Справа № 202/2745/24
Провадження № 2/202/3014/2024
РІШЕННЯ

Іменем України

21 травня 2024 року Індустріальний районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Мачуського О.М.

за участю секретаря судового засідання Карасьової Г.І.

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Дніпро, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат та 3% річних,-

ВСТАНОВИВ:

Представник ОСОБА_1 - адвокат Білий Постригань Т.Л. через систему «Електронний суд» звернулась до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат та 3% річних.

В обґрунтування позову зазначено, що 24 липня 2023 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська ухвалено рішення у справі № 202/6553/21 щодо стягнення з ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 , отримані без достатньої правової підстави грошові кошти у розмірі 60251,26 гривень, 3 % річних у сумі 5374,14 грн., інфляційні витрати у сумі 12478,54 грн., що разом становить 78103,94 грн.. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 24 жовтня 2023 року дане рішення суду залишено без змін.

16.02.2024 року державним виконавцем Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Кірсановим Сергієм Івановичем відкрито виконавче провадження №74188906 з примусового виконання виконавчого листа № 202/6553/21 виданого 23.01.2024 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошових коштів в сумі 78103,94 грн.

До теперішнього часу грошові кошти в добровільному порядку повернуті не були, виконавче провадження 74188906 не закрито. Тому, відповідач має виплатити позивачу інфляційні втрати та 3% річних з суми 78103,94 грн. в період з 21.10.2021 до 20.02.2024, що складають 33160,88 грн., з яких: 5474,87 гривень - процентна ставка 3% річних в період з 21.10.2021 до 20.02.2024; 27686,01 гривень - інфляційні втрати в період з 21.10.2021 до 20.02.2024.

Враховуючи наведене, представник позивача просить Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму в розмірі 33160,88 гривень, що складається з: 5474,87 гривень - процентна ставка 3% річних в період з 21.10.2021 до 20.02.2024; 27686,01 гривень - інфляційні втрати на суму в період з 21.10.2021 до 20.02.2024.

Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21 лютого 2024 року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження.

Заперечення від учасників справи проти розгляду справи в спрощеному позовному провадженні до справи не подавались.

Правом, передбаченим ст. 178 ЦПК України, щодо подачі відзиву на позовну заяву, відповідач не скористалась.

Позивач та його представник в судове засідання не з`явились, натомість в матеріалах справи наявна заява позивача в якій останній просить розглянути справу без його участі та підтримує позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач до судового засідання не з`явилась, подала до суду за допомогою електронної пошти клопотання в якому зазначила, що вона перебуває за межами України, а тому просила забезпечити її участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції із використанням власних технічних засобів (клопотання не було підписано електронним цифровим підписом).

Учасники справи мають право брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за умови наявності у суді відповідної технічної можливості. Підтвердження особи учасника справи здійснюється з використанням засобів електронної ідентифікації, що мають високий рівень довіри, відповідно до вимог Закону України "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", а в разі їх відсутності - у порядку, визначеному Законом України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" або Державною судовою адміністрацією України. (ст. 212 ЦПК України)

При цьому, після невдалих спроб підключити відповідача для участі в судовому засіданні 24.04.2024 р. в режимі відеоконференції, остання не вийшла на зв`язок. Аналогічна ситуація склалась і на наступному судовому засіданні 21.05.2024 р..

Судом вжито всіх заходів для повідомлення та участі відповідача в судових засіданнях, однак саме відповідач, як особа, яка подала заяву про участь учасника справи в дистанційному режимі, несе ризики технічної неможливості участі в відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо, що регламентовано в ч. 5 ст. 212 ЦПК України.

Таким чином, ОСОБА_2 , будучи належним чином повідомленою про судові засідання, не направила до суду будь-яких заяв, заперечень, клопотань, у зв`язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу за її відсутності та ухвалити заочне рішення, відповідно до вимог ст.ст. 280-282 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозв`язку, об`єктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяв по суті, суд доходить наступного висновку.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Статтею 202 ЦК визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частини 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Між сторонами по справі виникли цивільно-правові відносини на підставі договору позики, які регулюються Цивільним кодексом України.

Згідно зі статтею 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Судом встановлено, що рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24 липня 2023 року у справі № 202/6553/21, провадження « 2/202/1039/2023 задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 та стягнуто з ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , отримані без достатньої правової підстави грошові кошти у розмірі 60251,26 гривень, 3 % річних у сумі 5374,14 грн., інфляційні витрати у сумі 12478,54 грн., що разом становить 78103,94 гривень.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 24 жовтня 2023 року залишено без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_2 . Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24 липня 2023 року залишено без змін.

Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Обов`язковість судового рішення є одним з основних принципів цивільного судочинства. Дана норма закріплена п.7 ч.3 ст. 2 ЦПК України. Згідно ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

На виконання даного рішення, Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська 23.01.2024 року видано виконавчий лист № 202/6553/21.

Постановою державного виконавця Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Кірсанова С.І. від 16 лютого 2024 року відкрито виконавче провадження № 74188906 з примісового виконання виконавчого листа №202/6553/21 виданого 23.01.2024 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобов`язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу.

Так, у частині п`ятій статті 11 ЦК України визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникнути з рішення суду.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

На підставі ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Так, судом встановлено, що грошове зобов`язання ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 щодо повернення коштів, отриманих без достатньої правової підстави до теперішнього часу фактично не виконано, а тому позивач, у відповідності до вимог ст. 625 ЦК України, має право вимагати сплати індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми, за весь період прострочення.

Стороною позивача надано розрахунок у відповідності до якого 3 % річних складає 5474,87 гривень, розмір інфляційних витрат - 27686,01 гривень.

Наданий стороною позивача розрахунок 3 % річних та інфляційних втрат здійснений за період з 21.10.2021 року по 20.02.2024 року.

Водночас, відповідно до п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.

Отже, відсутні правові підстави для нарахування 3% річних та інфляційний втрат після введення на території України воєнного стану (24 лютого 2022 року).

Судом самостійно здійснюється розрахунок 3 % річних за період з 21.10.2021 року по 23.02.2022 року, й встановлено, що такий розмір складає 808,85 гривень (78103,94 грн (сума боргу) ? 3,0 % / 100% ? 126 (кількість днів) / 365 (днів у році) = 808,85 гривень).

Судом також здійснено розрахунок інфляційних втрат, у відповідності до ст. 625, п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, тобто за період з 20.10.2021 року по 23.02.2022 року й встановлено, що такий розмір складає 3410,51 гривень ([Сукупний індекс інфляції] = 100,80% ? 100,60% ? 101,30% ? 101,60% = 104,367% (за період Листопад 2021 - Лютий 2022); [Інфляційні нарахування] = 78 103,94 грн. (сума боргу) ? 104,367% (сукупний індекс інфляції) / 100% - 78103,94 грн. (сума боргу) = 3410,51 грн.)

Враховуючи викладене, оскільки відповідач прострочила виконання грошового зобов`язання щодо повернення коштів, отриманих без достатньої правової підстави, яке останньою було виконано не було, суд доходить висновку, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача на його користь інфляційних втрат та 3 % річних від простроченої суми які входять до складу грошового зобов`язання, за період з 21.10.2021 року по 23.02.2022 року є обґрунтованими, а з відповідача на користь позивача, за вказаний період підлягають стягненню 4219,01 гривень, з яких: 808,85 гривень 3% річних; 3410,51 гривень інфляційні втрати.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат та 3% річних, підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України)

Відповідно до Пенсійного посвідчення № НОМЕР_2 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має інвалідність ІІ групи, а тому на підставі пункту 9 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» останнього звільнено від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях.

Частиною 6 ст. 141 ЦПК України визначено,що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, з відповідача, відповідно до вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України на користь держави, пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, підлягає стягненню судовий збір у розмірі 154,10 гривень, а інша частина в розмірі 1057,10 гривень підлягає компенсації за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст. 11, 509, 526, 610, 625 ЦК України, ст. ст. 2, 4, 5, 13, 81, 82, 141, 265, 280-282, 430 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат та 3% річних задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , розмір інфляційних витрат за період з 21.10.2021 року по 23.02.2022 року в сумі 3410,16 гривень та 3 % річних за період нарахування з 21.10.2021 року по 23.02.2022 року в розмірі 808,85 гривень, що разом становить 4219,01 гривень.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , на користь держави судові витрати з оплати судового збору у розмірі 154,10 гривень.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення може бути оскаржено позивачем, шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня його складення в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя О.М. Мачуський