Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2024 року м.Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області

в складі головуючого судді Бучко Т.М.

секретар судового засідання Дем`янчук Н.В.

з участю представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Товариство з обмеженою відповідальністю "Мілоан", про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 102720147 від 25 травня 2021 року в розмірі 80060 грн, судовий збір у розмірі 2422,40 грн та витрати на професійну правову допомогу в розмірі 6000 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог посилається на те, що 25 травня 2021 року за власного волевиявлення, з повним розумінням умов кредитування та усвідомленням рівня відповідальності, в особистому кабінеті на офіційному веб-сайті ТОВ «Мілоан» ОСОБА_2 було подано заявку на отримання кредиту № 102720147. ТОВ «Мілоан» було направлено відповідачу електронним повідомленням (SMS) одноразовий ідентифікатор, при введенні якого відповідач підтверджує прийняття умов кредитного договору № 102720147 від 25 травня 2021 року. На підставі платіжного доручення відповідачу були перераховані кредитні кошти на картковий рахунок в сумі 20000 грн. Відповідач не виконав належним чином кредитні зобов`язання, внаслідок чого 14 вересня 2021 року згідно умов договору відступлення прав вимоги № 08Т ТОВ «Мілоан» було відступлено право вимоги за кредитним договором № 102720147 від 25 травня 2021 року на користь ТОВ «Діджи Фінанс», а відповідно ТОВ «Діджи Фінанс» набуто права вимоги до відповідача. Згідно з договором відступлення права вимоги сума боргу перед новим кредитором становить 80060 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту становить 20000 грн, заборгованість за відсотками становить 60060 грн. У зв`язку з істотними порушеннями відповідачем умов кредитного договору позивачем на адресу відповідача, зазначену в кредитному договорі, направлено повідомлення про відступлення права вимоги із зазначенням інформації про порядок погашення заборгованості по кредитному договору. Незважаючи на це, позичальник не виконав свого обов`язку та припинив повертати наданий йому кредит в строки, передбачені кредитним договором.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача ОСОБА_1 просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Заперечення протии позову мотивує тим, що позивач не підтвердив факт укладення кредитного договору. Ані кредитний договір, ані графік платежів, ані паспорт споживчого кредиту не містять комбінації цифр та літер, які нібито є одноразовим ідентифікатором, яким нібито підписані дані документи, які не можуть вважатися електронним документом (копією електронного документа), оскільки не відповідають вимогам ст.5, 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», та не є належним доказом укладення кредитного договору між відповідачем та кредитором. Заборгованість за відсотками нарахована як протягом строку дії кредитного договору, тобто до 24 червня 2021 року, так і після закінчення строку дії кредитного договору. Розмір відсотків мав би становити 60 грн, а не 60060 грн, як нарахував позивач. Нарахування відсотків у розмірі, що становить 300,3 % від тіла кредиту, є кабальними умовами для відповідача. Встановлений розмір процентів перевищує розумну межу відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, є явно завищеним, не відповідає вимогам п.5 ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» і засадам справедливості, добросовісності, розумності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника. Встановлення процентів за користування кредитом в розмірі 60060 грн, враховуючи те, що тіло кредиту становить 20000 грн, є агрессивною діяльністю, а отже, нечесною підприємницькою практикою. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. В данному випадку кредитний договір є недійсним, а його недійсність регламентується в розумінні нікчемності, оскільки закон встановлює імперативність цього поняття. Окрім того, якщо споживачеві не було надано документ (електронний документ), який засвідчує факт здійснення правочину поза торговельними або офісними приміщеннями, такий правочин не є підставою для виникнення обов`язків для споживача. Відповідачем ніяких документів при укладенні кредитного договору отримано не було. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання йог оформи, оскільки у паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. Факт існування заборгованості відповідача перед позивачем жодним чином не підтверджений. Позивач не надав первинних бухгалтерських документів стосовно видачі кредиту в розмірі 20000 грн, його погашення. Платіжне доручення та відомості про щоденні нарахування та погашення, підписані ТОВ «Мілоан», не є належними доказами, оскільки не містять даних щодо власника банківської картки, на яку були перераховані кошти, повного номера картки. Факт того, що позивач є фінансовою установою, не є підставою для застосування виключно Закону України «Про платіжні послуги». Оскільки грошові вимоги кредитора до відповідача за кредитним договором незаконні, то є незаконним і відступлення права вимоги за кредитним договором, так як особа не може відступити права, якими сама не володіє. Таким чином, позивач не має права вимоги до відповідача за кредитним договором, а тому відсутній предмет позову в частині стягнення заборгованості за кредитним договором. До позову не додано реєстру боржників та докази повної оплати за договором факторингу. З платіжок вбачається, що за відсутпленя права вимоги за кредитним договором сплачено грошові кошти в розмірі 3993640,74 грн, а в акті прийому-передачі зазначено, що вартість відступлення права вимоги за кредитним договором становить 94800708,96 грн.

Ухвалою від 08 липня 2024 року позовну заяву суд прийняв до розгляду та відкрив спрощене позовне провадження у справі з проведенням судового засідання з повідомленням (викликом) сторін.

У заяві від 23 вересня 2024 року представник позивача ОСОБА_3 просить розгляд справи здійснювати за відсутності представника позивача. Одночасно подала до суду письмові додаткові пояснення, в яких зазначає, що оформлення кредиту онлайн із використанням одноразового пароля прирівнюється до підписання договору в паперовій формі власноручним підписом. Кредитний договір укладений в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства та доступний, зокрема через сайт товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби. Оскільки відповідач 24 червня 2021 року кредит в сумі 20000 грн не повернув, а продовжував користуватися кредитними коштами, то ТОВ «Мілоан» відповідно до умов кредитного договору, з якими погодився відповідач, нарахував проценти за користування кредитом, а саме за п.1.5.2, 2.3.1.1 та за п.1.6, 3.2.1.2 кредитного договору і таке нарахування відповідає вимогам ЦК України та умовам кредитного договору та спростовує доводи представника відповідача про незаконність нарахування відсотків за користування кредитом після 24 червня 2021 року. Відповідач не оспорює укладення кредитного договору, отже, сторонами договору станом на 25 травня 2021 року було досягнуто в належній формі згоди щодо усіх істотних умов договору, в тому числі щодо валюти договору, строку кредитування, повернення кредиту, сплати процентів за користування коштами тощо. Відповідач мала час на роздуми або перевірку умов перед укладанням кредитного договору, що є свідченням того, що ОСОБА_2 була належним чином проінформована, а умови були прозорими та зрозумілими. Після укладення кредитний договір був наданий позичальнику шляхом розміщення в особистому кабінеті позичальника, а тому твердження відповідача, що нею не було отримано ніяких документів, не відповідають дійсності. ТОВ «Мілоан» є фінансовою установою, а не банківською, та надає фінансові послуги з переказу коштів без відкриття рахунку на наданий позичальником рахунок. Доказом перерахування кредитних коштів відповідачу є платіжне доручення, що є первинним бухгалтерським документом. Такі умови перерахування коштів було погоджено сторонами при укладенні кредитного договору. Договір факторингу не визнаний недійсним у встановленому порядку, тобто, презумпція правочину не спростована.

В судовому засіданні представник відповідача позов не визнала з мотивів, викладених у відзиві на позовну заяву.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Про дату, час і місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, про що свідчить довідка про доставку електронного документа.

Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, з`ясувавши обставини та дослідивши наявні у справі докази, дійшов таких висновків.

Суд встановив, що 25 травня 2021 року між Товариство з обмеженою відповідальністю "Мілоан" та ОСОБА_2 укладений договір про споживчий кредит № 102720147 (індивідуальна частина), підписаний відповідачем одноразовим ідентифікатором S54698 (далі кредитний договір).

Відповідно до п.1.1 кредитного договору, кредитодавець зобов`язується на умовах, визначених цим договором, на строк, визначений п.1.3 договору, надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі, визначеній у п.1.2 договору, а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у встановлений п.1.4 договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором.

