Справа № 174/52/24
п/с № 2/174/101/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2024 року м. Вільногірськ

Вільногірський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Ілюшик І.А.,

за участю: секретаря Троцько О.В.,

представника позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду в м. Вільногірськ, Дніпропетровської області, у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» до ОСОБА_3 про стягнення інфляційних витрат та 3% річних,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» (далі ТОВ «ФК «ЄФКР») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення інфляційних витрат та 3% річних.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що 18.10.2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі АКІБ «УкрСиббанк») та ОСОБА_3 укладено договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0. У зв`язку із невиконанням ОСОБА_3 взятих на себе зобов`язань за кредитним договором АКІБ «УкрСиббанк» у 2009 році звернулось до Вільногірського міського суду Дніпропетровської області (в позовній заяві помилково вказано «районного суду») з позовом про стягнення заборгованості.

Рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області у справі № 2-500/09 (вірно № 2-550/09) від 01.12.2009 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь АКІБ «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0 від 18.10.2007 року в сумі 296196,06 грн., судовий збір в сумі 1700,00 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 30,00 грн.

08.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого відбулася заміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення ПАТ «УкрСиббанк» на користь ПАТ «Дельта Банк» прав вимоги за кредитним договором та договорами забезпечення.

11.05.2019 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФК «ЄФКР» укладений договір № 1370/к про відступлення прав вимоги, згідно з яким 11.05.2019 року відбулася заміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення ПАТ «Дельта Банк» прав вимоги за кредитним договором № 0 від 18.10.2007 року, укладеним між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 .

Ухвалою Вільногірського міського суду Дніпропетровської області у справі № 174/406/20 (провадження № 6/174/8/2020) від 06.07.2020 року замінено сторону виконавчого провадження (стягувача) у виконавчих листах з АКІБ «УкрСиббанк» на його правонаступника ТОВ «ФК «ЄФКР».

Зазначена ухвала підтверджує, що з 2019 року правонаступником АКІБ «УкрСиббанк» у зобов`язанні за кредитним договором розмір якого було встановлено та підтверджено рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області у справі № 2-500/09 є ТОВ «ФК «ЄФКР» та до нього перейшли всі права та обов`язки які існували на дату переходу прав вимог тому відповідно до положень ЦК України до товариства перейшло право у разі не виконання боргового зобов`язання на отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові відповідно до ст. 625 ЦК України.

Позивач просить стягнути з ОСОБА_3 на користь ТОВ «ФК «ЄФКР» нараховані за період останні три роки відповідно до ст. 625 ЦК України простроченої заборгованості за грошовими зобов`язаннями підтвердженими рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області по справі № 2-550/09 від 01.12.2009 року: три відсотки у розмірі 26680,86 грн. та інфляційні витрати у розмірі 138188,93 грн., а всього 164869,79 грн. Стягнути з відповідача судові витрати у вигляді судового збору в сумі 2684,00 грн.

Ухвалою Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 15.01.2024 року позовну заяву прийнято, відкрито провадження по справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 20.01.2024 року заява представника ТОВ «ФК «ЄФКР» про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції задоволена, вирішено проведення судових засідань здійснювати в режимі відеоконференції за допомогою відеоконференцзв`язку «EasyCon».

Судом вирішені усі заявлені сторонами клопотання.

Представник позивача ОСОБА_1 приймав участь в судових засіданнях в режимі відеоконференції, вважає, що ОСОБА_3 повинен відповідати, відповідно до закону за невиконання, покладеного на нього судом зобов`язання та сплатити 3% річних, інфляційні втрати за останні три роки на користь позивача.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнав. Надав письмові пояснення, які оголосив в судовому засіданні, вважає, що розмір заборгованості визначено позивачем невірно. Вказав, що поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, регулятивна норма ч. 1 ст. 1048 ЦК України і охоронна норма ч. 2 ст. 625 цього кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому, за період до прострочення з боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч. 1 ст. 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Беручи до уваги норми Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, сума інфляційних збитків (інфляційного збільшення) та сума 3 % річних не підлягають стягненню з відповідача в період нарахувань з 24.02.2022 року по 15.12.2023 року.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав.

Встановлено, що рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області у справі № 2-550/09 від 01.12.2009 року стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь АКІБ «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0 від 18.10.2007 року в сумі 296196,06 грн., з яких: 268367,48 грн. заборгованість по кредиту; 24080,29 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом за період з 01.09.2008 року по 31.03.2009 року; 2018,29 грн. пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом та несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за користування кредитом. Стягнуто судовий збір в сумі 1700,00 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 30,00 грн. Вказане судове рішення набрало законної сили (а.с. 4-6).

18.10.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 укладено договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0 (а.с. 7-11).

08.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого відбулася заміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення ПАТ «УкрСиббанк» на користь ПАТ «Дельта Банк» прав вимоги за кредитним договором та договорами забезпечення (а.с. 12-13).

11.05.2019 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФК «ЄФКР» укладений договір № 1370/к про відступлення прав вимоги, згідно з яким 11.05.2019 року відбулася заміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення ПАТ «Дельта Банк» прав вимоги, зокрема, за кредитним договором № 0 від 18.10.2007 року, укладеним між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 (а.с. 17-19).

Ухвалою Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 06.07.2020 року замінено сторону виконавчого провадження (стягувача) у виконавчих листах з АКІБ «УкрСиббанк» на його правонаступника ТОВ «ФК «ЄФКР». Ухвала набрала законної сили, не змінена, не скасована (а.с. 20, 21).

До позовної заяви ТОВ «ФК «ЄФКР» долучено розрахунок інфляційних витрат за прострочення грошового зобов`язання за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0 від 18.10.2007 року за період з грудня 2020 року по листопад 2023 року в сумі 138188,93 грн. (а.с. 22)

Розрахунок 3 % річних наведено у позовній заяві і становить 26680,86 грн. та складається з:

-412,73 грн. (3% за період з 15.12.2020 року по 31.12.2020 року) = 296196,06 грн. (несплачена сума заборгованості згідно рішення суду) х 3% х 17 (кількість днів прострочення у періоді) : 366 (кількість днів у році);

-26268,13 грн. (3 % за період з 01.01.2021 року по 15.12.2023 року) = 296196,06 грн. (сума заборгованості згідно рішення суд) х 3% х 1079 (кількість днів прострочення у періоді) : 365 (кількість днів у році) (а.с. 3).

А всього 26680,86 грн. + 138188,93 грн. = 164869,79 грн.

Відповідно до положень ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 509 ЦК України у чинній редакції визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Зобовязання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Відповідно до ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обовязків є, зокрема, договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти.

За змістом статті 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором та/або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Відповідно, у разі вчинення дій, які не врегульовані нормами цивільного законодавства, перед судом може постати завдання оцінки таких дій. Виходячи з формулювання статті 11 ЦК України, можна зробити висновок, що такі дії повинні відповідати загальним засадам цивільного законодавства України, які закріплені в статті 3 ЦК України.

Отже, принцип добросовісності передбачає, що сторони повинні діяти добросовісно під час реалізації своїх прав та передбаченого договором та/або законом виконання своїх зобовязань.

Згідно із ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання), що визначено ст. 610 ЦК України.

Відповідно до положень ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання (ч. 1 ст. 549 ЦК України). Поняття та підстави виникнення права на неустойку визначені ст.ст. 549, 550 ЦК України.

Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства ( ст. 551 ЦК України).

За приписами ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом ст.ст. 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобовязання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобовязання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обовязок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обовязку. Тобто, грошовим є будь-яке зобовязання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обовязок боржника з такої сплати.

Статтею 598 ЦК україни передбачено, що зобовязання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Згідно з вимогами ст. 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Приписи ст. 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобовязань. Такий правовий висновок зроблено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц, провадження № 14-16цс18, та від 02.03.2016 у справі № 6-2491цс15, який полягав у тому, що дія ст. 625 ЦК України поширюється на порушення грошового зобовязання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду, а ч. 5 ст. 11 ЦК України не дає підстав для застосування положень ст. 625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не зобовязальних правовідносин.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10.04.2018 у справі № 910/10156/17, провадження № 12-14гс18 вказала, що приписи ст. 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобовязань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01.06.2016 у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобовязання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі. Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, в тому числі і за договором страхування, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст. 625 цього кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц, провадження № 14-154цс18, від 04.06.2019 у справі № 916/190/18, провадження № 12-302гс18.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до ст. 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобовязання.

Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 року у справах № 703/2718/16-ц, провадження № 14-241 цс 19 та № 646/14523/15-ц, провадження № 14-591 цс 18. Крім того, Верховний Суд у постанові від 01.07.2020 року у справі № 535/757/17, провадження № 61-30148 св 18, зроблено аналогічний висновок щодо подібних правовідносин.

Отже, відповідно до усталеної судової практики, слід зробити висновок про те, що грошове зобовязання це - цивільне правовідношення, в якому праву вимоги кредитора кореспондує юридичний обовязок боржника здійснити відповідний платіж, тобто вчинити дію, що полягає у передачі грошей, яке також виникає з рішення суду, яким стягнуто заборгованість з боржника на користь кредитора.

При постановленні судового рішення по даній цивільній справі судом також враховувалися висновки, які викладені у постанові Верховного Суду від 15.11.2023 року у справі № 711/4585/22, провадження № 61-8119 св 21, а саме, що грошове зобовязання може виникати між сторонами не тільки із договірних відносин, а й з інших підстав, зокрема, і факту наявності боргу, встановленого рішенням суду. Позивач, як кредитор, вправі вимагати стягнення в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобовязання.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року у справі № 373/2054/16-ц, провадження № 14-446 цс 18, вказано, що у частині другій ст. 625 ЦК України прямо зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. Тому при обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні.

Отже, суд дійшов висновку, що відповідачем ОСОБА_3 не виконано як на час звернення до суду з цим позовом, так і на час розгляду справи рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області у справі № 2-550/09 від 01.12.2009 року яким стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь АКІБ «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0 від 18.10.2007 року укладеним ОСОБА_3 та АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є позивач у справі, в сумі 296196,06 грн.

На думку суду, саме на суму 296196,06 грн. та за період з 15.12.2020 року (початок періоду заявлений позивачем у позовній заяві) по 23.02.2022 року може бути здійснено нарахування за ст. 625 ЦК України.

Інфляційні витрати

ПеріодІндекс інфляції
Грудень 2020100.9
Січень 2021101.3
Лютий 2021101.0
Березень 2021101.7
Квітень 2021100.7
Травень 2021101.3
Червень 2021100.2
Липень 2021100.1
Серпень 202199.8
Вересень 2021101.2
Жовтень 2021100.9
Листопад 2021100.8
Грудень 2021100.6
Січень 2022101.3
Лютий 2022101.6

Індекс інфляції за весь період = (100.9 : 100) x (101.3 : 100) x (101.0 : 100) x (101.7 : 100) x (100.7 : 100) x (101.3 : 100) x (100.2 : 100) x (100.1 : 100) x (99.8 : 100) x (101.2 : 100) x (100.9 : 100) x (100.8 : 100) x (100.6 : 100) x (101.3 : 100) x (101.6 : 100) = 1.142477

Інфляційне збільшення = 296196.06 x 1.142477 - 296196.06 = 42 201,18 грн.

3% річних (ст. 625 ЦКУ) = (сума заборгованості) x 3% x (кількість днів прострочення) : (кількість днів у році) = 296196.06 x 3% x 436 : 365 = 10 614,37 грн.

А всього 42 201,18 грн. + 10 614,37 грн. = 52 815,55 грн.

Не підлягають до задоволення позовні вимоги в частині стягнення 3% річних та інфляційних втрат за період з 24.02.2022 року по 15.12.2023 року, оскільки відповідно до п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобовязання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст. 625 цього Кодексу, а також від обовязку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Також у цьому пункті зазначено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Слід зазначити, що Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022, який діє і на час вирішення спору між сторонами, враховуючи послідуючі Укази Президента.

Також, слід зазначити, що в даному випадку позивачем розмір заборгованості визначено саме у національній валюті гривня, а не в іноземній валюті, а тому нарахування за ст. 625 ЦК можливе. Відсутні докази про здійснення відповідачем виплат на виконання судового рішення. Також, як на думку суду, позивачем обрано вірний спосіб захисту його порушених прав, що відповідає ст. 16 ЦК України.

Отже, дослідивши всі докази по справі, враховуючи позицію сторін, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню і з ОСОБА_3 , на користь ТОВ «ФК «ЄФКР» слід стягнути інфляційні витрати у розмірі 42201,18 грн. та 3% річних у розмірі 10614,37 грн., а всього 52815, 55 грн. В задоволенні позову в іншій частині відмовити.

Враховуючи положення ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача відповідно до задоволеної частини позовних вимог слід стягнути судовий збір в сумі 859,81 грн. В іншій частині віднести на рахунок позивача.

Керуючись ст.ст. 10, 76-81, 141, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» до ОСОБА_3 про стягнення інфляційних витрат та 3% річних - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку», , юридична адреса: м. Київ, вул. Глибочицька, 40х, інфляційні витрати у розмірі 42 201 (сорок дві тисячі двісті одна) гривня 18 копійок та 3% річних у розмірі 10 614 (десять тисяч шістсот чотирнадцять) гривень 37 копійок, а всього 52 815 (п`ятдесят дві тисячі вісімсот п`ятнадцять) гривень 55 копійок.

В задоволенні позову в іншій частині відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» судовий збір в розмірі 859,81 грн.

В іншій частині судовий збір - віднести на рахунок позивача.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення виготовлено 22.05.2024 року.

Суддя І.А.Ілюшик