляді до відповідача з пропозиціями обговорити умови та укласти відповідний договір, тобто жодної мовчазної згоди з його боку не було.

Частиною 1 ст. 13 Закону № 2189-VIII передбачено, що договір про надання комунальної послуги укладається між виконавцем відповідної послуги та споживачем або особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, або з управителем багатоквартирного будинку з метою постачання теплової енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку - обслуговування внутрішньобудинкових систем.

Тобто Законом передбачена диспозиція або/або, а не імперативність норми, що свідчить про те, що відповідач має укласти договір або безпосередньо зі споживачем або з управителем багатоквартирного будинку.

З огляду на наведене, абсолютно безпідставним є посилання суду на те, що договір про надання комунальних послуг укладається лише за рішенням співвласників багатоквартирного будинку, прийнятим відповідно до закону, з виконавцем відповідної комунальної послуги (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії).

Стверджує, що не зобов`язаний відповідати за дії чи бездіяльність співвласників будинку чи ОСББ з приводу вимог укладення договорів станом на момент введення вищезгаданих вимог 01.10.2021 року, оскільки набув право приватної власності на новостворений об`єкт нерухомості - житлову квартиру лише в жовтні 2022 року й тому не має і не може мати жодного відношення до правовідносин, які склалися раніше.

Зауважує, що для нього як для власника житла транзитна труба взагалі не становить інтересу та користі, адже її призначення полягає лише в тому, щоб відповідач мав можливість забезпечувати централізованим опаленням та обслуговувати внутрішньобудинкові системи інших співвласників будинку та отримувати за це досить значні кошти.

На думку апелянта, поза увагою суду залишилося невирішеним питання встановлення сплатного сервітуту, якій необхідно передбачити в індивідуальному договорі, в разі якщо відповідач і надалі має бажання та намір використовувати його приватну власність - квартиру в якості транзиту, задля забезпечення постачання тепловою енергією інших споживачів будинку.

Тобто в рішенні суду взагалі не надано обґрунтування і мотивування з приводу заявленої ним позовної вимоги, а саме: - встановити для КП «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради плату за користування приватною власністю ОСОБА_1 у розмірі нарахувань, які підприємство здійснює за надання послуг з теплопостачання, щомісячно.

В позові ним наголошувалося, шо оскільки відповідач активно використовує його квартиру, яка належить йому на праві приватної власності, яке презюмується, у якості транзиту, через яку проходять труби, що забезпечують постачання теплової енергії споживача такої послуги у багатоквартирному житловому будинку, то в даному випадку має місце сервітут, за користування яким власник майна вправі вимагати плату.

Таким чином, вважає, що правовідносини між ним та відповідачем мають в обов`язковому порядку бути оформлені договором, в якому будуть передбачені такі умови, які б задовольняли та влаштовували обох сторін договору.

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що рішенням Виконавчого комітету Житомирської міської ради №1426 від 08.12.2021 року ОСОБА_1 надано дозвіл на реконструкцію частини нежитлового приміщення в житловому будинку АДРЕСА_3 .

Рішенням Виконавчого комітету Житомирської міської ради №397 від 15.06.2022 року чотирикімнатну квартиру АДРЕСА_5 , надано ОСОБА_1 на склад сім`ї із 6-х осіб.

Рішенням Виконавчого комітету Житомирської міської ради №146 від 16.02.2022 року нежитлове приміщення в житловому будинку АДРЕСА_3 , житловою площею 52,6 кв.м, визнано таким, що відповідає санітарним, технічним вимогам та придатним до проживання.

Згідно з копією свідоцтва № НОМЕР_1 про право власності на житло від 19 вересня 2022 року та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 310444449 від 21.09.2022 року, ОСОБА_1 та членам його сім`ї: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , на праві приватної спільної сумісної власності належить квартира АДРЕСА_6 .

