Справа № 643/1450/24
Провадження № 2/643/1625/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.05.2024

22 травня 2024 року м. Харків

Московський районний суд м. Харкова в складі головуючого судді Сугачової О.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області в особі представника ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, яким просить виселити зі службового жилого приміщення за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_2 та осіб, що проживають з нею.

Вимоги позову мотивовані тим, що Постановою Верховної Ради України від 06.02.2003 №629-ІУ «Про обрання суддів» ОСОБА_2 призначено на посаду судді місцевого Єнакіївського міського суду Донецької області безстроково. Відповідно до довідки від 16.10.2014 № про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції відповідачка змінила місце проживання, а саме, з АДРЕСА_2 . Відповідно до Указу Президента України від 07.04.2015 №203/2015 «Про переведення суддів» суддю Єнакіївського міського суду Донецької області Букрєєву Ірину Анатоліївну переведено на посаду судді Московського районного суду м. Харкова. Позивач далі зазначає, що засіданням житлово-побутової комісії Територіального управління Державної судової адміністрації (далі ТУ ДСА) України в Харківській області на порядку денному розглядалось питання про придбання та можливість розподілу службових квартир. Відповідно до протоколу засідання житлово-побутової комісії ТУ ДСА України в Харківській області від 28.02.2020 рішенням виконкому Харківської міської ради від 05.02.2020 №72 «Про включення житлової площі до числа службової» житлова квартира, зокрема, однокімнатна ізольована квартира АДРЕСА_3 , включені до числа службової житлової площі. Дана квартира знаходиться на території Московського району м. Харкова, тому було вирішено запропонувати зборам суддів Московського районного суду м. Харкова розглянути питання видачі цієї квартири судді з числа суддів даного суду. Так, рішенням зборів суддів Московського районного суду м. Харкова від 04.03.2020 34 ухвалено видати судді Московського районного суду м. Харкова Букрєєвій І.А. однокімнатну ізольовану квартиру АДРЕСА_3 . Листом від 04.03.2020 за вих.№05-11/588 ТУ ДСА звернулося до Харківського міського голови з відповідними документами для отримання спеціального ордеру суддям на житлові приміщення. 03.04.2020 виконкомом Харківської міської ради видано ордер на житлове приміщення №103394 ОСОБА_2 , який дає право на проживання у вищевказаному жилому приміщенні разом із чоловіком ОСОБА_3 . Наказом голови Московського районного суду м. Харкова від 30.08.2020 №02-03/57 «Про відрахування зі штату Московського районного суду м. Харкова судді Букрєєвої І.А.». Відповідачку звільнено у відставку згідно рішення ВРП №2312/0/15-20 «Про звільнення ОСОБА_2 з посади судді Московського районного суду м. Харкова у зв`язку з поданням заяви у відставку». Станом на сьогоднішній день відповідач продовжує користуватися службовим жилим приміщенням. Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 24.12.2019, засвідченого ПН ХМНО ОСОБА_4 , яким ТУ ДСА прийняла у власність однокімнатну квартиру АДРЕСА_4 , загальною площею 55,3кв.м., житловою площею 24,0кв.м., про що складений акт приймання-передачі №2 від 24.12.2020. Відтак, ТУ ДСА є власником вказаної вище квартири. В даному випадку, відповідач, як наймач має право тимчасового володіння таким житлом. З моменту, коли перестали існувати правові підстави для користування службовим приміщенням це звільнення судді Московського районного суду м. Харкова ОСОБА_2 у відставку. Тобто, позов про виселення є негаторним і може пред`являтися упродовж всього час тривання відповідного правопорушення. На сьогоднішні день є необхідність виселення відповідача зі службового приміщення та забезпечення інших працівників, які потребують поліпшення житлових мов, таким службовим жилим приміщенням.

Ухвалою судді визначено вказану справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику учасників справи, у відповідності до вимог ст. 274 ЦПК України.

Відповідачу направлено копію позовної заяви з додатками до неї разом із ухвалою про відкриття провадження по справі та встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву.

З боку відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній позовні вимоги не визнає, вважає їх безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають.

Свою позицію відповідач мотивує тим, що Указом Президента України від 27.10.1997 року № 120/97 призначена суддею Єнакіївського міського суду Донецької області, а Указом Президента України від 07.04.2015 року № 203/2015 переведена до Московського районного суду м. Харкова у зв`язку з проведенням антитерористичної операції на території, де працювала. Зареєстрована була за адресою: АДРЕСА_5 . По прибуттю за містом роботи отримала статус переміщеної особи та була взята на облік як внутрішньо переміщена особа з фактичним перебуванням за адресою АДРЕСА_6 . Оскільки є особою, переміщеною із району проведення антитерористичної операції, у відповідача відсутнє інше житло на контрольованій українською владою території, а тому потребує поліпшення житлових умов, шляхом забезпечення службовим житлом. Саме ця підстава і стала основною та вирішальною при вирішенні питання про надання ОСОБА_2 однокімнатної квартири за адресою АДРЕСА_7 . Квартира, яку отримала, не була придатна на той час для проживання, оскільки видана у будівельному стані, не була благоустроєна, відповідно до норм населеного пункту, не відповідала встановленим санітарним та технічним вимогам, що є істотним порушенням позивачем п.8 розділу 11 Положення про порядок надання службового житла у користування ним суддями, працівниками апаратів судів, працівниками Державно судової адміністрації України та територіальних управлінь Державної судової адміністрації України, затвердженого Головою Державної судової адміністрації України 22.12.2017. Так, п. 8 розділу 11 зазначеного Положення визначено, що службові жилі приміщення мають бути благоустроєними відповідно до умов даного населеного пункту, відповідати встановленим санітарним і технічним вимогам. Відповідачка зазначає, що неї надано приміщення у новозбудованому будинку, яке не могло вважатися придатним для проживання, оскільки не мало жодних комунікацій, не було підключене опалення, водопостачання, не було оснащене електропроводкою, не мало стелі та полу, не мало жодних сантехнічних пристроїв. Відтак, нею тривалий час, за власний рахунок та з великими для відповідача витратами, належало довести приміщення до стану придатного для проживання. Цей процес затримувався у зв`язку з пандемією кароновірусу, а потім військовими подіями на території Харківщини та України в цілому. Витрати, понесені у зв`язку з доведенням квартири до стану, придатного для проживання та обладнанням квартири, за попередніми розрахунками складають близько 400000грн. На даний час відповідач проживає за адресою АДРЕСА_7 , сплачує всі комунальні послуги, не має заборгованості. У зв`язку з особистими обставинами, що склалися ( важка та тривала хвороба чоловіка , внаслідок якої він був обмежений, а потім і не здатний до пересування) ОСОБА_2 вимушена подати заяву про відставку.

Відповідачка має стаж роботи суддею 23 роки, до Московського районного суду м. Харкова була переведена у зв`язку з проведенням АТО на території, де працювала, отримала житло з урахуванням саме цієї обставини. Територія, де проживала раніше ( м. Єнакієве , Донецької області) є окупованою і на даний час, іншого житла на території України ні я, ні члени сім`ї не мають. Крім того, відповідач посилається на те, що трудові відносини існували не з ТУДСА у Харківській області, а з Держаною судовою адміністрацією України, тобто більше 20 років і на даний час вони також продовжують існувати в іншому статусі - у статусі судді у відставці. Суддя у відставці позбавляється повноважень, але не позбавляється гарантій незалежності, передбачених законом. Таким чином, доводи позивача про те, що житло надавалось відповідачу у зв`язку з виконанням обов`язків судді, але на даний час не має права займати це житло є необґрунтованими. Наявність у ОСОБА_2 права на відставку свідчить про те, що вона має стаж роботи більш, ніж 10 років на посаді судді, а саме 23 роки. При цьому вийшла у відставку і залишилася саме суддею у відставці Московського районного суду міста Харкова. Крім того вважає, що може бути віднесена до пенсіонерів по старості в розумінні приписів ст. 125 ЖК Української РСР, а тому не може бути виселена з службового приміщення без надання іншого жилого приміщення. Виселення зі службової квартири становитиме для відповідача надмірний тягар, оскільки відсутнє інше житло та фінансова можливість його придбати. Також відповідач просить врахувати, що з моменту вселення до спірного житлового приміщення пройшло чотири роки та, що ОСОБА_2 виконала все, що могла для доведення житла до належного стану, що протягом усього відповідного періоду добросовісно сплачувала всі платежі, пов`язані з найманням. Просить суд застосувати до заявлених вимог строк позовної давності, оскільки була звільнена у відставку наказом голови Московського районного суду м. Харкова від 03.08.2020, про що беззаперечно знав позивач - ТУДСА України у Харківській області, саме з цієї дати суд повинен відраховувати строки позовної давності.

Позивач на відзив відповідача не скористався правом надання відповіді на відзив

Зважаючи на те, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд вивчивши доводи позивача, заперечення відповідача, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, вважає, позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, виходячи із такого.

Відповідно до ч.1 ст.5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Зі змісту ст. 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Статтею 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Так, встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 24.12.2019, засвідченого ПН ХМНО ОСОБА_4 , ТУ ДСА прийняла у власність однокімнатну квартиру АДРЕСА_4 , загальною площею 55,3кв.м., житловою площею 24,0кв.м.

Постановою Верховної Ради України від 06.02.2003 №629-ІУ «Про обрання суддів» ОСОБА_2 призначено на посаду судді місцевого Єнакіївського міського суду Донецької області безстроково.

Відповідно до довідки від 16.10.2014 № про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції ОСОБА_2 змінила місце проживання з АДРЕСА_2 .

Відповідно до Указу Президента України від 07.04.2015 №203/2015 «Про переведення суддів» суддю Єнакіївського міського суду Донецької обалсті Букрєєву Ірину Анатоліївну переведено на посаду судді Московського районного суду м. Харкова.

Відповідно до протоколу засідання житлово-побутової комісії ТУ ДСА України в Харківській області від 28.02.2020 рішенням виконкому Харківської міської ради від 05.02.2020 №72 «Про включення житлової площі до числа службової» житлова квартира, зокрема, однокімнатна ізольована квартира АДРЕСА_3 , включені до числа службової житлової площі.

Дана квартира знаходиться на території Салтівського (Московського) району м. Харкова, тому було вирішено запропонувати зборам суддів Московського районного суду м. Харкова розглянути питання видачі цієї квартири судді з числа суддів даного суду.

Так, зборами суддів Московського районного суду м. Харкова від 04.03.2020 №4 прийнято рішення видати судді Московського районного суду м. Харкова Букрєєвій І.А. однокімнатну ізольовану квартиру АДРЕСА_3 .

Листом від 04.03.2020 за вих.№05-11/588 ТУ ДСА звернулося до Харківського міського голови з відповідними документами для отримання спеціального ордеру суддям на житлові приміщення.

03.04.2020 виконкомом Харківської міської ради видано ордер на житлове приміщення №103394 ОСОБА_2 , який дає право на проживання у вищевказаному жилому приміщенні разом із чоловіком ОСОБА_3 .

Далі, наказом голови Московського районного суду м. Харкова від 30.08.2020 №02-03/57 «Про відрахування зі штату Московського районного суду м. Харкова судді Букрєєвої І.А.». ОСОБА_2 звільнено у відставку згідно рішення ВРП №2312/0/15-20 «Про звільнення ОСОБА_2 з посади судді Московського районного суду м. Харкова у зв`язку з поданням заяви у відставку».

Такі обставини підтверджено копіями договору купівлі-продажу квартири від 24.12.2019, Витягу х Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, Постанови Верховної ради України «Про обрання суддів» від 06.02.2003 №629-ІУ, Указі Президента України «Про переведення суддів» від 07.04.2015 №203/2015, довідки від 16.10.2014 № про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, протоколу засідання житлово-побутової комісії ТУ ДСА від 28.02.2020, листа ТУ ДСА від 04.03.2020 до Харківського міського голови, рішення зборів суддів Московського районного суду м. Харкова від 04.03.2020 №4,Витягу з протоколу міської громадської комісії з житлових питань №4 від 25.03.2020, ордеру на житлове приміщення №103394 від 03.04.2020, наказу від 03.08.2020 302-03/57 (а.с.37-66).

Також встановлено, що відповідач є особою , переміщеною із району проведення антитерористичної операції, інше житло у ОСОБА_2 на контрольованій українською владою території, відсутнє, а тому остання потребує поліпшення житлових умов, шляхом забезпечення службовим житлом, що і стало основною та вирішальною підставою при вирішенні питання про надання однокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1

У відповідності до ст.ст. 2,3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, щодо запобігання виникненню передумов вимушеного внутрішнього переміщення осіб, захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, створення умов для добровільного повернення таких осіб до покинутого місця проживання або інтеграції за новим місцем проживання в Україні та має право на захист від примусового внутрішнього переміщення або примусового повернення на покинуте місце проживання.

Далі, відповідач посилається на те, що квартира, яку отримала не була придатна на той час для проживання, оскільки видана у будівельному стані, не була благоустроєна, відповідно до норм населеного пункту , не відповідала встановленим санітарним та технічним вимогам тощо.

Такі обставини відповідачем підтверджено наданими копіями фотознімків стану приміщення, як службового житла, кошторису ремонтних робіт, звіту придбаних будівельних матеріалів та проведених ремонтних робіт, рахунків оплати вартості робіт, квитанцій на придбання будівельних матеріалів (а.с. 115-167).

Пунктом 8 розділу 11 Положення про порядок надання службового житла у користування ним суддями, працівниками апаратів судів, працівниками Державно судової адміністрації України та територіальних управлінь Державної судової адміністрації України , затвердженого Головою Державної судової адміністрації України 22 грудня 2017 року, службові жилі приміщення мають бути благоустроєними відповідно до умов даного населеного пункту, відповідати встановленим санітарним і технічним вимогам.

Між тим, відповідачу надано приміщення у новозбудованому будинку, яке не могло вважатися придатним для проживання (а.с. 64-66).

За змістом цивільного законодавства України жилі приміщення повинні відповідати всім умовам, за яких людина може проживати без шкоди для її здоров`я. Благоустроєність, відповідність санітарним та технічним нормам утворюють підставу, що іменується придатність для проживання.

Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них. Придатність виникає з фактичної можливості використання приміщення (ст.379 ЦК України).

Далі, судом встановлено, що 03.04.2020 виконкомом Харківської міської ради видано ордер на житлове приміщення №103394 ОСОБА_2 , який дає право на проживання у вищевказаному жилому приміщенні разом із чоловіком ОСОБА_3 .

Порядок надання службових приміщень установлюється законодавством, зокрема, Положенням про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в УРСР, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 04 лютого 1988 року № 37 (далі - Положення).

Відповідно до пунктів 3, 4 Положення жиле приміщення включається до числа службових рішенням Виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів за клопотанням адміністрації підприємства, установи, організації. В тих випадках, коли підприємство, установа, організація розташована на території одного населеного пункту (району в місті), а жиле приміщення на території іншого, рішення про його включення до числа службових приймається Виконавчим комітетом Ради народних депутатів за місцем знаходження приміщення. До числа службових може бути включено тільки вільне жиле приміщення. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири, розташовані, переважно, на першому поверсі.

Відповідно до пункту 15 Положення службове жиле приміщення надається робітникам, службовцям і колгоспникам на час виконання ними обов`язків, які потребують проживання в такому приміщенні.

Згідно з пунктом 6 розділу I Положення, жиле приміщення виключається з числа службових, якщо відпала потреба в такому його використанні, а також у випадках, коли в установленому порядку воно виключено з числа жилих. Виключення жилого приміщення з числа службових провадиться на підставі клопотання підприємства, установи, організації рішенням виконавчого комітету відповідної районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів.

Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ст. 118 ЖК Української РСР службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири.

Згідно із частиною другою статті 121 ЖК Української РСР службові жилі приміщення надаються за рішенням адміністрації підприємства, установи, організації, правління колгоспу, органу управління іншої кооперативної та іншої громадської організації.

Особливість права користування службовим житлом на підставі ордеру полягає у тому, що воно надається зв`язку з характером трудових відносин особи з володільцем такого, а тому особа, яка користується службовим житлом усвідомлює, що після припинення її правовідносин з роботодавцем вона зобов`язана звільнити надане ним житлове приміщення.

За положеннями статті 124 ЖК Української РСР робітники і службовці, що припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, а також громадяни, які виключені з членів колгоспу або вийшли з колгоспу за власним бажанням, підлягають виселенню з службового жилого приміщення з усіма особами, які з ними проживають, без надання іншого жилого приміщення.

За змістом статті 125 ЖК Української РСР не може бути виселено без надання іншого жилого приміщення у випадках, зазначених у статті 124 цього Кодексу, зокрема, осіб, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації, що надали їм службове жиле приміщення, не менш як десять років.

Відповідно до частини четвертої статті 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Згідно з ч.1 ст. 5 ЖК Української РСР державний житловий фонд перебуває у віданні місцевих Рад народних депутатів (житловий фонд місцевих Рад) та у віданні міністерств, державних комітетів і відомств (відомчий житловий фонд).

Управління житловим фондом здійснюється власником або уповноваженим ним органом у межах, визначених власником (ст.18 ЖК Української РСР).

За положеннями частин другої і третьої статті 326 ЦК України від імені та в інтересах держави Україна право власності здійснюють відповідно органи державної влади; управління майном, що є у державній власності, здійснюється державними органами, а у випадках, передбачених законом, може здійснюватися іншими суб`єктами.

Відповідно п.1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про Кабінет Міністрів України», Кабінет Міністрів України здійснює відповідно до закону, зокрема, управління об`єктами державної власності, у тому числі корпоративними правами, делегує в установленому законом порядку окремі повноваження щодо управління зазначеними об`єктами міністерствам, іншим центральним органам виконавчої влади, місцевим державним адміністраціям та відповідним суб`єктам господарювання.

Як вже встановлено судом, засіданням житлово-побутової комісії ТУ ДСА України в Харківській області на порядку денному розглядалось питання про придбання та можливість розподілу службових квартир.

Відповідно до протоколу засідання житлово-побутової комісії ТУ ДСА України в Харківські області від 28.02.2020 рішенням виконкому Харківської міської ради від 05.02.2020 №72 «Про включення житлової площі до числа службової» житлова квартира, зокрема, однокімнатна ізольована квартира АДРЕСА_3 , включені до числа службової житлової площі.

Рішенням зборів суддів Московського районного суду м. Харкова від 04.03.2020 34 ухвалено видати судді Московського районного суду м. Харкова Букрєєвій І.А. однокімнатну ізольовану квартиру АДРЕСА_8 за вищевказаною адресою.

Листом від 04.03.2020 за вих.№05-11/588 ТУ ДСА звернулося до Харківського міського голови з відповідними документами для отримання спеціального ордеру суддям на житлові приміщення.

03.04.2020 виконкомом Харківської міської ради видано ордер на житлове приміщення №103394 ОСОБА_2 .

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 5 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» при здійсненні управління об`єктами державної власності до повноважень Кабінету Міністрів України відноситься визначення органів виконавчої влади, які здійснюють функції з управління об`єктами державної власності.

Так, згідно із ч. 1 ст. 5 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» Кабінет Міністрів є суб`єктом, що визначає об`єкти управління державної власності, стосовно яких виконує функції з управління, а також об`єкти управління державної власності, повноваження з управління якими передаються іншим суб`єктам, визначеним цим Законом.

Зокрема, п. 10 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» передбачено, що уповноважені органи управління відповідно до покладених на них завдань: передають функції з управління об`єктами державної власності господарським структурам та здійснюють контроль за діяльністю господарських структур.

Відповідно до ст. 133 ГК України основу правового режиму майна суб`єктів господарювання, на якій базується їх господарська діяльність, становлять право власності та інші речові права - право господарського відання, право оперативного управління.

У статті 137 ГК України визначено, що правом оперативного управління у цьому Кодексі визнається речове право суб`єкта господарювання, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом) для здійснення некомерційної господарської діяльності, у межах, встановлених цим Кодексом та іншими законами, а також власником майна (уповноваженим ним органом). Власник майна, закріпленого на праві оперативного управління за суб`єктом господарювання, здійснює контроль за використанням і збереженням переданого в оперативне управління майна безпосередньо або через уповноважений ним орган і має право вилучати у суб`єкта господарювання надлишкове майно, а також майно, що не використовується, та майно, що використовується ним не за призначенням. Право оперативного управління захищається законом відповідно до положень, встановлених для захисту права власності.

Отже, суб`єктом управління державним майном, закріпленим за позивачем на праві оперативного управління, виступає як сам позивач, так і Держана судова адміністрація України, до сфери управління якої входить ТУ ДСА України у Харківській області, які реалізують права держави, делеговане Кабінетом Міністрів України, як власника такого майна на володіння, користування і розпорядження ним.

Далі, Наказом голови Московського районного суду м. Харкова від 30.08.2020 №02-03/57 «Про відрахування зі штату Московського районного суду м. Харкова судді Букрєєвої І.А.» та останню звільнено у відставку згідно рішення ВРП №2312/0/15-20 «Про звільнення ОСОБА_2 з посади судді Московського районного суду м. Харкова у зв`язку з поданням заяви у відставку».

Відповідно до ч.1 ст. 126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією та законами України.

Статтею 136 «Про судоустрій та статус суддів» визначено, що після призначення на посаду суддя Конституційного Суду України, Верховного Суду України, вищого спеціалізованого суду, апеляційного, місцевого суду, який потребує поліпшення житлових умов, забезпечується службовим житлом за місцем знаходження суду органами місцевого самоврядування в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.1 роз-ділу ІІ Положення про порядок надання службового житла й користування ним суддями, працівниками апаратів судів, працівниками Державної судової адміністрації України та територіальних управлінь Державної судової адміністрації України (далі Положення), затвердженого наказом Голови державної судової адміністрації України від 22.12.2017 №1122 після призначення на посаду суддя, працівник апарату, працівник адміністрації, який потребує поліпшення житлових умов, забезпечується службовим житлом за місцем знаходження суду, територіального управління ДСА України відповідно.

Таким чином, саме на виконання вимог зазначеного Закону України «Про судоустрій та статус суддів» та Положення, ТУ ДСА України в Харківській області придбало житло згідно договору купівлі-продажу квартири від 24.12.2019, яким ТУ ДСА прийняла у власність однокімнатну квартиру АДРЕСА_4 , про що складений акт приймання-передачі №2 від 24.12.2020, для забезпечення судді ОСОБА_2 та передало його у безоплатне користування останньої.

Судом встановлено, що Постановою Верховної Ради України від 06.02.2003 №629-ІУ «Про обрання суддів» ОСОБА_2 призначено на посаду судді місцевого Єнакіївського міського суду Донецької області безстроково.

Відповідно до частини першої статті 116 Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менш двадцяти років, має право на відставку.

Рішенням Вищої Ради правосуддя від 30 липня 2020 року № 2312/0/15-20 ОСОБА_2 звільнена з посади судді Московського районного суду міста Харкова у відставку.

Таким чином, на посаді судді відповідач ОСОБА_2 перебувала більше 10 років, має стаж роботи суддею 23 роки та після звільнення має статус судді у відставці. До Московського районного суду м. Харкова переведена у зв`язку з проведенням АТО на території, де працювала, отримала житло з урахуванням саме цієї обставини.

Територія, де проживала та працювала суддею Букрєєва І.А. раніше - м. Єнакієве, Донецької області, є окупованою і на даний час, іншого житла на території України відповідачка та члени її родини не мають, що з боку позивача не спростовано та протилежне не доведено.

Відповідно до ст.51 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» суддею є громадянин України, який відповідно до Конституції України та цього Закону призначений суддею, займає штатну суддівську посаду в одному з судів України і здійснює правосуддя на професійній основі. Судді в Україні мають єдиний статус незалежно від місця суду в системі судоустрою чи адміністративної посади, яку суддя обіймає в суді.

Так, правовідносини між сторонами виникли на підставі і на виконання вимог Конституції України та Закону України «Про судоустрій та статус суддів», за положеннями яких незалежність суддів є невід`ємним елементом їх статусу та професійної діяльності і пов`язана з принципом поділу державної влади та обумовлена необхідністю забезпечувати основи конституційного ладу, дотримання прав людини, гарантувати самостійність і незалежність судової влади.

В даному випадку трудові відносини існували не з ТУДСА у Харківській області, а з Держаною судовою адміністрацією України більше 20 років і на даний час вони також продовжують існувати в іншому статусі - статусі судді у відставці

Визначені Конституцією і Законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом.

Такими гарантіями, зокрема, є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці.

Право судді у відставці на грошове утримання та відповідні соціальні гарантії є запорукою належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості, не допускати вплив або втручання у здійснення правосуддя.

У постанові від 16 листопада 2015 року у справі № 21-635а15 Верховний Суд України дійшов висновку, що статус судді та його елементи, зокрема, матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя.

Узагальнюючи вказане, конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень, так і в майбутньому - у зв`язку з досягненням відповідного віку чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці.

Суддя у відставці позбавляється повноважень, але не позбавляється гарантій незалежності, передбачених законом.

Таким чином, доводи позивача про те, що житло надавалось відповідачу у зв`язку з виконанням обов`язків судді, але на даний час ОСОБА_2 не має права займати спірне житло є неспроможними та безпідставними.

Наявність у відповідачки права на відставку свідчить про те, що остання має стаж роботи більш, ніж 10 років на посаді судді, при цьому вийшла у відставку і залишилася саме суддею у відставці Московського районного суду міста Харкова.

Статтею 47 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що незалежність судді забезпечується належним матеріальним та соціальним забезпеченням судді. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності судді.

Гарантії незалежності суддів прописані у рішенні Конституційного Суду Україні № 10-рп/2013 від 19 листопада 2013 року, № 4-рп/2016 від 08 червня 2016 року та рішення № 2-р(11)/2020 від 15 квітня 2020 року, в яких саме, Конституційний Суд України зазначив, що наслідком відставки є, зокрема, припинення суддею своїх повноважень з одночасним збереженням за ним звання судді і гарантії недоторканості.

Відповідно до пункту 6.4 Європейської хартії «Про статус суддів» від 10 липня 1998 року, статус забезпечує судді, який досяг передбаченого законом віку для виходу у відставку з посади судді і який здійснював повноваження судді протягом певного строку, право на отримання виплат, рівень яких має бути якомога ближчим до рівня останньої заробітної плати на посаді судді. Відповідно до Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи від 13.10.1994 року № (94)12, від 17.11.2010 № (2010)12, мають існувати гарантії виплат в зв`язку з відставкою суддів, які повинні відповідати попередньому рівню оплати праці суддів. Відповідно і всі інші гарантії також повинні дотримуватися .

Згідно із статтею 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України» («Kryvitska and Kryvitskyy v. Ukraine», заява № 30856/03) від 02 березня 2011 року поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому особа проживає на законних підставах або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у право на житло (рішення Європейського суду з прав людини від 17 травня 2018 року заява № 17365/14, справа «Садов?як проти України».

У пункті 36 рішення від 18 листопада 2004 року у справі «Прокопович проти Росії» Європейський суд з прав людини зазначив, що концепція «житла» за змістом статті 8 Конвенції не обмежена житлом, яке зайняте на законних підставах або встановленим у законному порядку. «Житло» - це автономна концепція, що не залежить від класифікації у національному праві. Тому чи є місце конкретного проживання «житлом», що спричинило захист на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин справи, а саме - від наявності достатніх триваючих зав`язків з конкретним місцем проживання (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Баклі проти Сполученого Королівства» від 11 січня 1995 року, пункт 63).

Виселення особи з житла без надання іншого житлового приміщення можливе за умов, що таке втручання у право особи на повагу до житла передбачене законом, переслідує легітимну мету, визначену у пункті 2 статті 8 Конвенції, та є необхідним у демократичному суспільстві. Відповідність останньому критерію визначається з урахуванням того, чи існує нагальна суспільна необхідність для застосування такого обмеження права на повагу до житла та чи буде втручання у це право пропорційним переслідуваній легітимній меті.

Навіть якщо законне право на зайняття житлового приміщення припинене, особа вправі мати можливість, щоб її виселення було оцінене судом на предмет пропорційності у світлі відповідних принципів статті 8 Конвенції.

Недопустимим в правовому суспільстві є свавільне виселення особи із житлового приміщення.

Щоб захистити особу від свавілля, недостатньо забезпечити формальну можливість мати змагальне провадження для оскарження застосування положення закону в її справі. Якщо ухвалене в результаті судове рішення не містить обґрунтування або доказової бази, виникле втручання у гарантоване Конвенцією право може стати непередбачуваним та, як наслідок, не відповідати вимозі законності (рішення у справі «Лупса проти Румунії», заява № 10337/04, пункти 41-42; та рішення від 24 квітня 2008 року у справі «C. G. та інші проти Болгарії», заява № 1365/07, пункти 42, 46 та 49-50).

Рішення про виселення становитиме порушення статті 8 Конвенції, якщо тільки воно не ухвалене «згідно із законом», не переслідує однакових законних цілей, наведених у пункті 2 статті 8, і не вважається «необхідним у демократичному суспільстві». Вислів «згідно із законом» просто вимагає, щоб оскаржуваний захід ґрунтувався на національному законодавстві, але також стосується якості такого закону, зокрема, положення закону мають бути достатньо чіткими у своєму формулюванні та надавати засоби юридичного захисту про свавільного застосування. Крім того, будь-яка особа, якій загрожує виселення, у принципі повинна мати можливість, щоб пропорційність відповідного заходу була визначена судом. Зокрема, якщо було наведено відповідні аргументи щодо пропорційності втручання, національні суди повинні ретельно розглянути їх та надати належне обґрунтування.

Навіть якщо законне право на зайняття житлового приміщення припинене, особа вправі сподіватися, що її виселення буде оцінене як предмет пропорційності у контексті відповідних принципів статті 8 Конвенції

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Тобто саме на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Отже, з огляду на неведені вище норми матеріального права, практику Європейського суду, враховуючи встановлені у справі фактичні обставини, зокрема те, що спірне службове житло видано судді ОСОБА_2 та членам її сім`ї, при цьому, що суддя Букрєєва І.А. має статус судді у відставці, остання вселилася у спірне приміщення на законних підставах, постійно проживає, зареєстрована за адресою місцезнаходження житла, виконує обов`язки наймача тощо, та іншого житла немає, при цьому, відповідач має достатні та триваючи зв`язки з конкретним місцем проживання й спірне житло є єдиним житлом у розумінні статі 8 Конвенції, а також і те, що втратат житла є найбільш крайньою формою втручання у право до житла, суд на підставі належно оцінених доказів, поданих сторонами, дійшов висновку, що аргументи позивача про те, що відповідача потрібно виселити через забезпечення інших працівників, що потребують поліпшення житлових умов, не заслуговують на увагу, а загалом доводи та вимоги позову є безпідставними та необґрунтованими, а тому у суду відсутні правової підстави для його задоволення.

Оскільки суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог, у задоволені яких необхідно відмовити, то суд не розглядає питання щодо застосування строку позовної давності, заявленого відповідачем.

Керуючись ст.ст. 2, 12, 76- 81, 83, 258, 259, 263-268, 280-286 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

Відмовити у задоволені позовних вимог Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області в особі представника Малишкіної Наталі Олегівни, до ОСОБА_2 про виселення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його проголошення, апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів.

Відомості, щодо учасників справи, які не оголошуються судом:

Позивач: Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Харківській області, адреса місцезнаходження: 61001, м. Харків, майдан Героїв Небесної Сотні,36,корп.2; .

Відповідач: ОСОБА_2 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 .

Суддя О.О. Сугачова