Згідно з п.1.2, 1.3, 1.4 кредитного договору, сума (загальний розмір) кредиту становить 20000 грн у валюті Українські гривні. Кредит надається строком на 30 днів з 25 травня 2021 року (строк кредитування). Термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом (дата платежу) 24 червня 2021 року.

Відповідно до п.1.5 кредитного договору, загальні витрати позичальника за кредитом включають загальну суму зборів, платежів та інших витрат позичальника, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом та комісії (без врахування тіла кредиту), складають 60 грн в грошовому виразі та 4,00 відсотків річних у процентному значенні (орієнтовна реальна річна процентна ставка) і включає в себе складові, визначені у п.п.1.5.1 1.5.2 договору.

Згідно з п.1.5.1 та п.1.5.2 кредитного договору, комісія за надання кредиту 0,00 грн. Проценти за користування кредитом 60 грн, які нараховуються за ставкою 0,01 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом.

Нарахування кредитодавцем процентів за користування кредитом здійснюється з дати наступної за днем надання кредиту по дату завершення строку кредитування (з урахуванням можливих пролонгацій) на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування, з урахуванням особливостей, передбачених п.2.2.3 договору (п.2.2.2 кредитного договору).

Переказ ТОВ "Мілоан" кредитних коштів в сумі 20000 грн отриуваче (позичальнику) ОСОБА_2 на кредитний рахунок 414949*62 підтверджується платіжним дорученням 27980108 від 25 травня 2021 року, яке є первинним бухгілтерським документом, а отже, належним та допустимим доказом.

За відомістю ТОВ «Мілоан» про щоденні нарахування та погашення за кредитним договором 102720147, сформованою станом на 10 травня 2024 року, заборгованість відповідача за спірним кредитним договором становить 80060 грн та складається із заборгованості по тілу кредиту в сумі 20000 грн, заборгованості по процентах в сумі 60060 грн. Нарахування процентів в сумі 60 грн здійснено за період з 26 травня 2021 року до 24 червня 2021 року згідно п.1.5.2 договору. Нарахування процентів в сумі 60000 грн за період з 25 червня 2021 року до 23 серпня 2021 року здійснено згідно п.1.6 договору.

14 вересня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» укладений договір факторингу № 08Т, відповідно до умов якого позивач набув право грошової вимоги до, серед інших, боржника ОСОБА_2 за договором про споживчий кредит № 102720147 від 25 травня 2021 року на суму 80060 грн, що підтверджується договором факторингу № 08Т від 14 вересня 2021 року, актом приймання-передачі реєстру прав вимоги від 14 вересня 2021 року до договору факторингу № 08Т від 14 вересня 2021 року, витягом з додатку до договору факторингу № 08Т від 14 вересня 2021 року, платіжними інструкціями про оплату за договором факторингу.

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч.1, 2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст.626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).

За приписами ст.639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За положеннями п.1 ч.1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.514 ЦК України).

Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит (грошові кошти) та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).

Частиною другою ст.1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до п.4 ч.2 ст.6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», договір про надання фінансових послуг укладається виключно в письмовій формі: у паперовому вигляді; у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг»; шляхом приєднання клієнта до договору, який може бути наданий йому для ознайомлення у вигляді електронного документа на власному веб-сайті особи, яка надає фінансові послуги, та/або (у разі надання фінансової послуги за допомогою платіжного пристрою) на екрані платіжного пристрою, який використовує особа, яка надає фінансові послуги; в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію».

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Згідно із п.6 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (п.12 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до ч.3 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч.4 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно із ч.6 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 цього закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом ч.8 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст.12 цього закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Верховний Суд у постанові від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 вказав, що важливо розуміти в якому конкретному випадку потрібно створювати електронний договір у вигляді окремого електронного документа, а коли досить висловити свою волю за допомогою засобів електронної комунікації. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.

Згідно зі ст.13 Закону України «Про споживче кредитування», договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію».

Юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму (ст.8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»).

За положеннями ст.12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Спірний кредитний договір укладений в електронній формі в особистому кабінеті позичальника (відповідача), що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства, в порядку, визначеному п.6.1, 6.2 кредитного договору.

Відповідач під час подання в особистому кабінеті анкети-заяви на кредит № 102720147 вказала прізвище, ім`я, по батькові, номер мобільного телефону, електронну пошту, паспортні дані, адресу місця реєстрації та проживання, освіту, соціальниц статус, місце роботи, розмір щомісячного доходу. Після проходження верифікації, отримання одноразового ідентифікатора відповідач підписала договір, який згідно з п.6.5 кредитного договору прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі. Після укладення договору кредитний договір розміщений в особистому кабінеті позичальника, а отже, наданий відповідачу.

Відповідно до ч.3 ст.100 ЦПК України, учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. В разі подання копії (паперової копії) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу.

Позивач подав копію електронного кредитного договору в паперовій копії. Клопотання про витребування у позивача оригіналу електронного доказу відповідач не заявляла, а у суду відсутні сумніви щодо відповідності копії кредитного договору оригіналу.

Таким чином, належними та допустимими доказами підтверджено факт укладання між сторонами спірного правочину.

Посилання представника відповідача на недійсність кредитного договору у зв`язку з нечесною підприємницькою практикою не заслуговують на увагу.

Нечесною підприємницькою практикою відповідно до п.14 ч.1 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів» є будь-яка підприємницька діяльність або бездіяльність, що суперечить правилам, торговим та іншим чесним звичаям та впливає або може вплинути на економічну поведінку споживача щодо продукції.

Нечесна підприємницька практика включає, зокрема будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика вважається такою, що вводить в оману, якщо вона спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б, шляхом надання йому неправдивої чи неповної інформації або ненадання певної інформації. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Агресивною вважається підприємницька практика, яка фактично містить елементи примусу, докучання або неналежного впливу та істотно впливає чи може вплинути на свободу вибору або поведінку споживача стосовно придбання продукції.

В п.5.1 кредитного договору, укладеного між сторонами, відповідач (позичальник) підтвердила, що до укладення цього договору ознайомилася з наявними схемами кредитування, отримала у письмовій формі (у вигляді електронного документа, розміщеного в особистому кабінеті) паспорт споживчого кредиту, який є невід`ємною частиною цього договору, з інформацією, передбаченою ч.2, 3 ст.9 Закону України «Про споживче кредитування»; до укладення договору отримала проект цього кредитного договору разом з додатками (в електронному вигляді в особистому кабінеті), ознайомилася з усіма його умовами; умови договору їй зрозумілої та вона підтверджує, що договір адаптовано під її потреби та фінансовий стан; інформація надана їй товариством з дотриманням вимог законодавства та забезпечує правильне розуміння суті фінансової послуги без нав`язування її придбання тощо.

Суду не надано доказів укладення кредитного договору під примусом, внаслідок докучання або неналежного впливу первісного кредитодавця на відповідача. До укладення кредитного договору відповідач отримала всю необхідну інформацію щодо умов договору. Крім того, п.3.4.4 та п.3.4.5 кредитного договору передбачено право позичальника відмовитися від одержання кредиту як до моменту його видачі кредитодавцем, так і в разі отримання ним грошових коштів не пізніше 14 календарних днів з моменту підписання договору. Таким правом відповідач не скористалася. Вказані обставини свідчать про усвідомлення відповідачем власного вибору сторони кредитодавця та прийняття запропонованих і погоджених між сторонами умов договору.

Також суд не бере до уваги доводи представника відповідача про відсутність доказів здійснення повної оплати за договором факторингу, так як за умовами укладеного між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Діджи Фінанс» договору факторингу № 08Т перехід від клієнта до фактора права вимоги відбувається в день підписання договору, а не в момент здійснення фактором оплати за відступлені права вимоги.

Проте, суд не погоджується з нарахованим розміром заборгованості за процентами, оскільки їх нарахування здійснене поза межами встановленого строку кредитування.

За змістом спірного кредитного договору, сторони обумовили строк, на який надається кредит (строк кредитування), 30 днів з терміном повернення кредиту 24 червня 2021 року. Однак, проценти нараховані кредитором по 23 серпня 2021 року.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 виснувала, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.

Позивач просить стягнути з відповідача проценти за користування кредитними коштами в сумі 60060 грн за період з 26 травня 2021 року до 23 серпня 2021 року. Враховуючи визначений договором строк кредитування (30 днів), стягненню підлягає заборгованість за процентами в сумі 60 грн, нарахованими за ставкою 0,01 % за 30 днів користування кредитом.

Оскільки всупереч наведеним нормам закону та умовам спірного кредитного договору відповідач не виконала належним чином зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитними коштами у строки, передбачені договором, наявні підстави для стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту в сумі 20000 грн та заборгованості за процентами, нарахованими в межах строку кредитування, в сумі 60 грн.

За таких обставин позов належить задовольнити частково.

За правилами ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача понесені ним документально підтверджені витрати на оплату судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 605,60 грн.

Згідно з ч.2 ст.141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі частково задоволення позову на обидві сторонни пропорційно розміру задоволених позовних вимог. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, серед іншого, витрати на професійну правничу допомогу (ч.2 ст.133 ЦПК України).

Відповідно до ч.3 ст.141 ЦПК України, при вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує, серед іншого, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обгрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторонни або чи викликала справа публічний інтерес.

На підтвердження розміру понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу надано: договір про надання правової допомоги № 42649746 від 01 квітня 2024 року, укладений між ТОВ "Діджи Фінанс" та адвокатом Білецьким Б.М., додаткову угоду № 65 до договору № 42649746 про надання правової допомоги від 01 квітня 2024 року, укладену 10 травня 2024 року, акт про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом від 10 травня 2024 року, відповідно до якого вартість виконаних робіт становить 6000 грн., детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом Білецьким Б.М., необхідних для надання правничої (правової) допомоги за позовом ТОВ "Діджи Фінанс" щодо стягнення кредитної заборгованості.

Враховуючи, що позовні вимоги суд задовольняє частково, з відповідача належить стягнути на користь позивача 1500 грн у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підтвердження розміру понесених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу надано: договір про надання правової допомоги № 24/267Ф від 12 липня 2024 року, укладений між ОСОБА_2 та адвокатом Войтович Л.В., акт прийому передачі наданих послуг від 12 липня 2024 року, детальний опис робіт, виконаних адвокатом Войтович Л.В., відповідно до яких вартість правової допомоги становить 10000 грн.

З огляду на складність справи, предмет спору та ціну позову, витрати відповідача на правничу допомогу в розмірі 10000 грн суд вважає неспівмірними, а тому зменшує їх розмір до 4000 грн.

Відповідно до ч.10 ст.141 ЦПК України, при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму витрат, сплатит різницю іншій стороні. У такому випадку сторонни звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Враховуючи положення ч.10 ст.141 ЦПК України, підлягають стягненню з позивача на користь відповідача 2000 грн у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

На підставі наведеного та керуючись ст.10, 12, 89, 141, 258, 264-265, 273, 353, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Товариство з обмеженою відповідальністю "Мілоан", про стягнення заборгованості за кредитним договором, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» заборгованість за кредитним договором № 102720147 від 25 травня 2021 року в розмірі 20060 (двадцять тисяч шістдесят) грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» на користь ОСОБА_2 2000 (дві тисячі) грн у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Рівненського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони у справі :

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс», місцезнаходження: 04112, м.Київ, вул.Авіаконструктора Ігоря Сікорського, буд.8; ;

відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ;

третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю "Мілоан", місцезнаходження: 04107, м.Київ, вул.Багговутівська, буд.17-21, .

Повне судове рішення складене 18 листопада 2024 року.

Суддя