РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №559/4549/23

Провадження №2/568/101/24

21 травня 2024 р. м.Радивилів

Радивилівський районний суд Рівненської області:

суддя Сільман А.О.

секретар судового засідання Саган В.В.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1 ( в режимі відеоконференції)

розглянувши за правилами загального позовного провадження цивільну справу

за позовом Головне управління Держгеокадастру у Рівненській області

до ОСОБА_2

про припинення права власності на земельну ділянку, шляхом її конфіскації та продажу на земельних торгах

ВСТАНОВИВ

ГУ Держгеокадастру у Рівненській області області звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 про припинення права власності на земельну ділянку шляхом її конфіскації та продажу на земельних торгах.

Вимоги мотивовані тим, що на підставі рішення Козинської сільської ради Дубенського району Рівненської області та рішення Радивилівського районного суду Рівненської області ОСОБА_2 , громадянину Російської Федерації, взамін сертифіката передано у власність земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 2,61 га, розташовану на території Козинської сільської ради Дубенського району.

22.02.2022 р. право власності ОСОБА_2 на спірну земельну ділянку з кадастровим :05:01:0121 зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

ОСОБА_2 будучи іноземним громадянином, у 2022 році набув право власності на вказану вище земельну ділянку сільськогосподарського призначення та упродовж року її не відчужив.

На підставі наведеного, позивач просив суд припинити громадянину Російської Федерації ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку з кадастровим №:05:011:0121, площею 2,6097 га, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташовануна території Козинської сільської ради Рівненської області, шляхом її конфіскації та продажу на земельних торгах.

Ухвалою від 08.02.2021 р. прийнято до провадження за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою від 12.03.2024 р. відкладено підготовче засідання.

Ухвалою від 02.04.2024 р. закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги. Зауважив, що за відсутності добровільного відчуження іноземними громадянами успадкованих земельних ділянок сільськогосподарського призначення, право власності на землю підлягає припиненню шляхом її конфіскації та продажу на земельних торгах.

Відповідач в судове засідання не з`явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином відповідно до положень ч.11 ст.128 ЦПК України. Правом на подання відзиву не скористався.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши учасників судового провадження, суд враховує наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є громадянином Російської Федерації, що підтверджується паспортом НОМЕР_1 від 12.08.2002 р. (а.с. 5-6).

Рішенням Радивилівського районного суду Рівненської області від 15.03.2021 р. у справі № 568/751/18 визнано за ОСОБА_2 право власності на земельну частку (пай) розміром 2,51 умовних кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки в натурі, що належала ОСОБА_3 на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серії РВ № 0182932 від 12.05.997 р., який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

11.05.2021 р. ОСОБА_2 уповноважив ОСОБА_4 строком на 10 років представляти його інтереси щодо володіння, користування та розпорядження належним йому всім майнов, зокрема сертифікатом; здійснювати всі дії щодо реєстрації земельної ділянки; виконувати всі повноваження, як власник земельної ділянки (а.с. 19).

Рішенням Козинської сільської ради Дубенського району Рівненської області № 320 від 23.06.2021 р. надано ОСОБА_2 дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для ведення особистого селянського господарства взамін сертифіката РВ №0182932 площею 2,61 га в масиві № 23, ділянка № НОМЕР_2 (рілля), згідно зі схкмою поділу земель КСП "Маяк" на земельні частки (паї) за межами населених пунктів на території Козинської сільської ради (а.с. 13).

Встановлено межі земельної ділянки, власником якої є ОСОБА_2 , що підтверджується відомостями про встановлення межових знаків (а.с. 30).

Рішенням Козинської сільської ради Дубенського району Рівненської області № 513 від 25.01.2022 р. затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок у натурі (на місцевості) для ведення особистого селянського господарства взамін сертифікатів та передачу земельної ділянки у власність. Передано ОСОБА_2 у власність та виділено в натурі (на місцевості) земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства взамін сертифіката серії РВ № 0182932 площею 2,60967 га, кадастровий номер :05:011:0121 в масиві № 23, ділянка № НОМЕР_2 (а.с. 89).

На підставі рішення суду від 15.03.2021 р. та рішення Козинської сільської ради Дубенського району Рівненської області №513 від 25.01.2022 р., 22.02.2022 р. зареєстровано право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, площею 2,6097 га на території Козицької сільської ради Дубенського району Рівненської області.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №359509130 від 21.12.2023 року, громадянин Російської Федерації ОСОБА_2 є власником земельної ділянки сільськогосподарського призначення, кадастровий номер :05:011:0121 (а.с. 4).

Отже відповідач, будучи іноземним громадянином, 22.02.2022 року набув право власності на вказану вище земельну ділянку сільськогосподарського призначення та упродовж року не відчужив її, що стало підставою для звернення до суду із відповідним позовом.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте, попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Відповідно до сталої практики ЄСПЛ (серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 7 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 2 листопада 2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.

Критерій законності означає, що втручання держави у право власності особи повинно здійснюватися на підставі закону нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм.

Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду».

Принцип «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються.

Конституція України (стаття 13) визначає, що земля є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

За приписами ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об`єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану. Конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Частиною 5 ст. 22 ЗК України визначено, що землі сільськогосподарського призначення не можуть передаватись у власність іноземцям, особам без громадянства, іноземним юридичним особам та іноземним державам.

Суб`єктами права приватної власності на землю відповідно до ст.80 ЗК України визначено громадян України та юридичних осіб. Проте, з урахуванням змісту частини другої статті 81 та інших норм ЗК України суб`єктами права приватної власності на землю визнаються також іноземні громадяни та особи без громадянства.

Згідно ч. 3 ст. 81 ЗК України іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки відповідно до частини другої цієї статті у разі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) викупу земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві власності; в) прийняття спадщини.

За змістом ч.4 ст.81 ЗК України землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню.

Відповідно до вимог п.п. «д, е» ч.1 ст.140 ЗК України підставами припинення права власності на земельну ділянку є: конфіскація за рішенням суду, невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом.

Примусове припинення прав на земельну ділянку у відповідності до п.п.«в, д» ч.1 ст. 143 ЗК України здійснюється у судовому порядку у разі конфіскації земельної ділянки; невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом.

Якщо до особи переходить право власності на земельну ділянку, яка за цим Кодексом не може перебувати в її власності, ця ділянка підлягає відчуженню її власником протягом року з моменту переходу такого права. У випадках, коли земельна ділянка цією особою протягом встановленого строку не відчужена, така ділянка підлягає примусовому відчуженню за рішенням суду (ч.ч.1, 2 ст.145 ЗК України).

Пунктом 10 ч.1 ст.346 ЦК України визначено, що право власності припиняється у разі конфіскації.

Частиною 1 ст. 348 ЦК України встановлено, що якщо з підстав, що не були заборонені законом, особа набула право власності на майно, яке за законом, який був прийнятий пізніше, не може їй належати, це майно має бути відчужене власником протягом строку, встановленого законом. Якщо майно не відчужене власником у встановлені законом строки, це майно з урахуванням його характеру і призначення за рішенням суду на підставі заяви відповідного органу державної влади підлягає примусовому продажу. У разі примусового продажу майна його колишньому власникові передається сума виторгу з вирахуванням витрат, пов`язаних з відчуженням майна. Якщо майно не було продане, воно за рішенням суду передається у власність держави. У цьому разі колишньому власникові майна виплачується сума, визначена за рішенням суду.

ОСОБА_2 порушив визначену ст. ст. 13, 14, 41 Конституції України, ст. ст. 80, 81, 145 Земельного кодексу України процедуру використання земельних ділянок сільськогосподарського призначення та як іноземець не відчужив їх упродовж року після набуття права власності. На даний час він без перешкод використовує спірну земельну ділянку на території України.

З огляду на характер спірних правовідносин не вбачається як невідповідності заходу втручання держави в право власності ОСОБА_2 , критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном, так і порушення принципу пропорційності, котрі сформовані у сталій практиці ЄСПЛ, оскільки втручання держави шляхом пред`явлення цього позову, відповідає принципу «пропорційності», який передбачає дотримання справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними із втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання (рішення ЄСПЛ у справах «Спорронг і Льоннрот проти Швеції» від 23.09.1982, «Новоселицький проти України» від 11.03.2003, «Федоренко проти України» від 01.06.2006).

Обраний спосіб захисту порушеного права власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення, які ОСОБА_2 незаконно використовує, є ефективним та належним способом захисту порушених прав держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області як уповноваженого органу на здійснення функцій держави щодо конфіскації у власність держави земельних ділянок сільськогосподарського призначення, які незаконно використовуються іноземцями. Зазначений спосіб захисту чітко визначений ч. 4 ст. 81 Земельного кодексу України.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягали задоволенню.

На підставі ст. 141 ЦПК України, судовий збір слід покласти на відповідача.

Керуючись ст.ст.141, 263-265 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Позов ГУ Держгеокадастру у Рівненській області до ОСОБА_2 про припинення права власності на земельні ділянки шляхом їх конфіскації та продажу за земельних торгах- задовольнити.

Припинити громадянину Російської Федерації ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :05:011:0121, площею 2,6097 га, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території Козинської сільської ради Дубенського району Рівненської області, шляхом її конфіскації на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області та продажу на земельних торгах.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області 2684 грн. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається в Рівненський апеляційний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач: Головне управління Держгеокадастру у Рівненській області (33013, м.Рівне, вул.Симона Петлюри, 37, )

Відповідач: ОСОБА_2 (зареєстрований, за адресою АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 )

Повний текст виготовлений 22.05.2024 р.

Суддя А.О. Сільман