Провадження №4-с/369/21/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.03.2024 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Волчка А.Я.

при секретарі Лоу А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві скаргу адвоката Чернецької Ганни Миколаївни, поданої в інтересах ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Фастівський відділ Державної виконавчої служби у Фастівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на дії державного виконавця,

ВСТАНОВИВ:

04.09.2023 року адвокат Чернецька Ганна Миколаївна в інтересах ОСОБА_1 звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області зі скаргою на дії державного виконавця .

Згідно з якою, просить суд поновити їй строк на подання скарги, визнавши причини пропуску на її подання поважними та постановити рішення суду, відповідно до якого зобов`язати державного виконавця Фастівського відділу Державної виконавчої служби у Фастівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відкрити виконавче провадження з виконання ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04.08.2023 року у справі № 369/5743/23 щодо виконання забезпечення позову.

Свої вимоги мотивувала тим, що Києво-Святошинським районним судом Київської області розглядається позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини з матір`ю.

Під час розгляду даного позову, а саме 25 липня 2023 року відповідач забрав сина та не повернув його після спливу часу, відведеного йому для спілкування, а саме - він мав повернути сина 28 липня 2023 року о 19-й годині. Станом на 23 серпня 2023 року дитина перебуває у відповідача в невідомо яких умовах.

Виконавчим комітетом Боярської міської ради, як органом опіки і піклування відповідно до рішення від 19.01.2023 №9/51 встановлений графік спілкування батька з малолітнім ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З метою зобов`язання ОСОБА_2 виконувати даний графік ОСОБА_1 подала заяву про забезпечення позову, а саме встановлення обов`язків ОСОБА_2 виконувати графік спілкування з малолітнім сином.

04 серпня 2023 року Києво-Святошинським районним судом була прийнята ухвала, відповідно до якої до прийняття Києво-Святошинським районним судом Київської області судового рішення у даній справі, встановлено обов`язок ОСОБА_2 виконувати графік спілкування та виховання малолітнього ОСОБА_5 затверджений рішенням виконавчого комітету Боярської міської ради від 19 №9/51, а саме - 1 і 3 тиждень місяця: з 17-00 години вівторка до 20-0С середи, з 17-00 години п`ятниці до 20-00 години неділі; 2 і 4 тиждень місяця години вівторка до 19-00 години п`ятниці, дотримуючись днів тижня і доби для повернення малолітнього сина матері.

ОСОБА_1 подала дану ухвалу суду разом із заявою для виконання Фастівського ВДВС.

14 серпня 2023 року державний виконавець Скрід Ю.М. повернула виконавчий документ стягувачу ( ОСОБА_1 ) без прийняття виконання, мотивуючи своє рішення п. 7. ч. 4 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження».

Враховуючи вищевикладене просили, постановити рішення суду, відповідно до якого зобов`язати державного виконавця Фастівського відділу Державної виконавчої служби у Фастівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відкрити виконавче провадження з виконання ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04.08.2023 року у справі № 369/5743/23 щодо виконання забезпечення позову.

21.12.2023 року до суду надійшов відзив Фастівського відділу Державної виконавчої служби у Фастівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), відповідно до якого вважають вказану скаргу необґрунтованою та такою, що не підлягає до задоволення, просили скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця залишити без задоволення.

Оскільки, відповідно до ч. 2 ст. 450 ЦПК України, неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду, суд вважає за можливе розглянути скаргу за їх відсутності.

У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Так, КЦС ВС у Постанові від 30 вересня 2022 року № 761/38266/14 (61-1091св21) роз`яснив, що якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, Якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Положенням ст. 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

За змістом частини першої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Виконання судового рішення відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України від 26 червня 2013 року № 5-рп/2013 у справі № 1-7/2013 є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

За ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

При розгляді скарги судом встановлено, що Києво-Святошинським районним судом Київської області розглядається позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини з матір?ю (справа №369/5743/23). В той же час, Виконавчим комітетом Боярської міської ради, як органом опіки і піклування відповідно до рішення від 19.01.2023 №9/51 встановлений графік спілкування батька з малолітнім ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З метою зобов?язання ОСОБА_2 виконувати даний графік ОСОБА_1 подала заяву про забезпечення позову, а саме встановлення обов?язку ОСОБА_2 виконувати графік спілкування з малолітнім сином.

04 серпня 2023 року Києво-Святошинським районним судом була прийнята ухвала, відповідно до якої до прийняття Києво-Святошинським районним судом Київської області судового рішення у даній справі, встановлено обов`язок ОСОБА_2 виконувати графік спілкування та виховання малолітнього ОСОБА_4 , що затверджений рішенням виконавчого комітету Боярської міської ради від 19.01.2023 №9/51, а саме - 1 і 3 тиждень місяця: з 17-00 години вівторка до 20-00 години середи, з 17-00 години п`ятниці до 20-00 години неділі; 2 і 4 тиждень місяця: з 17-00 години вівторка до 19-00 години п`ятниці, дотримуючись днів тижня та годин доби для повернення малолітнього сина матері.

ОСОБА_1 подала дану ухвалу суду разом із заявою для виконання до Фастівського ВДВС. 14 серпня 2023 року державний виконавець Скрід Ю.М. повернула виконавчий документ стягувачу ( ОСОБА_1 ) без прийняття до виконання, мотивуючи своє рішення п. 7. ч. 4 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», а саме, що дана ухвала суду не містить заходів примусового виконання.

Не погоджуючись з таким рішенням державного виконавця, скаржник подала скаргу на бездіяльність державного виконавця, мотивуючи тим, що ухвала суду щодо забезпечення позову відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» є виконавчим документом, що підлягає примусовому виконанню.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Під час виконання судових рішень учасники справи мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно зі статтею 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Приписами статті 129-1 Конституції України передбачено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка підлягає застосуванню згідно з частиною четвертою статті 10 ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа за заявою стягувача про примусове виконання рішення (пункт 1 частини першої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження»).

Частиною п`ятою статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Відповідно до пункту 6 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, зокрема, якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону.

Пунктом 3 частини першої статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

Відповідно до норм Закону України «Про виконавче провадження» ухвала про забезпечення позову є виконавчим документом. Строк пред`явлення до виконання ухвали - один рік.

Виконання ухвал з питань забезпечення позову здійснюється негайно в порядку, встановленому законом для виконання судових рішень.

У разі невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим цією статтею, стягувач має право звернутися до суду чи іншого органу (посадової особи), що видав виконавчий документ, щодо приведення його у відповідність із зазначеними вимогами.

Під час розгляду скарг на рішення (повідомлення) державного/приватного виконавця про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання на підставі пункту 7 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з тим, що виконавчий документ не передбачає вжиття заходів примусового виконання рішень, суд у кожній справі має виходити з конкретних обставин, зокрема, з`ясовувати, чи покладається на боржника обов`язок вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, передати майно стягувачу, сплатити грошові кошти тощо.

Подібні висновки Верховний Суд сформулював у постанові від 27 червня 2022 року у справі № 356/177/18 (провадження № 61-11895св21).

У таких висновках Верховний Суд керується тим, що у частині першій та пункті 1 частини другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Верховний Суд наголошує на тому, що обов`язком державного/приватного виконавця є вжиття всіх передбачених законом заходів для виконання судового рішення. Якщо державному/приватному виконавцю не зрозуміле рішення, порядок його виконання, тоді виконавець не позбавлений можливості звернутися до суду із заявою про роз`яснення рішення суду, про встановлення порядку виконання рішення тощо.

Верховний Суд наголошує, що під час розгляду скарг на повідомлення державного/приватного виконавця про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання на підставі пункту 7 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з тим, що виконавчий документ не передбачає вжиття заходів примусового виконання рішень, суд у кожній справі має виходити з конкретних обставин, здійснити аналіз рішення суду на предмет того, чи підлягає воно примусовому виконанню відповідно до змісту ухваленого рішення та заходів примусового виконання, передбачених Законом України «Про виконавче провадження».

Європейський суд з прав людини зазначає, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (HORNSBY v. GREECE, № 18357/91, § 40, ЄСПЛ, від 19 березня 1997 року).

Як вбачається із матеріалів скарги, відповідно до ухвали Києво-Святошинського районного суду від 04 серпня 2023 року ОСОБА_2 встановлено обов?язок, тобто зобов?язано, ОСОБА_2 виконувати графік спілкування та виховання малолітнього ОСОБА_4 , що затверджений рішенням виконавчого комітету Боярської міської ради від 19.01.2023 №9/51, а саме - 1 і 3 тиждень місяця: з 17-00 години вівторка до 20-00 години середи, з 17-00 години п`ятниці до 20-00 години неділі; 2 і 4 тиждень місяця: з 17-00 години вівторка до 19-00 години п`ятниці, дотримуючись днів тижня та годин доби для повернення малолітнього сина матері.

Тобто, даною ухвалою про забезпечення позову, як виконавчим документом, зобов?язано ОСОБА_2 вчиняти певні дії дотримуватись графіку участі у вихованні малолітньої дитини ОСОБА_4 та повертати його матері з дотриманням графіку.

Як встановлено судом, 14 серпня 2023 року державний виконавець Скрід Ю.М. повернула виконавчий документ стягувачу ( ОСОБА_1 ) без прийняття виконання, мотивуючи своє рішення п. 7. ч. 4 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження».

В повідомленні зазначено, що виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

За положеннями ч.1 ст.3 Закону України «Про виконавче провадження» підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, ухвали судів у випадках передбачених законом.

Ухвала про забезпечення позову є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим Законом України «Про виконавче провадження».

Згідно з п. 1 ч. 1 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

За рішенням про встановлення побачення з дитиною державний виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення шляхом забезпечення побачень стягувача з дитиною в порядку, визначеному рішенням (ч. 6 ст. 26 Законом України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до п. 7 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень.

Статтею 10 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

При цьому статтею 64-1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконання рішення про встановлення побачення з дитиною полягає у забезпеченні боржником побачень стягувача з дитиною в порядку, визначеному рішенням.

Згідно з ч. 2 ст. 64-1 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець здійснює перевірку виконання боржником цього рішення у час та місці побачення, визначених рішенням, а у разі якщо вони рішенням не визначені, то перевірка здійснюється у час та місці побачення, визначених державним виконавцем.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець складає акт та виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі, визначеному частиною першою статті 75 цього Закону. У постанові зазначаються вимога виконувати рішення та попередження про кримінальну відповідальність.

У разі виконання рішення боржником виконавець складає акт та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження (ч. ч. 3, 5 ст. 64-1 Закону України «Про виконавче провадження»).

Якщо боржник у подальшому перешкоджає побаченням стягувача з дитиною, стягувач має право звернутися до державного виконавця із заявою про відновлення виконавчого провадження. Після відновлення виконавчого провадження державний виконавець повторно здійснює заходи, передбачені цією статтею (ч. 6ст. 64-1 Закону України «Про виконавче провадження»).

Порядок виконання рішень державним виконавцем про встановлення побачення з дитиною також передбачений розділом IX Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5.

Таким чином, стаття 64-1 Закону України «Про виконавче провадження» регламентує чіткий порядок та встановлює обов`язок державного виконавця вчиняти виконавчі дії з примусового виконання судових рішень про встановлення побачення з дитиною, у порядку, встановленому ст. 63 цього Закону.

Аналогічний висновок щодо застосування вказаних норм права у подібних правовідносинах викладений у постанові Верховного Суду від 13.10.2021 року у справі №703/2714/19 (провадження № 61-11537св21).

Разом з тим повідомлення про повернення виконавчого документу носить інформаційний характер, не є ні нормативно-правовим актом, ні правовим актом індивідуальної дії, тому не може бути предметом оскарження, а відкриття виконавчого провадження відноситься до компетенції державного виконавця.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що державним виконавцем не враховано положення ст. 64-1 Закону України «Про виконавче провадження», а тому її дії щодо винесення повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання є неправомірними.

З огляду на те, що дії суб`єкта оскарження Фастівського відділу Державної виконавчої служби у Фастівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо повернення без прийняття до виконання ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04.08.2023 року в справі №369/5743/23 є неправомірними, слід зобов`язати державного виконавця Фастівського відділу державної виконавчої служби усунути порушення шляхом повторного вирішення питання про відкриття виконавчого провадження за вказаним виконавчим документом.

Згідно з частинами першою - п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 447, 448 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу адвоката Чернецької Ганни Миколаївни, поданої в інтересах ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Фастівський відділ Державної виконавчої служби у Фастівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на дії державного - задовольнити.

Зобов?язати державного виконавця Фастівського відділу Державної виконавчої служби у Фастівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Скрід Ю.М. відкрити виконавче провадження з виконання ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 серпня 2023 року у справі №369/5743/23 щодо забезпечення позову.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом 15 днів з дня її проголошення або складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Андрій ВОЛЧКО