Справа № 686/9819/24
Провадження № 2/686/3726/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2024 року Хмельницький міськрайонний суд в складі:

головуючої судді Павловської А.А.,

з участю секретаря судового засідання Вороніної К.В.,

представника позивача прокурора Мельника В.М.,

представника третьої особи на стороні позивача ДСГП «Ліси України» в особі філії «Старокостянтинівське лісове господарство» Довгополої К.А.,

представниці відповідача ГУ ДГК у Хмельницькій області Варибок Т.В.,

представника співвідповідачки ОСОБА_1 ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м. Хмельницький цивільну справу за позовом заступника керівника Окружної прокуратуру міста Хмельницького в інтересах Хмельницької обласної державної адміністрації (Хмельницької обласної військової адміністрації) до Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, ОСОБА_1 , ОСОБА_3 (третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача, - Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України» в особі філії «Старокостянтинівське лісове господарство») про визнання недійсним наказу Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, визнання незаконною та скасування державної реєстрації прав, припинення права власності, визнання незаконною та скасування державної реєстрації земельної ділянки, зобов`язання повернути частину земельної ділянки,

ВСТАНОВИВ:

1. Стислий виклад позицій учасників справи

09 квітня 2024 року заступник керівника Окружної прокуратури міста Хмельницького звернувся до суду інтересах Хмельницької обласної державної адміністрації (Хмельницької обласної військової адміністрації) з позовом, в якому просить:

- визнати недійсним наказ Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 14.07.2016 №22-17791-СГ, яким затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства на території Давидковецької сільської ради Хмельницького району площею 1,8361 га та передано у власність ОСОБА_4 земельну ділянку з кадастровим номером :02:013:0067;

- визнати незаконною та скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень державну реєстрацію права ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим номером -.02-.013-.0067 площею 1,8361 га, припинивши право власності ОСОБА_1 на вказану земельну ділянку;

- визнати незаконною та скасувати в Державному земельному кадасті державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером :02:013:0067 площею 1,8361 га.

- зобов`язати ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікова картки платника податків: НОМЕР_1 ) повернути частину земельної ділянки площею 0,2783 га лісогосподарського призначення в межах земельної ділянки кадастровим номером :02:013:0067 площею 1,836 га, яка розташована на території Хмельницької міської територіальної громади, на користь держави в особі Хмельницької обласної державної адміністрації Хмельницької обласної військової адміністрації;

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що наказом Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 14.07.2016 №22-17791 -СГ затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства на території Давидковецької сільської ради Хмельницького району площею 1,8361 га та передано у власність ОСОБА_4 земельну ділянку з кадастровим номером :02:013:0067.

Приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Оксанюк А.А. 18.07.2016 зареєстровано право власності за ОСОБА_5 на вказану земельну ділянку (об`єкт нерухомого майна -50).

У подальшому на підставі договору купівлі-продажу від 21.11.2017, посвідченого приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Оксанюк А.А., ОСОБА_5 вказану земельну ділянку відчужено для ОСОБА_1 .

Відповідно до інформації філії «Старокостянтинівське лісове господарство» ДСГП «Ліси України», а також схеми розташування спірної земельної ділянки, виготовленої сертифікованим інженером-землевпорядником ліцензійної організації ПП «Земельно-Юридичний центр» ОСОБА_6 встановлено, що частина спірної земельної ділянки площею 0,2783 га знаходиться в межах земель державного лісового фонду, які перебувають постійному користуванні ДСГП «Ліси України» (на виконання розпорядженні голови Хмельницької ОДА від 24.12.2008 у постійне користування ДП ХОСЛАП «Хмельницькагроліс» були передані земельні ділянки лісогосподарського призначення Хмельницького району площею 2937 га, у подальшому державне підприємство згідно наказу Державного агентстві лісових ресурсів України від 15.08.2017 змінило назву на ДП «Проскурівське лісове господарство», яке є правонаступником прав та обов`язків ДП ХОСЛАН «Хмельницькагроліс». У подальшому ДП «Проскурівське лісове господарство припинене шляхом реорганізації - приєднання до ДП «Старокостянтинівське лісове господарство» (наказ Державного агентства лісових ресурсів України від 27.09.2021), яке у свою чергу приєднано до ДСГП «Ліси України» (наказ Державного агентства лісових ресурсів України від 28.10.2022) є правонаступником його прав та обов`язків).

Факт віднесення частини спірної земельної ділянки до земель лісогосподарського призначення підтверджується Проектом організації розвитку лісового господарства ДП ХОСЛАП «Хмельницькагроліс» Хмельницьке лісництво 2015 року, планово-картографічними матеріалами, а саме планами лісовпорядкування, картами-схемами розподілу території.

Частина земельної ділянки з кадастровим номером :02:013:0067 знаходиться у межах кварталу №62 виділу 4,6, загальною площею 71 га земель лісового фонду в межах Хмельницького лісництва ДП ХОСЛАП «Хмельницькагроліс».

Вказане підтверджується інформацією філії «Старокостянтинівське лісове господарство» ДСГП «Ліси України» №1031/25.8-2-2023 від 20.11.2023 та схемою розташування зазначеної земельної ділянки, виготовленою сертифікованим інженером-землевпорядником ліцензійної організації ПП «Земельно-Юридичний центр» ОСОБА_7 , на підставі матеріалів лісовпорядкування 2015 року.

Хмельницька обласна державна адміністрація та нинішній користувач філія «Старокостянтинівське лісове господарство» ДСГП «Ліси України» не надавали погоджень на вилучення земельної ділянки з кадастровим номером :02:013:0067

Надана у приватну власність ОСОБА_5 частина спірної земельної ділянки, яка у подальшому відчужена для ОСОБА_1 , належить до категорії земель лісогосподарського призначення, і після її незаконного надання у власність своє цільове призначення не змінила. Вона відноситься до земель лісогосподарського призначення державної власності та перебуває у постійному користуванні ДСГП «Ліси України», що підтверджується планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування.

Для забезпечення державі реальної та безперешкодної можливості реалізувати усі правомочності власника щодо земель лісового фонду необхідно усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою, тобто необхідним є скасування державної реєстрації земельної ділянки сільськогосподарського призначення з кадастровим номером :02:013:0067 площею 1,8361 га, що є належним та ефективним способом захисту прав держави, оскільки усуває стан юридичної невизначеності щодо дійсного власника та цільового призначення земельної ділянки.

Прокурор в судому засіданні вимоги позову підтримав, просить задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві.

Представник позивача Хмельницької ОДА в судове засідання не з`явився, про час і місце судового розгляду справи був повідомлений судом у встановленому законом порядку, подав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, підтримуючи заявлені позовні вимоги в повному обсязі і наголошуючи на тому, що позивач не вбачає можливості захисту своїх порушених прав у спосіб інший, аніж задоволення позовних вимог, заявлених прокурором.

Представниця третьої особи на стороні позивача ДСГП «Ліси України» в особі філії «Старокостянтинівське лісове господарство» в судовому засіданні позов підтримала і просила задовольнити.

Представниця відповідача ГУ ДГК у Хмельницькій області в судовому засіданні проти позову заперечила і просить в його задоволенні відмовити з підстав, викладених у відзиві, наголошуючи на недоведеність позивачем факту накладення земельних ділянок позивача і відповідачки.

Представник співвідповідачки ОСОБА_1 в судовому засіданні просить в позові відмовити з мотивів, викладених в письмових поясненнях, наявних у справі, наголошуючи на тому, що позивачем не надано належних та допустимих доказів накладення земельних ділянок позивача і його довірительки. Додатково пояснив, що відповідачка бажала б добровільно вирішити спір в позасудовому порядку, однак представники позивача відмовилися від її пропозицій.

Співвідповідачка ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилась, про час і місце судового розгляду справи повідомлялася судом у встановленому законом порядку, про причини неявки не повідомила. Подала відзив, в якому зазначила, що встановлення меж земельної ділянки надало б можливість встановити накладання межі земельної ділянки на суміжні земельні ділянки. Натомість залишається незрозумілим, яким чином землевпорядник ОСОБА_7 співставила координати ділянок лісового фонду з земельною ділянкою 082400:02:013:0067, при тому, що документи - "Проект організації та розвитку лісового господарства", "Плани лісонасаджень", інформація з Планшету №13 не дають можливості ідентифікувати місце знаходження ділянок лісових насаджень по відношенню до вище вказаної ділянки. У матеріалах справи відсутні документи, які б надали можливість співставити межі земельної ділянки :02:013:0067 з сусідніми ділянками. Результати такого співставлення і факт накладання повинні підтверджуватися відповідними доказами. Відповідно до ст.40, ст. 46, ст. 49, ст. 52, ст. 54 Лісового кодексу України та ч.1 ст. 79, 1 ст. 79-1 Земельного кодексу України, позивач повинен був надати докази, якими б підтверджувався факт наявності меж відповідних лісових ділянок, геопросторові дані таких ділянок, які б дозволили співставити межі та територіальне розміщення лісового фонду (за його наявності), а також ділянки :02:013:0067 (згідно з координатами поворотних точок меж земельних ділянок, які вказані в поземельних книгах). При цьому у матеріалах справи наявна інформація лише стосовно ділянки :02:013:0067. За таких обставин вважає, що позивачем залишився недоведеним той факт, що межі земельної ділянки :02:013:0067 накладаються на землі лісового фонду.

2. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 09.04.2024 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено у справі підготовче засідання на 25.04.2024.

09.04.2024 ухвалою суду задоволено частково заяву про забезпечення позову від 09.04.2024.

10.05.2024 до Хмельницького апеляційного суду надійшла апеляційна скарга на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду від 09.04.2024 року, в зв`язку з чим дана справа була направлення до апеляційної інстанції.

08.07.2024 Постановою Хмельницького апеляційного суду, ухвалу Хмельницького міськрайонного суду від 09.04.2024 року залишено без змін.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 24.07.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 05.09.2024.

21.11.2024 розгляд справи закінчено ухваленням рішення суду по суті заявлених вимог.

3. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин

Встановлено, що на виконання розпорядженні голови Хмельницької ОДА від 24.12.2008 у постійне користування ДП ХОСЛАП «Хмельницькагроліс» були передані земельні ділянки лісогосподарського призначення Хмельницького району площею 2937 га, подальшому державне підприємство згідно наказу Державного агентстві лісових ресурсів України від 15.08.2017 змінило назву на ДП «Проскурівське лісове господарство», яке є правонаступником прав та обов`язків ДП ХОСЛАП «Хмельницькагроліс». У подальшому ДП «Проскурівське лісове господарство» припинене шляхом реорганізації - приєднання до ДП «Старокостянтинівське лісове господарство»,що підтверджується наказом Державного агентства лісових ресурсів України від 27.09.2021, яке у свою чергу приєднано до ДСГП «Ліси України», що підтверджується наказом Державного агентства лісових ресурсів України від 28.10.2022.

Згідно наказу Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 14.07.2016 №22-17791 СГ (арк.спр.90) затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства на території Давидковецької сільської ради Хмельницького району площею 1,8361 га та передано у власність ОСОБА_4 земельну ділянку з кадастровим номером :02:013:0067.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Оксанюк А.А. 18.07.2016 зареєстровано право власності за ОСОБА_5 на вказану земельну ділянку (об`єкт нерухомого майна -50).

У подальшому на підставі договору купівлі-продажу від 21.11.2017, посвідченого приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Оксанюк А.А., ОСОБА_5 вказану земельну ділянку відчужено ОСОБА_1 (арк. спр. 91).

Філією «Старокостянтинівське лісове господарство» ДСГП «Ліси України» на підставі проекту організації розвитку лісового господарства ДП ХОСЛАП «Хмельницькагроліс» Хмельницьке лісництво 2015 року, планово-картографічних матеріалів, а саме планів лісовпорядкування, карт-схемам розподілу території, а також схеми розташування спірної земельної ділянки, виготовленої сертифікованим інженером-землевпорядником ліцензійної організації ПП «Земельно-Юридичний центр» ОСОБА_6 , стверджується, що частина спірної земельної ділянки площею 0,2783 га знаходиться в межах земель державного лісового фонду, які перебувають у постійному користуванні ДСГП «Ліси України».

Позивач посилається на те, що згідно інформацією філії «Старокостянтинівське лісове господарство» ДСГП «Ліси України» №1031/25.8-2-2023 від 20.11.2023 та схеми розташування зазначеної земельної ділянки, частина земельної ділянки з кадастровим номером :02:013:0067 знаходиться у межах кварталу №62 виділу 4,6, загальною площею 71 га земель лісового фонду в межах Хмельницького лісництва ДП ХОСЛАП «Хмельницькагроліс».

Згідно листів №68/24-12-8415/2023 від 16.10.2023, №68/24-12-1461/2024 від 16.02.2024 та №1031/25.8-2-2023 від 20.11.2023 Хмельницька обласна державна адміністрація та нинішній користувач філія «Старокостянтинівське лісове господарство» ДСГП «Ліси України» не надавали погоджень на вилучення земельної ділянки з кадастровим номером :02:013:0067.

4. Мотивована оцінка доводів сторін, норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування

Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в позові слід відмовити з таких мотивів.

Відповідно до ч.1 ст. 92 Земельного кодексу України право постійного користування земельною ділянкою це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

Згідно зі статтями 125 та 126 Земельного кодексу України, право постійного користування земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цих прав та оформлюються відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

На час прийняття спірного наказу ч. 4 ст. 122 Земельного кодексу України діяла в наступній редакції: центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Відповідно до ч. 6 ст. 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст.122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки.

До Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області надійшла заява від співвідповідачки про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності орієнтовною площею 0,25 га з метою подальшої передачі безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів Пархомівецької сільської ради Хмельницького району Хмельницької області

Згідно з ч. 7 ст. 118 Земельного Кодексу України відповідний орган виконавчої або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.;

Згідно приписів ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України підставою відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

На виконання; вказаної заяви Головним управлінням було прийнято наказ про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, яким було надано дозвіл ОСОБА_5 на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності орієнтовною площею 2 га з метою подальшої передачі безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів Давидковецької сільської ради Хмельницького району Хмельницької області.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджувався в порядку встановленому статтею 186-1цього Кодексу.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Після виготовлення проекту землеустрою ОСОБА_5 звернулась до Головно управління із клопотанням про затвердження проекту землеустрою.

14.07.2016 Головним управлінням було прийнято наказ № 22-17791-СГ, яким було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_5 та надано їй у власність земельну ділянку, загальною площею 1,8361 га з кадастровим номером :02:013:0067, для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташовану за межами населених пунктів Давидковецької сільської ради Хмельницького району Хмельницької області.

Таким чином, держава, як власник спірної земельної ділянки, в особі уповноваженого органу - Головного управління, у межах повноважень та у спосіб, передбачений чинним законодавством розпорядилася нею шляхом передачі безоплатно у власність ОСОБА_5 .

Позивач у своєму позові просить суд зобов`язати ОСОБА_1 повернути частину спірної земельної ділянки лісогосподарського призначення площею 0,2783 га, яка розташована в межах земельної ділянки з кадастровим номером :02:013:0067 на користь держави в особі Хмельницької ОДА.

Площа спірної земельної ділянки з :02:013:0067 становить 1,8361 га. Тобто позивач просить суд витребувати частину земельної ділянки з кадастровим номером :02:013:0067.

Дана позовна вимога не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Згідно ч. 4 ст. 791 земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі.

Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Відповідно до ч. 5 ст. 791 формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Формування земельних ділянок шляхом поділу та об`єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення здійснюються за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок.

Поділ, об`єднання земельної ділянки, що перебуває у заставі, здійснюється за згодою землекористувача, заставодержателя. Поділ, об`єднання земельної ділянки, що перебуває у користуванні, здійснюється за згодою землекористувача, заставодержателя. Справжність підпису на такій згоді засвідчується нотаріально.

Земельна ділянка з кадастровим номером :02:013:0067 є сформованою відповідно до Земельного кодексу України та Закону України «Про Державний земельний кадастр», тобто, визначено її площу, межі та присвоєний кадастровий номер. Земельна ділянка з кадастровим номером :02:013:0067 визначена як об`єкт цивільних прав.

Водночас земельна ділянка площею 0,2783 га, про яку зазначає позивач, не визначена як об`єкт цивільних прав та не сформована, тобто не визначено її площу, межі та не присвоєний кадастровий номер. У такому випадку неможливо витребувати вказану земельну ділянку, оскільки вона не є об`єктом цивільних прав та знаходиться в межах сформованої земельної ділянки з кадастровим номером :02:013:0067.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

Зокрема, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.11.2021 року у справі №359/3373/16-ц зроблено висновок, що «рішення Органу державної влади чи місцевого самоврядування за умови його невідповідності закону не тягне тих юридичних наслідків, на які воно спрямоване» (постанови Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 року у справі № 911/3681/17 (п. 39), від 15.10.2019 року у справі № 911/3749/17 (п. 6.27), від 22.01.2020 року у справі № 910/1805 35), від 01.02.2020 року у справі № 922/614/19 (П. 52). Тому під час розгляду справи в якій на вирішення спору може вплинути оцінка рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування не визнане судом недійсним, або що таке рішення не оскаржене, відповідна позовна вимога не пред`явлена. Під час розгляду такого спору слід виходити з принципу jura novitb coria -«суд знає закони» (постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 року у справі № 587/430/16-ц (п. 50) від 04.12.2019 року у справі № 917/1739/17 (п. 84), від 11.09.2019 року у справі №487/10132/14-ц (п. 101) тощо). Тому суд має самостійно дати правову оцінку рішенню органу державної влади чи органу місцевого самоврядування та викласти її мотивувальній частині судового рішення. Вимога про визнання рішень органів державної влади чи органів місцевого самоврядування недійсними (незаконними) та їх скасування:не є ефективним способом захисту, адже задоволення такої в не призведе до відновлення володіння відповідною земельною ділянкою.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.11.2021 року у справі № 359/3373/16-ц зроблено висновок, що «визнання недійсним державного акту також не є необхідним для вирішення питання про належність права власності на земельну ділянку та для її витребування з чужого незаконного володіння, а тому в задоволені цієї позовної вимоги слід відмовити (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 року у справі № 183/1617/16 (п. 94))».

Виходячи з викладеного, вимога щодо визнання незаконним наказу Головного управління від 14.07.2016 р. № 22-17791-СП не є ефективним способом захисту, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову в цій частині.

Рішення органів виконавчої влади (накази Головного управління) про передачу земельної ділянки в оренду є актами індивідуальної дії, вичерпують себе в момент їх прийняття.

Згідно позицій Верховного суду України викладеної в постановах від 06.10.2015 року у справі № 21-1306а15, від 30.09.2015 року у справі № 911/3396/14, від 11.11.2014 року у справі № 21-405а14, позов, предметом якого є скасування рішення органу владних повноважень щодо передачі у власність чи оренду земельної ділянки, тобто ненормативний акт, що застосовується одноразово і з прийняттям якого виникають правовідносини, пов`язанні з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, не може бути задоволений, оскільки таке рішення вичерпало свою дію шляхом виконання. Його скасування не породжує наслідків для власника чи орендаря земельної ділянки, оскільки у таких осіб виникло право власності або володіння земельною ділянкою і це право ґрунтується на правовстановлюючих документах.

Що стосується скасування рішень (наказів) Головного управління про надання дозволів на виготовлення документацій із землеустрою, то Конституційний Суд України в пункті 5 свого рішення від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009 зазначає, що в Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст .і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність. Органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб`єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання.

Також суд критично оцінює і не бере до уваги надані позивачем в якості доказу накладання земельних ділянок лісового фонду і відповідачки схематичне зображення накладень на землі лісового фонду та матеріали схематичного зображення накладень на землі лісового фонду, складені землевпорядником А.Кулаківською (арк. спр. 70, 71), оскільки належним та допустимим доказом цієї обставини міг би бути висновок судової землевпорядної експертизи, однак такого позивачем надано не було. У зазначених документах наявне лише схематичне зображення і зазначення площі, однак відсутні координати земельних ділянок і їх накладання. Технічна документація, в межах котрої така схема могла б бути виконана, не затверджувалася. За таких обставин залишається не доведеною та обставина, в яких саме межах позивачка зобов`язана, на думку позивача, повернути частину своєї земельної ділянки позивачеві.

Таким чином, позивач в ході розгляду справи не довів саме належними і допустимими доказами того, що ділянка з кадастровим номером :02:013:0067 в тій чи іншій частині належить до земель лісового фонду, які перебувають в постійному користуванні ДСГП «Ліси України».

Крім того, у відповідності до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

24.10.2024 Європейським судом з прав людини було ухвалено рішення у справі «Дроздик та Мікула проти України».

В п. 48 зазначеного рішення ЕСПЛ повторює, що втручання у мирне володіння майном має забезпечити справедливий баланс між вимогами загальних інтересів суспільства та вимогами захисту основних прав особи (див., серед інших джерел, Sporrong and Lonnroth v. Швеція, 23 вересня 1982 р., § 69, серія A, № 52). Умови компенсації відповідно до відповідного законодавства є суттєвими для оцінки того, чи дотримується оскаржуваний захід необхідний справедливий баланс і, зокрема, чи накладає він непропорційний тягар на заявників (див. The Holy Monasteries v. Greece, 9 грудня 1994 р., серія A №. 301-A, стор. 35, § 71). Раніше Суд встановив, що заволодіння майном без сплати суми, розумно пов`язаної з його вартістю, зазвичай становитиме непропорційне втручання, а повна відсутність компенсації може вважатися виправданою відповідно до статті 1 Першого протоколу лише за виняткових обставин ( див., серед інших джерел, Ян та інші проти Німеччини [ВП], № 46720/99 та 2 інших, § 94, ЄСПЛ 2005-VI). Крім того, у контексті відкликання права власності, наданого помилково, принцип «належного урядування», розроблений Судом, може не лише покладати на органи влади обов`язок діяти негайно, щоб виправити свою помилку, але й вимагати сплати належної суми компенсацію або інший вид належного відшкодування її колишньому добросовісному власнику (див., наприклад, Rysovskyy проти України, № 29979/04, § 71, 20 жовтня 2011 р., з подальшими посиланнями).

В п. 49 зазначеного рішення ЄСПЛ зауважує, що на національному рівні, якби землю було відібрано у заявників, добровільно чи ні, в рамках відчуження землі з міркувань суспільної необхідності, виплата компенсації була б обов`язковою згідно з національним законодавством. Навпаки, у типі проваджень, розпочатих у цих справах (провадження rei vindicatio), не було передбачено примусової компенсації за втрату землі. Суду не було надано жодних переконливих аргументів, які б показали, що існувало будь-яке чітке національне законодавство, яке б дозволяло грошову або будь-яку іншу форму компенсації будь-якої шкоди заявникам. Таким чином, заявники були позбавлені власності без будь-якої компенсації.

В п. 50 рішення ЄСПЛ також ставить питання, чи могли бути застосовані інші заходи, окрім позбавлення прав власності, у цій справі (див., mutatis mutandis, згадане вище рішення Фундації «Батьківська Турбота», п. 62).

Нарешті, в п. 51 вище зазначеного рішення ЄСПЛ відзначає, що право власності другої заявниці на всю земельну ділянку було визнано недійсним, хоча лише невелика її частина перекривала охоронну зону залізниці, і в п. 52, беручи до уваги вищезазначене, доходить висновку, що втручання у права власності заявників, окрім того, що викликало серйозні сумніви щодо його законності та відповідності загальним інтересам, наклало на них непропорційний тягар, оскільки заявникам не було запропоновано будь-яка компенсація за вилучену у них землю.

Відповідно, зазначеним рішенням констатовано порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції.

У справі, яка розглядається, ситуація цілком аналогічна.

Співвідповідачка набула спірну земельну ділянку внаслідок її безоплатної приватизації із земель державної власності, тобто цю земельну ділянку їй надала держава. Якщо йдеться про те, що держава припустилася помилки, визначивши відповідні межі земельної ділянки, то наразі йдеться про наслідки неналежного урядування. Тягар відповідальності за такі дії держави не може бути перекладено на громадянина, тим більше, що земельна ділянка наразі придбана у співвідповідачки відповідачкою, яка є її добросовісним набувачем (іншого не встановлено і позивачем ця обставина не оспорюється).

Частка земельної ділянки, на витребування котрої претендує позивач, є незначною порівняно з площею усієї земельної ділянки, права власності на котру позивач просить суд позбавити відповідачку. Жодних гарантій того, що позивачка зможе після такого рішення суду повторно набути у власність частину цієї ж земельної ділянки, яка не належить до земель лісового фонду, в законодавстві не існує. Невідомо, чи відповідачка використала своє право на приватизацію, аби просити передати її безоплатно у власність; надання її повторно у власність залежало б виключно від розсуду держави в особі уповноважених на розпорядження відповідними землями органів. Обов`язок і процедура сплати будь-якої компенсації законодавчо не закріплені.

Також суд особливо звертає увагу на ту обставину, що в ході розгляду справи розглядалася пропозиція відповідачки позивачеві добровільно вирішити спір, а саме, визначивши розмір і межі накладання в позасудовому порядку, розподілити спірну земельну ділянку за заявою власниці (відповідачки) з тим, аби в тій її частині, яка належить до земель лісового фонду, добровільно передати позивачу, не втративши при цьому іншої її частини. Позивач відмовився від такої пропозиції як в особі прокурора, так і в особі представника ХОДА. Аргументованого обґрунтування відмови позивача від добровільного вирішення спору суду наведено не було.

За усіх вище викладених обставин слід дійти висновку, що задоволення позову у даній справі поклало б на відповідачку надмірний непропорційних тягар і становило б невиправдане втручання в її права, передбачені ст. 1 Першого протоколу до Конвенції.

За таких обставин в позові слід відмовити в повному обсязі.

Керуючись статтями 12, 81, 258-259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В позові заступника керівника Окружної прокуратуру міста Хмельницького в інтересах Хмельницької обласної державної адміністрації (Хмельницької обласної військової адміністрації) до Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, ОСОБА_1 , ОСОБА_3 (третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача, - Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України» в особі філії «Старокостянтинівське лісове господарство») про визнання недійсним наказу Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, визнання незаконною та скасування державної реєстрації прав, припинення права власності, визнання незаконною та скасування державної реєстрації земельної ділянки, зобов`язання повернути частину земельної ділянки відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана Хмельницькому апеляційному суду протягом тридцяти днів з дня складення його повного тексту.

Дата складення повного тексту рішення суду 29.11.2024.

Суддя