07.02.2023 року ОСОБА_1 звернувся до директора КП "Житомиртеплокомуненерго" із листом, в якому зазначив, що 26.10.2022 року комісією КП "Житомиртеплокомуненерго" обстежено трубопроводи внутрішньобудинкової системи опалення в його квартирі, однак вони не потрібні, мають явні зовнішні ознаки корозії та пошкоджень, створюють ризики нанесення шкоди здоров`ю дітей. КП "Житомиртеплокомуненерго" використовує ці внутрішньобудинкові системи опалення для надання послуг - підприємницької діяльності з метою отримання прибутку споживачам (замовникам послуг) та є кінцевим вигодонабувачем, а отже квартира, через яку проходять транзитні трубопроводи, використовується КП "Житомиртеплокомуненерго" без його дозволу та погодження для здійснення підприємницької діяльності з метою отримання прибутку. Жодних договорів між ним та КП "Житомиртеплокомуненерго"' щодо надання будь-яких послуг, чи їх ненадання, регулювання інших правовідносин не укладалось, пропозицій про укладання таких договорів йому не надходило. В даній квартирі відсутнє централізоване опалення, пропозицій про відновлення централізованого опалення від КП "Житомиртеплокомуненерго не надходило, квартира не має виходів до місць загального користування, має окремий вихід та унеможливлює користування ними в силу особливостей свого розташування, відповідно плата за послуги, які йому не надаються, не здійснюється, нарахування в квитанціях - повідомленнях здійснені невірно. Повідомляє, що на правах приватної власності встановлює для КП "Житомиртеплокомуненерго" щомісячну плату за використання його приватної власності з боку КП "Житомиртеплокомуненерго".

Згідно з відповіддю № 1336/6 від 22.03.2023 року КП "Житомиртеплокомуненерго" Житомирської міської ради повідомило, що нарахування за загальнобудинкові потреби на опалення споживачам, які мають автономне опалення, проводиться на підставі п.6 ст.10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» від 22.06.2017, абзацу 4 пункту 24 Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою КМУ № 830 від 21.08.2019, Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг від 22.11.2018 № 315.

Методика № 315 передбачає визначення обсягу спожитої теплової енергії на опалення приміщення з індивідуальним опаленням або окремого приміщення з транзитними мережами опалення, через яке прокладені транзитні трубопроводи внутрішньобудинкової системи опалення, враховуючи випадки, при яких трубопроводи (стояки) ізольовані (питомі теплові втрати ізольованих трубопроводів, які прокладаються в шахтах, каналах, штрабах складаються 7 Вт/м, а питомі теплові втрати трубопроводів, ізоляція на ділянках яких відсутня або порушена, збільшується на 100%. КП "Житомиртеплокомуненерго" не обслуговує внутрішньобудинкові системи, які належать на праві спільної приватної власності мешканцям будинку.

З 01.05.2021 року набрав чинності Закон України від 03.12.2020 №1060 «Про внесення змін до деяких Законів України щодо врегулювання окремих питань у сфері надання житлово-комунальних послуг» (ЖКГ), згідно з яким передбачено запровадження публічних договорів приєднання про надання комунальних послуг. Відповідно до п.3 Прикінцевих та перехідних положень Закону договори про надання комунальних послуг, у тому числі із співвласниками багатоквартирних будинків, які не прийняли рішення про модель організації договірних відносин з виконавцями комунальних послуг, мають бути укладені виконавцями протягом 2 місяців з дня набрання чинності рішення Кабміну України про затвердження типових публічних договорів приєднання про надання комунальних послуг. Публічний договір вважається укладеним, якщо протягом 30 днів з дня його опублікування на сайті міськвиконкому, та/або на сайті підприємства співвласники будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальних послуг. Вся процедура була проведена ще до початку опалювального сезону 2021-2022 років. Вважаються укладеними індивідуальні договори з кожним окремим споживачем послуги.

Решту вимог вважають безпідставними.

