Справа №568/1193/24
Провадження №2/568/338/24
12 листопада 2024 р. м.Радивилів
Радивилівський районний суд Рівненської області у складі головуючого судді Делалової О.М., за участю секретаря судового засідання Мельничук Л.І., позивача ОСОБА_1 , законного представника позивача ОСОБА_2 , представника позивача адвоката Бірук Т.Б., представника третьої особи ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа: Служба у справах дітей Радивилівської міської ради Дубенського району Рівненської області про позбавлення батьківських прав, -
Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_5 , в якому просить позбавити ОСОБА_4 батьківських щодо ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 ..
В обґрунтування позову зазначено, що ОСОБА_5 є її батьком. Шлюб між відповідачем та її матір`ю було розірвано 09.10.2008 року. Після цього ОСОБА_2 вдруге вийшла заміж після чого змінила прізвище на « ОСОБА_2 ». Зазначає, що її мати ОСОБА_2 погодилась на її звернення до комісії з питань захисту прав дитини для розгляду питання, щодо надання висновку органу опіки та піклування Радивилівської міської ради про доцільність позбавлення ОСОБА_5 батьківських прав відносно неї. ОСОБА_1 вказує, що не пам`ятає свого батька, їй було два роки, коли він покинув сім`ю, ніколи не дзвонив, не цікавився як вона живе, її здоров`ям. Матеріальної допомоги на її утримання відповідач не надавав. Її мати ОСОБА_2 виховувала її одна, вказує, що живе у нормальних умовах, навчається, батько участі у її вихованні не брав. Тому просить позбавити ОСОБА_5 батьківських прав по відношенню до неї.
Ухвалою судді Радивилівського районного суду Рівненської області від 08.08.2024 року позовну заяву було прийнято до розгляду в порядку загального позовного провадження.
В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 , її законний представник ОСОБА_2 та представник позивачки адвокат Бірук Т.Б. підтримали позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позові, просили суд позов задовольнити через його обґрунтованість та зазначили, що задоволення позову буде відповідати інтересам позивача, не заперечували проти винесення заочного рішення.
Представник Служби у справах дітей Радивилівської міської ради Дубенського району Рівненської області Пісарєва О.М., у судовому засіданні вказала, що нею у складі комісії розглядалося питання щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача та висновком органу опіки та піклування Радивилівської міської ради Дубенського району Рівненської області від 01.07.2024р. було визнано доцільним позбавлення батьківських прав відповідача. Вважає, що думка дитини з приводу позбавлення батьківських прав відповідача є вирішальною. Дитина особисто подала заяву про позбавлення батьківських прав свого біологічного батька, оскільки його не знає, не спілкувалась з ним, жодної участі у її житті батько не бере. Таким чином, позбавлення відповідача батьківських прав буде відповідати якнайкращим інтересам дитини.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, до суду не надав клопотання про відкладення розгляду справи, а також не надав відзиву на позовну заяву.
За таких обставин, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача та постановити заочне рішення.
Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.
Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.
При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.
Згідно із ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 , її батьками вказані ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 від 19.10.2006 року (а.с. 8)
Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу ОСОБА_4 та ОСОБА_2 серія НОМЕР_2 , виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Радивилівського районного управління юстиції Рівненської області, шлюб між батьками позивачки розірвано 04.12.2008 року, актовий запис №103 (а.с. 14).
Згідно рішення Радивилівського районного суду Рівненської області від 29.01.2007 року (справа № 2- 133/07) з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 було стягнуто аліменти на утримання дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 17.08.2007 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 17).
Згідно свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_3 , виданого 09.02.2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Радивилівського районного управління юстиції Рівненської області ОСОБА_2 уклала шлюб з ОСОБА_9 , після чого змінила прізвище на « ОСОБА_2 », актовий запис № 64 (а.с. 15).
Згідно з інформації щодо участі батьків ОСОБА_1 у шкільному житті, виданого 06.06.2024року № 01-28/342 та довідки № 01-28/313 від 17.05.2024 року встановлено, що ОСОБА_1 навчалась у Радивилівському ліцеї №2 ім. П.Г. Стрижака. За час навчання зі слів класного керівника, мати ОСОБА_2 цікавилась шкільним життям дочки, забезпечувала її всім необхідним, брала активну участь у вихованні та навчанні доньки. Батько ОСОБА_4 протягом навчання дитини у закладі контакту не підтримував, успішністю, поведінкою дитини не цікавився, з вчителями не спілкувався (а.с.20-21).
Згідно довідки № 7830 від 11.06.2024 року, виданої Радивилівським відділом Державної виконавчої служби у Дубенському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції встановлено, що заборгованість по аліментах згідно виконавчого лита №2 - 133 від 31.01.2007 року про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 аліментів в розмірі чистини всіх видів заробітку на утримання дочки ОСОБА_1 станом на 01.05.2024 р. становить 113 859, 50 грн. (а.с. 22).
Згідно з повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб встановлено, що 21.10.2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Радивилівського районного управління юстиції Рівненської області, актовий запис №85, було зареєстровано шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_11 , після чого відповідач змінив прізвище на « ОСОБА_4 » (а.с. 24.25).
Згідно висновку № 1173/01.09-20 від 01.07.2024 року органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 по відношенню до неповнолітньої дочки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано доцільним позбавити ОСОБА_4 ( ОСОБА_4 ) батьківських прав по відношенню до неповнолітньої дочки ОСОБА_1 (а.с. 26-28).
У ст. 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії.
Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
За правилами статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави - учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Згідно ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.
Статтею 150 СК України передбачений обов`язок батьків щодо виховання та розвитку дитини.
Згідно із частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Відповідно до статті 15 ЗУ «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.
Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним.
Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Пунктами 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Аналогічна позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 6 травня 2020 року у справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20).
Крім того, в рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі "Савіни проти України" зазначено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст.8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання.
Суд дійшов висновку, що ОСОБА_5 , безвідповідально ставиться до питання виховання своєї дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1. та її матеріального забезпечення.
Відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, що встановлено безпосередньо у судовому засіданні. Він не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, взагалі не бачив доньки, отже, свідомо нехтує своїми обов`язками як батька, не бажає брати участь у фізичному і духовному розвитку дитини.
Досліджені у судовому засіданні докази підтверджують посилання позивача на те, що відповідач ухиляється від своїх батьківських обов`язків та не приймає участі в її житті, фактично самоусунувся від виконання батьківських обов`язків стосовно неї, не приймав участі у її вихованні, не спілкувався з нею, не цікавився її життям та здоров`ям, що свідчить про повну байдужість до її подальшої долі.
Суд приходить до переконання, що свідоме і тривале нехтування відповідачем, як батьком неповнолітньої дочки, своїми батьківськими обов`язками щодо дитини є наслідком винної поведінки відповідача та є підставою для позбавлення його батьківських прав.
Жодних об`єктивних даних, які б вказували на наявність перешкод у ОСОБА_5 у вихованні дочки, судом не встановлено. Також судом не встановлено жодних об`єктивних даних, які б вказували на те, що ОСОБА_5 намагався виконувати батьківські обов`язки. Наявність заборгованості за виконавчим листом щодо присуджених аліментів, засвідчує лише про невиконання відповідного рішення суду. Відповідач формально ставиться до необхідності виконання обов`язку щодо утримання дитини, сплати аліментів.
На переконання суду позбавлення батьківських прав ОСОБА_5 відносно позивачки не зашкодить її інтересам.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, по позовні вимоги необхідно задовольнити.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати відповідно до задоволених вимог.
Керуючись ст. ст. 12, 76-81, 90, 92, 95, 141, 258, 264-265, 268, 280-284, 352, 354, 355 ЦПК України,
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа: Служба у справах дітей Радивилівської міської ради Дубенського району Рівненської області про позбавлення батьківських прав - задовольнити.
Позбавити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 батьківських прав відносно доньки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 1 211,20 грн. (одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок).
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст рішення суду складено 22.11.2024р.
Суддя О.М. Делалова