ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/534/24Головуючий по 1 інстанції
Справа №711/4378/23 Категорія: 304090000 Демчик Р.В.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2024 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів: Новікова О.М., Гончар Н.І., Фетісової Т.Л., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25 грудня 2023 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 ,

в с т а н о в и в :

У липні 2023 року АТ «Райффайзен Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 .

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 16.11.2005 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль», правонаступником якого за всіма юридичними правами та обов`язками є АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №354411/6580/0746-5, згідно умов якого позичальник отримала кредит у вигляді невідновлюваної кредитної лінії з лімітом 15000,00 дол. США, строком 240 місяців з 16.11.2005 року по 15.11.2025 року, зі сплатою 12.5% річних, сплати комісії та виконати інші зобов`язання в порядку та строки визначені кредитним договором. Позичальник, у свою чергу, зобов`язався належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту.

Відповідно до умов п. 3.1. Кредитного договору Кредитор надав Позичальнику Кредит на умовах його забезпечення, строковості, повернення та сплати за користування.

Надання кредитних коштів проводилося, згідно з вимогами п. 3.2. Кредитного договору шляхом перерахування кредитних коштів з позичкового рахунку на поточний рахунок Позичальника, з подальшою можливістю видачі готівки Позичальнику через касу Кредитора.

Банк виконав свої зобов`язання, надавши останньому кредитні кошти в сумі, строки та на умовах, передбачених умовами Кредитного договору.

Відповідно до умов п. 5.1. Кредитного договору, Позичальник зобов`язався здійснювати погашення кредиту та процентів щомісяця у строки та в розмірах чітко встановлених графіком погашення кредиту.

Відповідно до умов п. 5.5 та п. 6.5. кредитного договору у випадку невиконання або неналежного виконання позичальником умов кредитного договору позичальник зобов`язується достроково здійснити повернення кредиту, відсотків та інших платежів протягом 10 банківських днів з моменту надіслання кредитом на позичальника відповідного листа-повідомлення з вимогою дострокового погашення.

28.10.2005 року кредитор та позичальник уклали Додаткову угоду №1 до Кредитного договору № 354411/6580/0746-5 від 16.11.2005 року, відповідно до умов якої сторони досягли згоди доповнити розділ 5 кредитного договору пунктом 5.7.

Згодом 08.03.2022 року з метою зменшення фінансового навантаження на позичальника в умовах кризових явищ в економіці України Кредитор та Позичальник досягли згоди щодо реструктуризації простроченої кредитної заборгованості.

У зв`язку з нездійсненням щомісячного погашення кредитної заборгованості, станом на 01.05.2023 року заборгованість ОСОБА_1 становила 7223,60 доларів США, яка складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 6330,40 дол. США, в тому числі простроченої заборгованості за кредитом у розмірі 1789,06 дол. США; заборгованості за відсотками у розмірі 893,20 дол. США, в тому числі простроченої заборгованості за відсотками у розмірі 858,51 дол. США.

На підставі викладеного банк просив суд стягнути з Ганічевої заборгованість за кредитним договором станом на 18.02.2022 року у сумі 6270,64 дол. США, яка складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 6204,24 дол. США; заборгованість за відсотками у розмірі 66,40 дол. США.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25 грудня 2023 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Райфазен Банк» заборгованість за кредитним договором №354411/6580/0746-5 від 16.11.2005 року в сумі 6270,64 доларів США.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Райфазен Банк» судові витрати, пов`язані із сплатою судового збору в сумі 3439,63 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що з наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що в зв`язку з порушенням ОСОБА_1 зобов`язань за умовами договору станом на 18.02.2022 року утворилась заборгованість у сумі 6270,64 дол. США, яка складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 6204,24 дол. США; заборгованість за відсотками у розмірі 66,40 дол. США.

У відповідності до чинного законодавства України та умов і приписів кредитного договору АТ «Райффайзен Банк» вживались заходи досудового врегулювання спору шляхом направлення вимог про дострокове виконання грошових зобов`язань за кредитні договором відповідачу надавши можливість протягом 30 календарних днів добровільно врегулювати заборгованість за кредитним договором. Дана вимога була направлена 02.05.2023 року, однак, у визначені кредитором строки не виконана.

З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст. 81 ЦПК України, виходячи із принципів розумності та справедливості, зважаючи на те, що відповідачем не представлено суду жодних доказів щодо безпідставності вимог позивача, враховуючи те, що відповідач, будучи ознайомлений з умовами кредитування, уклавши кредитний договір не виконує його істотні умови щодо порядку та строків погашення кредиту та процентів за користування ним, хоча взяв на себе зобов`язання їх виконувати та вчасно погашати заборгованість, суд дійшов висновку, що позовні вимоги банку підлягають до задоволення.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій посилаючись на те, що рішення ухвалено без повного, всебічного та об`єктивного дослідження усіх обставин справи, просить його змінити, зменшивши суму, яка підлягає до стягнення з неї на користь АТ «Райффайзен Банк Аваль» з 6270,64 дол. США до 5780,51 дол. США.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги вказує, що дійсно на сьогодні існує заборгованість по кредитному договору в сумі 5780,51 дол. США, що не відповідає сумі зазначеній в позові позивачем 6270,64 дол. США. Позивачу було достеменно відомо, що відповідач систематично здійснює платежі, і хоча після звернення до суду сума заборгованості була зменшена, позивач не подав до суду заяву про зменшення позовних вимог.

У відзиві на апеляційну скаргу АТ «Райффайзен Банк Аваль» зазначило, що в матеріалах судової справи міститься розрахунок заборгованості за кредитним договором станом на 01.05.2023 року та Виписка по рахунку позичальника станом на дату видачі кредиту 16.11.2005 року, яка є належним доказом підтвердження видачі кредиту.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується наявна заборгованість позичальника за кредитним договором.

При цьому, відповідачем доказів на спростування позовних вимог, власного контррозрахунку заборгованості чи доказів погашення заборгованості не було подано до суду.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів доходить наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалене судом першої інстанції рішення відповідає зазначеним вище вимогам.

Як вбачається з матеріалів справи, 16.11.2005 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль», правонаступником якого за всіма юридичними правами та обов`язками є Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №354411/6580/0746-5, згідно умов якого позичальник отримала кредит у вигляді невідновлюваної кредитної лінії з лімітом 15000,00 дол. США, строком 240 місяців з 16.11.2005 року по 15.11.2025 року, зі сплатою 12.5% річних, сплати комісії та виконати інші зобов`язання в порядку та строки визначені кредитним договором. Позичальник, у свою чергу, зобов`язався належним чином використати та повернути Банку суму отриманого кредиту.

Відповідно до умов п. 3.1. Кредитного договору Кредитор надав Позичальнику Кредит на умовах його забезпечення, строковості, повернення та сплати за користування.

Надання кредитних коштів проводилося, згідно вимог п.3.2. Кредитного договору; шляхом перерахування кредитних коштів з позичкового рахунку на поточний рахунок Позичальника, з подальшою можливістю видачі готівки Позичальнику через касу Кредитора.

Відповідно до умов п. 5.1. Кредитного договору, Позичальник зобов`язався здійснювати погашення кредитної заборгованості безготівковими платежами або готівку в касу Кредитора: щомісячно, до 15 (п`ятнадцятого) числа кожного місяця, починаючи з місяця отримання кредиту, часткове погашенім кредиту згідно п. 1.3. Кредитного договору ті остаточне погашення кредиту до 15 листопада 2025 року на рахунок, визначений п. 4.1 Кредитного договору; щомісячно, до 15 (п`ятнадцятого) числа кожного місяця, починаючи з місяці наступного за місяцем отримання кредиту, та при остаточному погашенні кредиту, сплати процентів за фактичне використання кредитних коштів на рахунок, визначений Кредитний договором.

Відповідно до умов п.5.5 та п. 6.5. кредитного договору, у випадку невиконання або неналежного виконання позичальником умов кредитного договору, позичальник зобов`язується достроково здійснити повернення кредиту, відсотків та інших платежів протягом 10 банківських днів з моменту надіслання кредитом на позичальника відповідного листа-повідомлення з вимогою дострокового погашення.

Згідно з п. 10.2 кредитного договору, зміни в Договорі оформлюються додатковими угодами, які стають невід» ємною частиною Договору.

28.10.2005 року кредитор та позичальник уклали Додаткову угоду №1 до Кредитного договору № 354411/6580/0746-5 від 16.11.2005 року, відповідно до умов якої сторони досягли згоди доповнити розділ 5 кредитного договору пунктом 5.7 наступного змісту; «Позичальник зобов`язується протягом 45 календарних днів з дати укладання Договору надати Кредитору копію Угоди про надання часткової компенсації укладеної з Державним фондом сприяння молодіжному житловому будівництву. В разі невиконання умов цього Договору, процента ставка за Договором встановлюється в розмірі 13.0% річних з дати укладання кредитного договору».

08.03.2022 року з метою зменшення фінансового навантаження на позичальника в умовах кризових явищ в економіці України Кредитор та позичальник досягли згоди щодо реструктуризації простроченої кредитної заборгованості.

АТ «Райффайзен Банк» вживались заходи досудового врегулювання спору шляхом направлення вимог про дострокове виконання грошових зобов`язань за кредитні договором Відповідачу надавши можливість протягом 30 календарних днів добровільно врегулювати заборгованість за Кредитним договором. Дана вимога була направлена 02.05.2023 року, однак, у визначені Кредитором строки не виконана.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що в зв`язку з порушенням ОСОБА_1 зобов`язань за умовами договору станом на 18.02.2022 року утворилась заборгованість у сумі 6270,64 дол. США, яка складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 6204,24 дол. США; заборгованість за відсотками у розмірі 66,40 дол. США.

Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі статтею 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до вимог частини другої статті 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За положеннями статей 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня.

При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Тобто, відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю»(далі - Декрет № 15-93, діяв на момент укладення договору), Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті».

Декретом № 15-93 встановлено режим здійснення валютних операцій на території України, визначено загальні принципи валютного регулювання, повноваження державних органів і функції банків та інших фінансових установ України в регулюванні валютних операцій, права й обов`язки суб`єктів валютних відносин, порядок здійснення валютного контролю, відповідальність за порушення валютного законодавства.

У статті 5 Декрету № 15-93визначено, що операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного банку України. Генеральні ліцензії видаються комерційним банкам та іншим фінансовим установам України, національному оператору поштового зв`язку на здійснення валютних операцій, що не потребують індивідуальної ліцензії, на весь період дії режиму валютного регулювання.

Індивідуальні ліцензії видаються резидентам і нерезидентам на здійснення разової валютної операції на період, необхідний для здійснення такої операції.

Відповідно до статті 1 Декрету № 15-93комерційні банки не входять до категорії «резидентів» та «нерезидентів» та змістом вказаного Декрету не передбачено обов`язку банку в отриманні індивідуальної ліцензії на передачу іноземної валюти в позику.

Крім того, 09 лютого 2019 року Декрет № 15-93 втратив чинність у зв`язку із введенням в дію Закону України «Про валюту і валютні операції», за змістом частини першої статті 9 якого банки надають банківські та інші фінансові послуги, якщо вони є валютними операціями, на підставі банківської ліцензії.

Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Заборони на виконання грошового зобов`язання в іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду України від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18).

При укладенні 16 листопада 2005 року спірного кредитного договору сторонами було досягнуто згоди з усіх його істотних умов та визначено: валюту кредитування, суму кредиту, процентну ставку за користування ним і порядок повернення кредиту, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору. Так, підписавши договір, позивач засвідчив, що він погодився з його умовами. Крім того, ОСОБА_1 частково виконала обов`язки, покладені на неї даним договором.

За таких обставин суд першої інстанції, з яким погоджується і колегія суддів, оцінивши всі надані сторонами докази, дійшов правильного висновку, що ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання не виконала, у передбачений в договорах термін грошові кошти не повернула, унаслідок чого виникла заборгованість, яка підлягає стягненню з позичальника.

До апеляційної скарги ОСОБА_1 долучила довідку про стан кредиту від 31 січня 2024 року №81-23/2/13025 видану АТ «Райффайзен Банк» у відповідності до якої станом на 31.01.2024 року заборгованість за кредитним договором №354411/6580/0746-5 від 16.11.2005 року виданим АТ «Райффайзен Банк» складає 5780,51 дол. США, з них: 5017,79 дол. США заборгованість по сумі кредиту; 1715,03 дол. США в т.ч. прострочений кредит; 762,72 дол. США заборгованість за процентами; 28,43 дол. США в т.ч. нараховані проценти; 734,29 дол. США в т. ч. прострочені проценти; 0,00 дол. США розрахована пеня.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини 1, 3 статті 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додаткового поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції, з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Колегія суддів констатує, що під час звернення до суду та розгляду справи у суді першої інстанції позивачем належними доказами підтверджено розмір заборгованості ОСОБА_1 .

Довідка, яка долучена ОСОБА_1 до апеляційної скарги на правильність висновків суду першої інстанції не впливає, оскільки відповідачем під час судового розгляду її надано до суду не було, у вказаній довідці відсутні відомості про дату часткового погашення кредиту. Тому зважаючи на те, що суд апеляційної інстанції переглядає законність судового рішення станом на час його ухвалення, не вбачається підстав для задоволення апеляційних вимог відповідача.

Виняткових обставин, які б перешкоджали відповідачу у разі часткового погашення боргу під час розгляду справи, отримати та подати зазначений доказ до суду першої інстанції ОСОБА_1 не наведено.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скарги без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 35, 258, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25 грудня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді