Сарненський районний суд
________________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 572/2533/21
Провадження № 2/572/25/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 липня 2024 року Сарненський районний суд Рівненської області

в складі:

головуючого судді - ВЕДЯНІНОЇ Т.О.

при секретарі -КУДІНІЙ А.Р.

за участю :

позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

відповідача - ОСОБА_3

представника відповідача - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Сарни справу №572/2533/21 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 , треті особи ОРГАН ОПІКИ ТА ПІКЛУВАННЯ БУЧАНСЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ, САРНЕНСЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ про визначення місця проживання неповнолітніх дітей, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_7 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 , в якому просить визначити місце проживання неповнолітніх дітей : ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 - із матір`ю, ОСОБА_7 .

В обґрунтування заявлених вимог позивачем зазначено, що сторони по справі з 23 грудня 2011 року перебували між собою в шлюбі, який було розірвано рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 29 квітня 2021 року.

Під час шлюбу у сторін народились діти : ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Згідно із змістом позовної заяви позивач піддавалась домашньому насильству з боку відповідача, через що залишила місце проживання та виїхала до м.Києва.

На час переїзду, що мало місце у 2018 році, позивач мала намір забрати дітей із собою для їх проживання разом із матір`ю, однак, дочку ОСОБА_11 позивач не змогла забрати із собою, а інших дітей : ОСОБА_12 та ОСОБА_13 відповідач повернув шляхом зупинення рейсового автобуса із працівниками поліції.

ОСОБА_7 зазначає, що на даний час вона проживає у м.Буча Київської області, має постійну роботу, характеризується позитивно, а тому має можливість матеріально забезпечувати дітей.

Оскільки між сторонами по справі існує спір з приводу проживання неповнолітніх дітей, які прив`язані до позивача, залюбки проводять із нею час, чекають на її візит ОСОБА_7 просить визначити місце проживання дітей з нею.

В судовому засіданні представник позивача заявлені довірителькою позовні вимоги підтримав, по суті вимог дав пояснення відповідно до змісту позовної заяви.

Позивач в суді заявлені вимоги підтримала, просить їх задоволити. Позивач пояснила, що уклала шлюб із відповідачем у неповнолітньому віці в зв`язку із тим, що перебувала у стані вагітності. За час спільного життя чоловік її залякував, принижував, а тому вона дійсно була змушена втекти від нього. Позивач вказує, що мала намір забрати із собою дітей, але не змогла цього зробити, оскільки рейсовий автобус, на якому вона їхала із дітьми, був зупинений працівниками поліції, а діти у неї вилучені. Позивач пояснила, що весь час має намір проживати із дітьми, яких відвідує, спілкується із ними по телефону, однак, на даний час діти не хочуть йти на контакт із нею, вважає, що дітей залякують і тиснуть на них.

Відповідач та представник відповідача у суді вимоги ОСОБА_7 не визнали повністю.

ОСОБА_3 зазначає, що позивач веде вільний спосіб життя, що, на його думку, може негативно вплинути на виховання та розвиток дітей, зазначає, що позивач за власною ініціативою залишила місце проживання, дітей також залишила добровільно, повертатись не бажала, на даний час дітей не утримує.

Представник відповідача просить врахувати, що позивач неодноразово притягувалась до адміністративної відповідальності за неналежне виховання дітей, яких не відвідує. Представник вказує, що діти біля шести років проживають із батьком, який займається їх вихованням та матеріальним забезпеченням, через що позов є безпідставним.

Представник третьої особи : органу опіки та піклування Бучанської міської ради заперечень щодо вимог позивача не висловив, відповідно до поданої письмової заяви просив здійснювати розгляд справи у відсутності представника третьої особи.

Представник третьої особи : органу опіки та піклування Сарненської міської ради заперечень щодо вимог позивача не висловив, відповідно до поданої письмової заяви просив здійснювати розгляд справи у відсутності представника третьої особи.

Відповідачем суду поданий відзив на позов, на який, в свою чергу, позивачем подано відповідь на відзив. Вказані документи із додатками судом долучені до матеріалів справи.

Крім цього, позивачем ОСОБА_7 заявлено клопотання про допит свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , відповідачем про допит свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 .

Вказані клопотання судом задоволені.

Інших клопотань сторонами заявлено не було.

Правовідносини, що виникли між сторонами по справі, є правовідносинами з приводу виховання та утримання неповнолітньої дитини, а також визначення місця її проживання, які регулюються нормами СК України.

Із копії рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 29 квітня 2021 року, судом встановлено, що сторони по справі : ОСОБА_3 та ОСОБА_7 перебували у шлюбі, зареєстрованому 23 грудня 2011 року виконавчим комітетом Ремчицької сільської ради Сарненського району Рівненської області, актовий запис №26. Вказаним судовим рішенням шлюб між сторонами по справі розірвано. При розірванні шлюбу питання про місце проживання дітей не вирішувалось.

Вказане рішення оскаржувалось в апеляційному порядку, однак, на даний час набрало законної сили.

Статтею 160 СК України визначено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Із копій повторно виданих свідоцтв про народження ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 від 02 червня 2020 року), ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 від 02 травня 2020 року), ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 від 02 травня 2020 року), встановлено, що на момент звернення позивача із даним позовом до суду вказані діти є малолітніми, батьками дітей є сторони по справі : ОСОБА_3 та ОСОБА_7 .

Надане позивачем повідомлення за підписом т.в.о.начальника Сарненського РВП ГУ НП в Рівненській області від 08 липня 2021 року, підтверджує саме наявність спору між сторонами по справі з приводу визначення місця проживання неповнолітніх дітей та участі батьків в їх вихованні, яких позивач при припиненні стосунків із чоловіком, намагалась забрати для проживання разом із собою.

Отже, із змісту позовної заяви вбачається, що між сторонами по справі на даний час існує спір з приводу місця проживання дітей, які не досягли 14-рчного віку.

Відповідно до ч.1 ст.161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Із наданого відповідачем акту обстеження матеріально-побутових умов проживання сім`ї ОСОБА_3 від 24 липня 2018 року №02/25-70, складеного комісією в складі працівників сільської ради встановлено, що на момент інспектування в житловому будинку АДРЕСА_1 , присутні ОСОБА_3 , а також троє його неповнолітніх дітей : ОСОБА_8 , 2012 року народження, ОСОБА_9 , 2014 року народження, ОСОБА_10 , 2017 року народження. Під час відвідування ОСОБА_7 не перебувала у житловому будинку, зі слів ОСОБА_3 остання 16 липня 2018 року залишила сім`ю.

Відповідачем суду надані характеристики з місця навчання неповнолітніх дітей, згідно із якими діти характеризуються позитивно, вказано, що батько цікавиться навчанням дітей

Вказані докази доводять, що діти дійсно залишились проживати із батьком.

ОСОБА_3 в обґрунтування заперечень посилався на ті обставини, що позивач добровільно залишила дітей проживати із ним та з того часу дітьми не цікавилась.

Позиція відповідача спростовується вказаним вище повідомленням за підписом т.в.о.начальника Сарненського РВП ГУ НП в Рівненській області від 08 липня 2021 року, а також поясненнями свідка ОСОБА_19 , допитаного судом за клопотанням відповідача.

Так, свідок підтвердив, що кілька років тому він дійсно на прохання ОСОБА_3 , який є його кумом, приймав участь у відібранні дітей від ОСОБА_7 , яка залишила місце проживання і з дітьми поїхала до м.Києва.

Свідок підтвердив, що дітей у позивачки відібрав відповідач за сприянням працівників поліції. Однак, свідок підтвердив, що ОСОБА_7 навідується до дітей.

Допитані судом за клопотанням ОСОБА_3 свідки ОСОБА_18 , яка є матір`ю відповідача, та ОСОБА_22 , яка на даний час є його дружиною, пояснили, що вважають позивача поганою матір`ю, із якою не можуть проживати діти, при чому ОСОБА_18 не заперечує, що із сім`єю сина не проживає, а про всі події дізналась з його слів.

Суд не приймає до уваги пояснення свідків ОСОБА_18 та ОСОБА_22 , які є близькими родичами відповідача, упереджено ставляться до позивача.

Крім цього, в даному випадку судом враховано, що на час одруження позивачу виповнилось лише 15 років, в той час як відповідач мав 23 роки. Отже, позивач народила першу дитину у неповнолітньому віці. Оцінка даному факту матір`ю відповідача у судовому засіданні не надана.

Також, судом враховано, що мати відповідача не заперечує, що позивач під час відвідування дітей купує їм певні речі, які свідок вважає непотребом.

Одночасно свідок ОСОБА_17 в суді пояснила, що вона з грудня 2018 року по травень 2020 року проживала у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу із ОСОБА_3 . Разом із ними проживали неповнолітні діти відповідача.

Свідок підтвердила, що мати дітей відвідувала їх щомісяця. Зі слів свідка батько дітей неодноразово перебував у їх присутності у стані алкогольного сп`яніння, про мати дітей при дітях висловлювався виключно негативно, всіляко налаштовував дітей проти ОСОБА_7 , повідомляючи, що мати їх залишила.

На думку свідка, діти потребують не лише матеріального забезпечення від батька, а і всебічного розвитку своєї особистості, однак, батько цьому уваги не приділяє.

Свідок ОСОБА_14 в суді пояснила, що із ОСОБА_7 познайомилась у липні 2018 року на весіллі. Остання скаржилась їй на чоловіка, який ображає, пояснила, що мама її не підтримує. Свідок пояснила, що залишила ОСОБА_7 свій номер телефону, щоб остання мала можливість звернутись за допомогою. Наступного дня ОСОБА_7 зателефонувала свідкові і повідомила, що вона перебуває на вокзалі у м.Києві, а заздалегідь не могла повідомити свідка про візит, оскільки чоловік забрав у неї мобільний телефон. З того часу відповідач проживає у житлі свідка. Свідок підтвердила, що між сторонами по справі існують непорозуміння з приводу визначення місця проживання неповнолітніх дітей, яких ОСОБА_23 хоче забрати до себе. Під час розмови чоловік погрожував ОСОБА_24 , вимагав її повернення додому. Свідок також повідомила, що позивач постійно навідується до дітей, проводить із ними час, спілкується по телефону.

В даному випадку свідок є сторонньою сторонам особою, не є їх родичем, через що не зацікавлена у результатах розгляду справи, а тому суд сприймає її покази як такі, що відповідають дійсності.

Крім цього, пояснення свідка підтверджені фотознімками, на яких позивач зафіксована під час перебування із дітьми.

Допитаний судом свідок ОСОБА_15 пояснив, що на даний час він офіційно одружений із ОСОБА_7 ,(на даний час ОСОБА_25 ), із якою виховують неповнолітню доньку. Свідок пояснив, що на час знайомства із позивачем, остання повідомила, що залишила чоловіка через те, що останній чинив відносно неї насильство в сім`ї.

Зі слів свідка він із дружиною навідуються до її дітей, однак, її колишній чоловік цьому чинить певні перешкоди, налаштовуючи дітей проти матері.

Відповідно до ч.1 ст.161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

В усіх спорах, які стосуються захисту прав та інтересів дітей суд та усі залучені державні органи, а також приватні особи мають керуватися якнайкращими інтересами дитини. Найпоширенішими категоріями спорів, що стосуються прав та інтересів дітей, є визначення місця проживання дитини з одним із батьків; усунення перешкод у вихованні дитини та встановлення способів участі у її вихованні (графіку зустрічей); позбавлення батьківських прав; відібрання дитини, тощо.

При цьому Конвенцією про права дитини, прийнятою 44-ю сесією Генеральної асамблеї ООН 20 листопада 1989 року, проголошено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Національне законодавство також відображає принцип пріоритетності прав та інтересів дитини, зокрема, статтею 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) закріплено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

При цьому Закон України «Про охорону дитинства» визначає, що забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити. Для того ж, щоб виявити інтереси дитини, необхідно пройти ряд процедур, щоб такий інтерес встановити. Законодавець та існуюча судова практика наводить, як мінімум, наступні інструменти для зазначеного: опитування дитини судом, органом опіки та піклування та залучення психолога (експерта).

Впродовж останніх років Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що дитина має бути заслухана, а її думка врахована судом.

У розрізі зазначеного суди першої та апеляційної інстанцій наразі у більшості справ ставлять на обговорення питання заслуховування думки дитини, ініціюючи його самостійно або задовольняючи клопотання батьків з цього приводу. При цьому, у кожній конкретній ситуації опитування дитини здійснюється із врахуванням її віку та можливості висловити її думку. На практиці, не обов`язково дитині має виповнитися десять років, щоб вона могла бути заслуханою у суді, думка дітей молодших за віком також всебічно з`ясовується та встановлюється судами за допомогою різних механізмів, про які мова йтиме нижче.

У контексті віку дитини при її опитуванні ВС у постанові від 25 березня 2019 року у справі № 165/2240/16-ц (провадження № 61-29942св18) зауважив, що при вирішенні питань, які стосуються її життя, дитині, здатній сформулювати власні погляди, має бути забезпечено право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що її стосуються, при чому поглядам дитини надається належна увага згідно з її віком і зрілістю.

Також у постанові ВС від 28 жовтня 2020 року у справі № 241/47/19 (провадження № 61-5726св20) зауважено, що з досягненням віку десяти років у дитини з`являється право не лише бути вислуханою і почутою, а й брати активну участь у вирішенні своєї долі, зокрема у визначенні місця проживання.

Аналогічна правова позиція також викладена у постанові КЦС ВС від 25 липня 2019 року у справі № 761/15172/17-ц; постанові КЦС ВС від 18 грудня 2018 року у справі № 610/2531/17; постанові КЦС ВС від 23 травня 2018 року у справі № 761/15172/17-ц.

При цьому, непоодинокими є випадки, коли дитина тривалий час проживала з одним із батьків, а тому її думка може бути спотворена, мати ознаки навіювання одним із батьків, внаслідок чого не може прийматися судом як абсолютна.

Так, у постанові ВС від 9 листопада 2020 року у справі № 487/7241/18 (провадження № 61-22623св19) зауважено, що визначаючи місце проживання дитини, суд може врахувати її думку щодо проживання з одним із батьків, проте згода дитини на проживання з одним із батьків не повинна бути абсолютною для суду, якщо вона не буде відповідати і сприяти захисту прав та інтересів дитини.

Аналогічні позиції висловлені у постанові КЦС ВС від 27 листопада 2019 року у справі № 400/829/17, постанові КЦС ВС від 24 жовтня 2018 року у справі № 487/545/17-ц, постанові КЦС ВС від 24 жовтня 2019 року у справі № 585/2392/18.

У постанові ВС від 22 грудня 2021 року у справі № 554/1124/20 (провадження № 61-18504св21) зауважено, що озвучена в судовому засіданні думка дитини не є єдиною підставою, яка враховується при вирішенні питання про визначення місця її проживання, оскільки думка дитини не завжди може відповідати її інтересам, може бути висловлена під впливом певних зовнішніх факторів, наприклад таких, як тривалий час проживання дитини з одним із батьків без можливості повноцінного спілкування з тим із батьків, з ким дитина не проживає. Одночасно з вирішенням вимоги про визначення місця проживання дитини суд може вирішити і вимогу про зобов`язання відповідача передати дитину для постійного проживання з позивачем.

В продовження наведеного, у постанові ВС від 13 липня 2022 року у справі № 705/3040/18 (провадження № 61-19878св21) зазначено, що озвучена в судовому засіданні думка дитини не є єдиною підставою, яка враховується при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав, оскільки думка дитини не завжди може відповідати її інтересам, може бути висловлена під впливом певних зовнішніх факторів, яким вона через малолітній вік неспроможна надавати правильну оцінку, чи інших можливих факторів впливу на неї.

Також у постанові ВС від 23 травня 2018 року у справі № 682/966/17 (провадження № 61-14940св18) зроблено висновок про те, що якщо дитина малолітнього віку, судове рішення не може бути скасоване лише з тих підстав, що думка дитини не була з`ясована.

А у постанові ВС від 18 грудня 2019 року у справі № 523/13088/17 (провадження № 61-45478св18) зауважено, що одне лише бажання дитини проживати з батьком не може бути безумовною підставою для зміни її місця проживання.

Отже, думка дитини у подібній категорії справ не є абсолютною та оцінюється у сукупності із іншими доказами.

В судовому засіданні була заслухана думка дитини сторін по справі ОСОБА_8 , який пояснив, що він на даний час проживає із сестричками та батьком, при чому повідомив, що і надалі хотів би проживати із батьком, бо тут у нього друзі та школа.

В даному випадку судом враховано, що дитина на час допиту судом перебувала у пригніченому стані, плакала. ОСОБА_12 повідомляв, що мама намагається розмовляти із ним по телефону, однак він цього не хоче.

Суд вважає, що думка дитини сформована під впливом негативних висловлювань про мати з боку батька, бабусі та теперішньої дружини відповідача, які не приховують свого негативного ставлення до матері дитини.

Крім цього, дитина в обгрунтування свого бажання проживати із батьком надавала перевагу друзям у школі, не надаючи оцінку ставленню до нього батька.

Відповідно до ч.1 ст.141 СК України - мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Однак, при вирішенні спору щодо місця проживання дитини, відповідно до вимог ст.161 СК України, беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 цієї ж норми визначено, що орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

В даному випадку судом враховано, що діти є малолітніми, як мати, так і батько матеріально забезпечують дітей (позивачем надані суду копії чеків про здійснення придбання товарів для дітей, що підтверджує вказані обставини).

Крім цього, відповідно до наданих суду позивачем копій сертифікатів про проходження ОСОБА_7 обов`язкових попереднього та періодичного психіатричних оглядів від 24 вересня 2020 року та про проходження профілактичного наркологічного огляду від 06 жовтня 2020 року у позивача не виявлено ознак наркологічних та психічних захворювань, згідно із копією довідки від 01 жовтня 2020 року, виданої КНП «Київська туберкульозна лікарня №1» - остання не перебуває на обліку у вказаному медичному закладі.

Судом враховано, що ОСОБА_7 є працевлаштованою на посаді кухара, має стабільний заробіток, по місцю роботи ТзОВ «Іппон» характеризується позитивно, що доводиться довідкою про доходи та характеристикою з місця роботи, наданих позивачем.

Позивач забезпечена житлом, за місцем проживання створені належні матеріально-побутові умови проживання, житло відповідає санітарно-гігієнічним вимогам.

Вказані обставини встановлені судом із досліджених в ході судового провадження копій договору оренди квартири у приватної особи від 25 грудня 2020 року, згідно із яким ОСОБА_7 винаймає квартиру АДРЕСА_2 та акту обстеження житлово-побутових умов проживання позивача від 10 серпня 2021 року.

Акт оцінки потреб сім`ї №206 від 17 серпня 2021 року із відповідним висновком до нього, підтверджує, що позивач проживає у належним матеріально-побутових умовах, санітарно-гігієнічні умови проживання належні, позивач є працевлаштованою, стосунки у суспільстві родини задовільні, шкідливих звичок загалом не має (вказано, що позивач палить, однак, вказані обставини не є перешкодою для проживання дітей із матір`ю), сім`я боргів не має, через що в родині створені усі належні умови для проживання неповнолітніх дітей.

Вказані обставини підтверджені також актом обстеження матеріально-побутових умов проживання позивача від 12 січня 2023 року.

Враховуючи наведені вище обставини, суд, з урахуванням віку дітей, стану їх здоров`я, з огляду на те, що діти на даний час проживають із батьком, який, як встановлено судом в ході судового провадження, є працевлаштованим за кордоном держави, в зв`язку із чим більшість часу проводить поза межами родини, а дітьми в цей час опікується друга дружина відповідача, яка є сторонньою людиною для дітей вважає, що більш доцільним буде проживання дітей із рідною матір`ю (судом не приймається до уваги копія трудового договору від 18 березня 2024 року щодо працевлаштування відповідача на посаді лісоруба у ФОП ОСОБА_26 , оскільки вказаний договір на момент звернення позивача із позовом до суду укладеним не був).

В той же час обставин, за яких дітей не можна передати матері та на які посилався відповідач в обґрунтування заперечень на позов (факт притягнення позивача до адміністративної відповідальності та проходження лікування у ОПЛ с.Орліквка) на даний час не підтверджені.

Так, відповідачем надавались копії повідомлення №827 від 21 жовтня 2021 року КП «ОПЛ с.Орлівка», відповідно до якого ОСОБА_7 перебувала на лікуванні у вказаному медичному закладі з 23 по 30 грудня 2014 року, а також постанова Сарненського районного суду Рівненської області від 25 серпня 2015 року, якою ОСОБА_7 притягнута до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.184 КУпАП (повідомлення №9213/203/01-21 від 15 липня 2021 року Сарненського РВП ГУ НП в Рівненській області судом до уваги не приймається, оскільки факт складання протоколу про адміністративне правопорушення за заявою відповідача від 16 липня 2018 року не свідчить про притягнення позивача до адміністративної відповідальності).

Вказані докази не можуть бути прийняті до уваги судом, оскільки з часу вказаних вище подій минуло 10 років, крім цього, відповідно до додатково наданих суду позивачем копій довідок КНП «Сарненська ЦРЛ» від 09 листопада 2021 року та повідомлення за підписом головного лікаря цього ж медичного закладе №1292/01-13/21 від 09 листопада 2021 року ОСОБА_7 на обліках лікарів нарколога та психіатра не перебуває з 2012 року по даний час.

Крім цього, позивач вказувала, що одночасно у той самий час відповідач також неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності, що доводила копіями відповідних постанов, отриманих з ЄДРСР.

Враховуючи надані докази у їх сукупності, суд вважає за необхідне визначити місце проживання неповнолітніх дітей саме з позивачем, оскільки це відповідатиме їх інтересам.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 є обгрунтованими та підлягають до задовлення.

На підставі наведеного, ст.ст. 141, 161 СК України, керуючись ст.ст. 263-265 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (жительки АДРЕСА_3 , паспорт громадянина України № НОМЕР_4 , РНОКПП НОМЕР_5 ) до ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (жителя АДРЕСА_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_6 , РНОКПП НОМЕР_7 ), треті особи ОРГАН ОПІКИ ТА ПІКЛУВАННЯ БУЧАНСЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ (м.Буча б-р. Богдана Хмельницького,5/5А), САРНЕНСЬКА МІСЬКА РАДА (м.Сарни вул.Широка,31 Рівненської області, ) задоволити.

Визначити місце проживання неповнолітніх дітей : ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_8 від 06 червня 2012 року), ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_9 від 23 червня 2014 року), ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_10 від 25 травня 2017 року), із матір`ю, ОСОБА_27 .

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з моменту проголошення. У разі оголошення в судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя: