Справа № 161/765/24
Провадження № 2/161/1382/24
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2024 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі:

головуючого судді Рудської С.М.

при секретарі Коржик Н.В.

за участі:

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення ДТП,

В С Т А Н О В И В:

15.01.2024 року позивач ОСОБА_3 звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою на обґрунтування зазначивши, що 05.09.2021 року о 15:00 в м. Луцьку на перехресті вул. Дубнівська вул. Глушець, сталася ДТП за участі транспортних засобів VOLKSWAGEN Transporter, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_4 , та ВАЗ 21099, д.н.з. НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_3 . Внаслідок зіткнення обидва автомобіля отримали механічні ушкодження. Судовим рішенням ОСОБА_4 визнано винуватцем вказаної події. Згідно проведеної оцінки, вартість матеріального збитку, завданого пошкодженням транспортного засобу ВАЗ 21099, д.н.з. НОМЕР_2 , з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу становить 21575,92 грн. Вартість проведення експертного дослідження склала 2000 грн. На підставі страхового акту, страхувальником ОСОБА_4 ПАТ «СК «Українська страхова група» було здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 14784,62 грн. Таким чином, різниця недоотриманої суми завданої майнової шкоди становить 6791,30 грн. Разом з тим, неправомірними діями відповідача їй було завдано моральну шкоду, яка полягає у позбавленні можливості користуванні своїм автомобілем, що призвело до негативних змін у її звичному ритмі життя. Крім того, внаслідок ДТП у неї виникли емоційна напруга та стрес, що потягнуло душевні страждання. Також з вини ОСОБА_4 , вона була змушена прикласти чимало зусиль для поновлення своїх порушених майнових прав. Враховуючи наведене та з урахуванням уточненої позовної заяви, поданої 07.02.2024 року (а.с. 88-99), просить суд стягнути з ОСОБА_4 на її користь 6791,30 грн. завданої матеріальної шкоди, 10000 грн. на відшкодування моральної шкоди та судові витрати по справі з яких: 1211,20 грн. судового збору, 2000 грн. витрат на проведення оцінки заданого збитку та 7000 грн. витрат на правничу допомогу.

05.02.2024 року представником відповідача було подано до суду відзив на позовну заяву, в якому останній зазначає, що наданий стороною позивача висновок про оцінку вартості матеріального збитку не може бути прийнятий судом до уваги, оскільки при проведенні такого експертного дослідження його довірителя для участі в огляді транспортного засобу не було залучено. Крім того, даний висновок підготовлений для здійснення страхового відшкодування, а не для його подання до суду, жодних відомостей про повідомлення експерта про кримінальну відповідальність такий не містить. Відтак, матеріальна шкода, яку просить стягнути ОСОБА_3 не обґрунтована належними та допустимими доказами. У свою чергу, стороною позивача також не надано жодних доказів на підтвердження позовних вимог про відшкодування моральної шкоди. Не обґрунтованими також є витрати на правничу допомогу у заявленому розмірі, а надані на їх підтвердження докази містять суперечності. Враховуючи наведене, у задоволенні позову просить відмовити повністю та стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 8000 грн. витрат на правничу допомогу (а.с. 78-82).

В судовому засіданні представник позивача надав пояснення аналогічні викладеним в уточнюючій позовній заяві, просив задовольнити їх у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував щодо задоволення позову посилаючись на обставини, які були зазначені ним у відзиві на позовну заяву.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 05.09.2021 року о 15:00 год. в м. Луцьку на перехресті вул. Дубнівська вул. Глушець, ОСОБА_4 , керуючи транспортним засобом VOLKSWAGEN Transporter, д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись зі сторони вул. Дубнівська на повороті на вул. Глушець, не надав перевагу в русі автомобілю ВАЗ 21099, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_5 , який рухався в зустрічному напрямку, внаслідок чого допустив з ним зіткнення. В результаті ДТП обидва транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 та довіреності, виданої ОСОБА_6 на ім`я ОСОБА_3 , посвідченої 07.09.2021 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу та зареєстрованого в реєстрі за № 2232, є користувачем автомобіля ВАЗ 21099, д.н.з. НОМЕР_2 (а.с. 15, 42).

Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01.10.2021 року у справі № 161/16145/21 ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Вказана постанова набрало законної сили (а.с. 16).

У відповідності з ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як вказано у постанові Верховного Суду від 05.09.2019 року у справі № 234/16272/15-ц, з огляду на презумпцію вини заподіювана шкоди (ч. 2 ст. 1166 ЦК України) особа звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду якщо доведе, що шкоди було завдано не з її вини. Таким чином цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. При розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, ця постанова обов`язкова для суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи цей позов, суд не вправі обговорювати вину такої особи, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. У такому разі і призначення відповідної експертизи не вимагається.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 року у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдинг» проти України», а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28.10.1999 року у справі за заявою 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Таким чином, вина ОСОБА_4 у вчинені ДТП, яка є предметом даного спору, є встановленою та не підлягає доведенню.

Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля VOLKSWAGEN Transporter, д.н.з. НОМЕР_1 , застрахована в ПАТ «СК «Українська Страхова Група» згідно Полісу обов`язкового страхування № ЕР-201586667 від 11.07.2021 року. Ліміт відповідальності страховика за шкоду заподіяну майну 130000 грн., франшиза 0 грн.

Згідно звіту про оцінку транспортного засобу № 22/4306, виготовленого ФОП ОСОБА_7 , станом на 21.01.2022 року, вартість матеріального збитку, завданого пошкодженням транспортного засобу ВАЗ 21099, д.н.з. НОМЕР_2 , з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу становить 21575,92 грн., а вартість відновлювального ремонту становить 26465,20 грн. (а.с. 17-53).

За проведення вищевказаного експертного дослідження ОСОБА_3 було сплачено на користь ФОП ОСОБА_7 2000 грн. (а.с. 54-55).

Судом також встановлено, страховиком відповідача ПАТ «СК «Українська Страхова Група» було здійснено страхове відшкодування на рахунок позивачки у розмірі 14784,62 грн. Виплату проведено після підписання 27.09.2021 року ПАТ «СК «Українська Страхова Група» та ОСОБА_3 протоколу-узгодження про розмір страхового відшкодування (а.с. 60-62).

Тобто, страховик заподіювача шкоди ПАТ «СК «Українська Страхова Група» та потерпіла особа визнали за взаємною домовленістю суму, яку має отримати потерпіла особа у зв`язку із пошкодженням майна, не керуючись при цьому актами оцінки майна.

Після одержання страхового відшкодування потерпіла особа будь-яких претензій матеріального та нематеріального характеру до ПАТ «СК «Українська Страхова Група» не має та в подальшому мати не буде, що прямо передбачено протоколом-узгодженням про розмір страхового відшкодування від 27.09.2021 року.

Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

В постановах Верховного Суду від 08.08.2019 року у справі № 450/1686/17 та від 15.07.2019 року у справі №235/499/17 зазначено, що аналіз наведених норм процесуального та матеріального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову.

Суд наголошує, що у своєму позові сторона позивача просить стягнути саме різницю між вартістю відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу (21575,92 грн.) та здійсненим страховим відшкодуванням (14784,62 грн.), що становить 6791,30 грн., а не між вартістю відновлювального ремонту та вартістю відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон № 1961-IV) регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Статтею 3 Закону № 1961-IV встановлено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (ст. 6 Закону № 1961-IV).

Страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування (п. 9.1 ст. 9 Закону № 1961-IV).

Згідно з п. 22.1 ст. 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону № 1961-IV передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються, зокрема, витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Можливість відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу) та страховим відшкодуванням викликана у тому числі законодавчими обмеженнями щодо відшкодування шкоди страховиком, а саме врахуванням зносу при відшкодуванні витрат, пов`язаних із відновлювальним ремонтом транспортного засобу.

За змістом п. 36.2 ст. 36 Закону № 1961-IV страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

Як встановлено з матеріалів справи, відповідальність відповідача була застрахована, ліміт майнової шкоди становить 130000 грн. Після настання страхового випадку ОСОБА_3 звернулась до страхової компанії відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування.

Тобто, саме ПАТ «СК «Українська страхована група», в силу положень Закону № 1961-IV, повинне відповідати за завдану потерпілій шкоду в межах вартості відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу.

Однак, 27.09.2021 року ОСОБА_3 та ПАТ «СК «Українська страхована група» підписали протокол-узгодження про розмір страхового відшкодування, яким визначили розмір страхового відшкодування 14784,62 грн.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) сформульовано висновок, про те, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Закону № 1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст. 3 Закону № 1961-IV).

Виплата страхового відшкодування у розмірі, визначеному домовленістю між потерпілим та страховиком, якщо він менше страхової суми (ліміту відповідальності), не створює обов`язку для заподіювача шкоди, який застрахував свою відповідальність відповідно до вимог Закону № 1961-IV, відшкодувати різницю між розміром такого відшкодування та реальним розміром шкоди, заподіяної потерпілому на підставі ст. 1194 ЦК України, якщо заподіювач шкоди доведе, що розмір страхового відшкодування, визначений за домовленістю між потерпілим та страховиком, є меншим, ніж розмір оціненої шкоди, яка підлягала виплаті страховою компанією відповідно до пунктів 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі.

Укладаючи договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, особа розраховує на те, що у разі настання страхового випадку її майнові інтереси будуть захищені шляхом здійснення страховою організацією виплати на користь потерпілої особи у межах страхових сум (ліміту відповідальності), визначених таким договором.

З огляду на те, що розмір завданої шкоди не перевищує ліміт відповідальності страховика, а позивач погодився з розміром матеріального збиту та сумою страхового відшкодування шляхом підписання протоколу-узгодження про розмір страхового відшкодування від 27.09.2021 року, підстави для стягнення з відповідача різниці між вартістю відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу та здійсненим страховим відшкодуванням суд не вбачає.

Щодо вимог про стягнення з відповідача моральної шкоди, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, крім іншого, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

У відповідності до п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної(немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості (п. 9 вказаної Постанови).

У даному випадку ДТП сталася із вини відповідача. Позивачем доведено причинно-наслідковий зв`язок між завданою шкодою та діями з боку відповідача, які це спричинили. Безумовно, внаслідок ДТП, позивачу було завдано душевних страждань та переживань, що були викликані вимушеними змінами у її житті, погіршенням якості належного їй майна, наявності дискомфорту, який був спричинений його пошкодженням.

Проте, позивачем не в повній мірі обґрунтовано розмір моральної шкоди, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості.

Обґрунтовуючи свої вимоги в частині заподіяння моральної шкоди, позивачка посилається на те що, у зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою, остання була позбавлена можливості вільно користуватися своїм транспортним засобом, крім того, добровільно відповідач шкоду не виплатив.

Так, згідно з практикою ЄСПЛ, порушення прав людини вже саме по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є сам факт порушення права (справа «Науменко проти України»).

Суд, враховуючи обставини справи, виходячи з засад розумності та справедливості, вважає, що достатнім для відшкодування завданої позивачу моральної шкоди є стягнення 2500 грн.На думку суду, вищевказана сума є обґрунтованою та буде сприяти відновленню понесених моральних та психічних страждань, істотності змін у житті позивача.

За наведених обставин, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення ДТП.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних не спростованих презумпцій щодо фактів.

У пункті 26 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» та п. 23 рішення ЄСПЛ у справі «Гурепка проти України № 2» наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

Судом встановлено, що між АБ «Рущак і Партнери» та позивачкою ОСОБА_3 01.01.2024 року було укладено Договір про надання правничої допомоги № 04/24, за умовами якого адвокат взяв на себе зобов`язання з приводу представництва клієнта у справі, яка є предметом даного спору. Вартість послуг за даним правочином становить 7000 грн. (а.с. 63-41).

Як вбачається із акту приймання-передачі наданих послуг до Договору про надання правничої допомоги № 04/24 від 01.01.2024 року, АБ «Рущак і Партнери» було надано позивачці наступні послуги: консультація 1 год. вартістю 500 грн.; вивчення наданих документів 1 год. вартістю 500 грн.; аналіз судової практики 2 год. вартістю 1000 грн.; підготовка позову 5 год. варістю 2500 грн.; представництво інтересів у суді 2500 грн. (а.с. 65).

Варто зазначити, що у вищевказаному акті міститься зазначення «підготовка апеляційної скарги», проте з огляду на подачу даного позову саме адвокатом Рущаком В.М., суд вважає, що даний документ містить описку у відповідній частині, а під вказаним положенням розуміється підготовка позовної заяви.

Відтак, суд не приймає заперечення сторони відповідача у даній частині.

З урахуванням складності справи, обсягу і складності виконаної адвокатом роботи та значимості таких дій при розгляді справи, суд вважає, що зазначені позивачкою витрати на професійну правничу допомогу є частково обґрунтованими.

При визначенні суми відшкодування судових витрат суд виходить з критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та складності), розумності їхнього розміру та конкретних обставин справи.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції.

Зокрема, у рішеннях у справі «Двойних проти України» від 12.10.2006 року (пункт 80), у справі «Гімайдуліна і інших проти України» від 10.12.2009 року (пункти 34-36), у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23.01.2014 року, у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015 року (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

На переконання суду, у даному випадку наявні підстави для зменшення витрат на правничу допомогу та у зв`язку з цим приймає до уваги заперечення сторони відповідача, які викладені у відзиві на позовну заяву.

Згідно ч. 1, п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як встановлено судом, загальна ціна позову після уточнення (зменшення) позовних вимог становила 16791,30 грн.; розмір задоволених позовних вимог склав 2500 грн., що становить 14,89 % ціни позову.

Із наведеного слідує, що понесені позивачкою та документально підтвердженні витрати по сплаті судового збору за звернення до суду з даним позовом пропорційно розміру задоволених позовних вимог в розмірі 180,33 грн., а також понесені витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3500 грн. підлягають компенсації за рахунок відповідача.

Разом з тим, суд не вбачає правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивачки 2000 грн. витрат на проведення оцінки заданого збитку, оскільки такі витрати були зумовленні обгрунтуванням заявлених позовних вимог про відшкодування майнової шкоди, проте у їх задоволенні було відмовлено повністю.

Керуючись ст. ст. 10, 12, 13, 77-81, 141, 259, 263-268, 352, 354 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення ДТП задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 (РНОКПП: НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_3 на відшкодування завданої моральної шкоди 2500 (дві тисячі п`ятсот) гривень.

Стягнути з ОСОБА_4 (РНОКПП: НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_3 судові витрати по справі, а саме: судовий збір в сумі 180 (сто вісімдесят) гривень 33 копійки та витрати на правничу допомогу в розмірі 3500 (три тисячі п`ятсот) гривень.

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_3 відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі складення рішення відповідно до ч. 6 ст. 259 ЦПК України з дня складення рішення в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_3 , адреса проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 .

Відповідач: ОСОБА_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 .

Повний текст рішення складений 08 березня 2024 року.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області С.М. Рудська