17.04.2023 року ОСОБА_1 повторно звернувся до директора КП "Житомиртеплокомуненерго" із листом, в якому зазначив про невжиття підприємством заходів з метою врегулювання договірних відносин, а також про наявність у КП "Житомиртеплокомуненерго" заборгованості за використання підприємством його квартири з метою отримання прибутку в розмірі 3562,30 грн станом на 15.04.2023 року.

03.05.2023 року КП "Житомиртеплокомуненерго" Житомирської міської ради надало відповідь № 2406/6 наступного змісту. КП "Житомиртеплокомуненерго" розглянуто заяву щодо укладення договору сервітуту на використання внутрішньобудинкових трубопроводів системи теплопостачання за адресою проїзд АДРЕСА_4 . Так, внутрішньобудинкові мережі теплопостачання є спільною сумісною власністю власників квартир та нежитлових приміщень будинку, а не Комунального підприємства "Житомиртеплокомуненерго". Частиною 6 статті 10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» визначено, що обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, а також на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання, розподіляється відповідно до правил, встановлених цією статтею, також на власників (співвласників) приміщень, обладнаних індивідуальними системами опалення та/або гарячого водопостачання. Отже, ОСОБА_1 , як співвласник спільного майна житлового будинку несе відповідальність за належне утримання та належний санітарний і технічний стан внутрішньобудинкової системи теплопостачання та зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі оплачувати отримані послуги постачання з теплової енергії.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до частини 1 статті 714 Цивільного кодексу України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Згідно з п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання" до затвердження центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг співвласники багатоквартирного будинку або іншої будівлі, де налічуються два або більше споживачів, можуть визначити свій порядок розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг відповідно до положень статті 10 цього Закону, а також прийняти рішення про незастосування положень частини п`ятої статті 10 цього Закону при розрахунках за житлово-комунальні послуги у відповідному будинку, будівлі.

Згідно з п.6 ч.2 ст.10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», визначений за допомогою вузла (вузлів) комерційного обліку (а у випадках, передбачених частиною другою статті 9 цього Закону, - за розрахунковим або середнім споживанням) обсяг спожитої у будівлі теплової енергії включає обсяги теплової енергії на опалення житлових та нежитлових приміщень, які є самостійними об`єктами нерухомого майна, опалення місць загального користування, гаряче водопостачання (у разі обліку теплової енергії у гарячій воді), забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції) та розподіляється між споживачами в такому порядку: обсяг теплової енергії, витраченої на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання, визначається за методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, та розподіляється між споживачами пропорційно до площі (об`єму) квартири (іншого нежитлового приміщення, яке є самостійним об`єктом нерухомого майна) або за рішенням співвласників будівлі - за іншим принципом, визначеним цією методикою.

У відповідності до абз.4 п.24 Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 р. № 830, обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, а також на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання, розподіляється також на споживачів, приміщення яких обладнані індивідуальними системами опалення та/або гарячого водопостачання або відокремлені (відключені) від системи (мережі) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води.

Пунктами 37 та 38 Правил визначено, що споживач не звільняється від оплати послуги, отриманої ним до укладення відповідного договору.

Споживач не звільняється від оплати послуги за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (на іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб.

Споживач не звільняється від оплати послуги у частині відшкодування витрат за частину обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення, який складається з обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку та обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції), у разі відключення (відокремлення) його квартири або нежитлового приміщення від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання).

Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово - комунального господарства України від 22 листопада 2018 року №315 затверджено Методику розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг (далі Методика), якою встановлено порядок розподілу між споживачами спожитих у будівлі/будинку послуг з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання (далі - комунальні послуги), обсяг споживання яких визначений за допомогою вузла (вузлів) комерційного обліку або розрахунково у разі його (їх) відсутності, тимчасового виходу з ладу або втрати, та послуги з централізованого водовідведення, обсяг споживання якої визначається відповідно до обсягу споживання інших комунальних послуг (п.1, роз.1 Методики).

Пунктом 2 розділу 1 Методики визначено, що загальнобудинкові потреби на опалення це витрати на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень, функціонування внутрішньобудинкових систем опалення будівлі/будинку, без врахування обсягу теплової енергії, витраченої на функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання, та обсягу теплової енергії, який надходить від ділянок транзитних трубопроводів до приміщень з індивідуальним опаленням та/або окремих приміщень з транзитними мережами опалення.

За змістом розділу 4 Методики, обсяг теплової енергії, витрачений на загальнобудинкові потреби опалення будівлі/будинку, визначається як сума показань вузлів розподільного обліку / приладів-розподілювачів теплової енергії, у разі оснащення ними 100 % МЗК та допоміжних приміщень, та обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи опалення (п.2).

У разі відсутності встановлених вузлів розподільного обліку / приладів-розподілювачів теплової енергії у МЗК та допоміжних приміщеннях обсяг теплової енергії, витрачений на загальнобудинкові потреби опалення будівлі/будинку, визначається відповідно до проекту будівлі/будинку або за результатом енергоаудиту. Рішення про застосування (не застосування) результатів енергетичного аудиту приймається співвласниками будівлі/будинку в міжопалювальний період, про що письмово повідомляється виконавець розподілу комунальної послуги (п.5).

У разі відсутності проекту на будівлю/будинок та результатів енергоаудиту обсяг теплової енергії, витрачений на загальнобудинкові потреби опалення, може бути визначений розрахунково за формулою (п.7).

У разі відсутності у виконавця розподілу комунальних послуг даних щодо площ МЗК та допоміжних приміщень та/або даних щодо трубопроводів внутрішньобудинкової системи опалення у підвалах, техпідпіллях та на горищах, то обсяг теплової енергії, витрачений на загальнобудинкові потреби опалення (Qз.б.поп.проект), може бути визначений спрощено: як частка від загального обсягу споживання теплової енергії на опалення будівлі/будинку (Qопбуд): для 1-5 поверхової будівлі/будинку - 25 %; для 6-10 поверхової будівлі/будинку - 20 %; для будівлі/будинку вище 10 поверхів - 15 %; для будівель/будинків комбінованої поверховості - відсоток, визначений як середнє арифметичне значення вищевказаних відсотків в залежності від поверховості частин будівлі/будинку (п.8).

Визначений розрахунково, спрощено або відповідно до проекту обсяг теплової енергії, витрачений на загальнобудинкові потреби опалення будівлі/будинку (Qз.б.поп.проект), повинен бути додатково скорегований із застосуванням коефіцієнту zвідкл, що враховує площу приміщень з індивідуальним опаленням у будівлі/будинку (п.9).

Згідно з п.12 розділу 4 Методики, обсяг теплової енергії, витрачений на загальнобудинкові потреби опалення будівлі/будинку, розподіляється між усіма власниками (співвласниками) приміщень будівлі/будинку (включаючи приміщення з індивідуальним опаленням та окремі приміщення з транзитними мережами опалення) пропорційно до загальних/опалюваних площ/об`ємів їх житлових/нежитлових приміщень.

Відповідно до пункту 9 Правил надання послуг з управління багатоквартирним будинком та Типового договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №712 від 05 вересня 2018 року, включає обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів, тощо.

Згідно з ч.2 ст.382 ЦК України, усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Внутрішньобудинкові мережі централізованого опалення належать до інженерного (технічного) обладнання житлового будинку та є його невід`ємною частиною.

У постановах від 26 вересня 2018 року (справа №703/58/16-ц) та від 03 жовтня 2019 року (справа №539/2966/15-ц) Верховний Суд зазначив, що оскільки житло відповідача знаходиться у багатоквартирному будинку, він зобов`язаний нести витрати з утримання та обслуговування будинку спільно з іншими власниками квартир цього будинку, отже, оплачувати послуги з централізованого опалення місць загального користування згідно з встановленими тарифами.

У постанові Верховного Суду від 07 лютого 2018 року (справа №703/4963/15-ц) висловлено правову позицію про те, що нарахування оплати за опалення місць загального користування здійснюється відповідно до вимог діючого законодавства та існуючих нормативних документів, відповідачі дану послугу фактично отримують, а тому повинні її оплачувати. Нарахування плати за послугу з централізованого опалення у місцях загального користування проводиться рівномірно на всіх мешканців - користувачів багатоквартирного будинку, незалежно від того, підключений цей мешканець до централізованого опалення чи має індивідуальну систему опалення, що відповідає вимогам Методики розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків, та визначення плати за їх опалення.

Також, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі 311/3489/18 дійшов висновку, що відключення від мереж централізованого опалення не є підставою для звільнення мешканців від оплати за централізоване опалення місць загального користування будинку.

Нормативно-правовими актами, що регулюють спірні правовідносини, не передбачено звільнення споживачів від обов`язку з оплати загальнобудинкових потреб опалення, у разі відсутності окремих опалювальних приладів, оскільки система опалення (теплопостачання) складається не лише з приладів опалення, а й трубопроводів та арматури.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що наявність автономного опалення у квартирі АДРЕСА_1 , а також відсутність виходу в квартирі до місць загального користування не є підставою для звільнення ОСОБА_1 від оплати на загальнобудинкові потреби опалення, які складаються, в тому числі з витрат на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень, функціонування внутрішньобудинкових систем опалення будівлі/будинку, частина якої (системи) наявна в квартирі (прокладені трубопроводи через квартиру) позивача.

Оскільки квартира позивача знаходиться у багатоквартирному будинку, він зобов`язаний нести витрати з утримання та обслуговування будинку спільно з іншими власниками квартир цього будинку, оплачувати послуги згідно з встановленими тарифами, а тому підстави для скасування заборгованості за опалення на загальнобудинкові потреби відсутні.

З огляду на наведені висновки суду, безпідставною і такою, що не підлягає до задоволення, є і вимога позивача про встановлення для Комунального підприємства «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради плати за користування квартирою ОСОБА_1 , через яку проходять трубопроводи для подачі тепла і які підприємство використовує для надання послуг з теплопостачання іншим споживачам.

Відповідно до ч.1 ст.14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-19, за рішенням співвласників багатоквартирного будинку, прийнятим відповідно до закону, з виконавцем відповідної комунальної послуги (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії) укладається договір про надання комунальних послуг, а саме: 1) індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем, що укладається кожним співвласником багатоквартирного будинку самостійно, за умови що співвласники прийняли рішення про вибір відповідної моделі організації договірних відносин та дійшли згоди з виконавцем комунальної послуги щодо розміру плати за обслуговування внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку; 2) колективний договір, що укладається від імені та за рахунок усіх співвласників багатоквартирного будинку управителем або іншою уповноваженою співвласниками особою; 3) договір про надання комунальних послуг з колективним споживачем, що укладається з об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку або іншою юридичною особою, яка об`єднує всіх співвласників такого будинку та в їхніх інтересах укладає відповідний договір.

Співвласники багатоквартирного будинку (об`єднання співвласників багатоквартирного будинку) самостійно обирають одну з моделей організації договірних відносин, визначених цією частиною, за кожним видом комунальних послуг (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії).

Згідно з ч.5 ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання.

Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. При цьому розміщується повідомлення про місце опублікування тексту договору у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг.

Суд вірно виходив з того, що позивачем не надано доказів прийняття співвласниками будинку рішення про вибір відповідної моделі організації договірних відносин та узгодження з виконавцем комунальної послуги щодо розміру плати за обслуговування внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку, а відтак вимога в частині зобов`язання Комунального підприємства «Житомиртеплокомуненерго» Житормирської міської ради укласти із ОСОБА_1 індивідуальний договір задоволенню не підлягає.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги є безпідставними та не спростовують висновків суду.

Керуючись ст. ст. 259,268,367,374,375,381-384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 25 липня 2024 року, - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді: