Номер провадження: 22-ц/813/4233/24
Головуючий у першій інстанції Бобуйок І.А.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.05.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Драгомерецького М.М.,

Дришлюка А.І.,

за участю секретаря Козлової В.А.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, у відсутність учасників справи, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 11 січня 2024 року, ухваленого під головуванням судді Бобуйка І.А., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

встановив:

28.09.2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням: кв. АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги були обгрунтовані тим, що на ім`я відповідача ОСОБА_2 було видано ордер на житлову площу в гуртожитку № НОМЕР_1 на право заняття сім`єю із трьох осіб, кім. АДРЕСА_1 . В зазначений ордер також було вписано ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Позивачка з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі до 22.01.2013 року. Разом з тим, шлюбні відносини між подружжям припинилися з 2008 року.

Посилаючись на те, що відповідач понад один рік у спірному житловому приміщенні без поважних причин не проживає, позивачка просила її позовні вимоги задовольнити.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 11 січня 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 було відмовлено (а.с.80-81).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 11 січня 2024 року, ухвалення нового судового рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права (а.с.84-86).

Вирішуючи питання про слухання справи в порядку спрощеного позовного провадження, у відсутність учасників справи, колегія суддів виходить із того, що всі учасники справи належним чином були повідомлені про час і місце судового засідання, у тому числі шляхом оголошення на офіційному сайті судової влади України, в порядку, передбаченому ч.11 ст. 128 ЦПК України (а.с.103, 104, 115, 116).

Крім того, колегія суддів зазначає, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція), кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).

При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, ЄСПЛ в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції.

На підставі викладеного, а також враховуючи, що в своїх рішеннях ЄСПЛ наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, колегія суддів вирішила слухати справу на підставі наявних доказів.

Крім того, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Таким чином, розгляд даної справи здійснений 14.05.2024 року в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами, у відсутність учасників справи, оскільки учасники справи повідомлені про час і місце судового засідання належним чином, про що вказано вище. Повний текст судового рішення суду апеляційної інстанції складений 21.05.2024 року.

Також слід зазначити, що відповідно до ст. 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» у період воєнного стану не можуть бути припинені повноваження Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, а також судів, органів прокуратури України, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, та органів, підрозділи яких здійснюють контррозвідувальну діяльність. Згідно зі ст. 12-2 вказаного Закону в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені. Згідно зі ст. 26 вказаного Закону правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється. Явка сторони до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою, а тому перешкоди для розгляду справи в даному випадку відсутні.

Враховуючи вищенаведене, а також заяву представника заявника апеляційної скарги ОСОБА_1 адвоката Тимчука О.О. про слухання справи в його відсутність (а.с.117), колегія суддів вирішила дану справу розглядати судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами, у відсутність учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Ухвалюючи судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, хоча в мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення йдеться про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивачка ОСОБА_1 не є власником приміщення, не є наймачем, не є членом сім`ї наймача, якому було видано ордер про право на заняття житлової площі в гуртожитку по АДРЕСА_1 , розміром 12 кв. м., на підставі навчання або роботи у «СЕМУ-35»., а тому не має права звертатись із позовом про визнання наймача таким, що втратив право користування вищевказаною житловою площею.

Однак з таким висновком суду першої інстанції не погоджується колегія суддів, з огляду на наступні обставини.

Як вбачається з матеріалів справи, 06 лютого 1992 року на підставі Протоколу №1 Будівельної компанії «Одесастрой» на ім?я відповідача ОСОБА_2 було видано Ордер на житлову площу в гуртожитку № НОМЕР_1 серія 08 про право на заняття сім?єю із трьох осіб житлову площу в гуртожитку по АДРЕСА_2 , розміром 12 кв.м. В ордер також було вписано позивачку ОСОБА_1 , з якою відповідач ОСОБА_2 перебував у шлюбі, і третю особу - сина сторін - ОСОБА_3 (а.с.7).

Отримавши вищевказану житлову площу, всі особі, які були вказані в ордері, вселились на житлову площу і зареєструвались в ній (а.с.8).

Шлюб між позивачкою ОСОБА_1 і відповідачем ОСОБА_2 було розірвано 22.01.2013 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Малиновському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, актовий запис №28, серії НОМЕР_2 (а.с.10).

Вирішуючи даний спір, колегія суддів виходить із того, що відповідно до ст. 63 ЖК України, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї.

З підстав викладеного, слід дійти висновку про те, що позивачка ОСОБА_1 є членом сім`ї наймача вищевказаного житлового приміщення - відповідача по справі ОСОБА_2 , має такі ж права і обов`язки, як наймач ОСОБА_2 , а тому має право звертатись із позовом про визнання наймача таким, що втратив право користування житловою площею.

Посилання суду першої інстанції в даному випадку на ст. 41 Конституції України, а також на ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України є безпідставним, так як ні позивачка, ні відповідач не є власниками житлової площі в гуртожитку по АДРЕСА_1 , розміром 12 кв.м.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що у відповідності до ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

В цій же статті зазначені 7 випадків, коли жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців.

У даній справі судом таких випадків не встановлено.

За змістом ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Таким чином, враховуючи, що відповідач ОСОБА_2 більше 6 місяців не проживає на житловій площі в гуртожитку по АДРЕСА_1 , розміром 12 кв.м., без поважних причин, що підтверджується Актом про не проживання особи за місцем реєстрації від 18.09.2023 року, він підлягає визнанню таким, що втратив право користування цим жилим приміщенням в судовому порядку, за позовом члена сім`ї наймача цього житлового приміщення позивачки ОСОБА_1 .

З цих підстав, також безпідставним є посилання суду на те, що позивачка ОСОБА_1 є неналежним позивачем у даній справі.

Такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з того, що в даному випадку вона наділена повноваженнями звернення до суду за захистом своїх житлових прав.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване судове рішення не відповідає зазначеним вимогам, доводи апеляційної скарги його повністю спростовують, оскільки рішення ухвалено не у відповідності до вимог матеріального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід задовольнити, оскаржуване рішення суду скасувати і прийняти постанову, якою позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участі третьої особи: ОСОБА_3 , про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, задовольнити та визнати його таким, що втратив право користування житловим приміщенням: кв. АДРЕСА_1 .

Що стосується розміру судового збору, який має бути стягнутий з відповідача на користь позивача, як то передбачено ст. 141 ЦПК України, то він підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_2 на користь позивачки ОСОБА_1 , за розгляд справи в суді першої інстанції в розмірі 1073,60 грн., та в суді апеляційної інстанції в розмірі 1610,40 грн., що в загальному розмірі складе 2684 грн.

Керуючись ст. ст. 141, 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, п. 4 ч.1 ст. 376, ст. ст. 381 384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 11 січня 2024 року скасувати.

Прийняту постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням: кв. АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , судовий збір за розгляд справи у суді першої та апеляційної інстанціях у загальному розмірі 2 684,00 грн. (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири гривні 00 копійок).

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 21.05.2024 року.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

М.М.Драгомерецький

А.І.Дришлюк