П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2024 року

м. Рівне

Справа № 564/4294/23

Провадження № 22-ц/4815/583/24

Головуючий у Костопільському районному суді

Рівненської області: суддя Грипіч Л.А.

Рішення суду першої інстанції ухвалено 15 лютого 2024 року

в м. Костопіль Рівненського району Рівненської області

за відсутності учасників справи та їх представників

Повний текст рішення складено: 20 лютого 2024 року

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючий: суддя Хилевич С.В.

судді: Ковальчук Н.М., Гордійчук С.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційні скарги Акціонерного товариства "Універсал Банк" та представника ОСОБА_1 адвоката Пузіна Дениса Миколайовича на рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 15 лютого 2024 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства "Універсал Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

У грудні 2024 року в суд звернулося Акціонерного товариства "Універсал Банк" (далі - АТ "Універсал Банк" або банк) з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання банківських послуг "Monobank" від 25 січня 2018 року в розмірі 144 599,56 гривень за наданим кредитом (тілом кредиту) станом на 08 жовтня 2023 року. Мотивуючи свої вимоги, банк посилався на те, що "Monobank" - це мобільний банк, в рамках якого відкриваються поточні рахунки клієнтам (фізичним особам), спеціальним платіжним засобом яких є платіжні картки monobank. Після перевірки кредитної історії на платіжних картках monobank за заявою клієнтів встановлюється кредитний ліміт. Особливістю проекту monobank є те, що банківське обслуговування здійснюється дистанційно без відділень. Разом із встановленням на платіжній картці кредитного ліміту надається послуга переведення витрати у розстрочку. За рахунок здійснення зазначеної операції стає доступним попередньо використаний кредитний ліміт. Умови обслуговування рахунків фізичної особи в АТ "Універсал Банк" опубліковані на офіційному сайті банку та постійно доступні для ознайомлення за посиланням https://www.monobank.ua/terms.

25 січня 2018 року відповідач звернулась до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала анкету-заяву до договору про надання банківських послуг. Вона підтвердила свою згоду на те, що підписана анкета-заява разом з Умовами, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають між сторонами укладений договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. На підставі договору відповідач отримала кредит у виді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок у розмірі 80 000 гривень. Однак станом на 03 вересня 2023 року відповідач прострочила зобов`язання із сплати щомісячного мінімального платежу понад 90 днів, внаслідок чого відбулося істотне порушення клієнтом зобов`язання, а вся заборгованість за кредитом стала простроченою. Тому загальний розмір заборгованості ОСОБА_1 перед АТ "Універсал Банк" за договором станом на 08 жовтня 2023 року становив 144 599,56 гривень за наданим кредитом (тілом кредиту).

Рішенням Костопільського районного суду Рівненської області від 15 лютого 2024 року задоволено частково позов АТ "Універсал Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ "Універсал Банк" заборгованість за договором про надання банківських послуг "Monobank" від 25 січня 2018 року у розмірі 75 886 гривень станом на 08 жовтня 2023 року.

В задоволенні решти позовних вимог банку відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ "Універсал Банк" 1 408,56 гривень судового збору.

На рішення суду представником ОСОБА_1 адвокатом Пузіним Д.М. подано апеляційну скаргу, де він покликався на його незаконність та необґрунтованість, які полягали в неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, порушенні норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, стверджував про те, що анкета-заява, яка, як стверджує банк, разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг, не містить розміру кредитного ліміту, розміру процентної ставки за користування кредитом, строку кредитування, наслідків порушення умов кредитування та інших істотних умов кредитного договору. Разом з тим Умови і правила обслуговування в АТ "Універсал Банк", Тарифи, Таблиця обчислення вартості кредиту та паспорт споживчого кредиту не містять підпису відповідача. Позивачем не доведено, що саме з наведеними в цих документах умовами кредитування ознайомилась відповідач та погодилась з ними, підписуючи анкету-заяву до договору про надання банківських послуг. На переконання адвоката, роздруківка із сайту банку належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Тому неможливо застосувати до спірних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, адже умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті банку, неодноразово змінювалися. При цьому вважав необґрунтованим для підтвердження узгодження умов кредитного договору надіслання відповідачеві в електронної формі відповідно до положень Закону України "Про електронну комерцію" Умов і правил обслуговування в АТ "Універсал Банк", Тарифів, Таблиці обчислення вартості кредиту та паспорта споживчого кредиту. Також позивач необґрунтовано збільшив суму заборгованості за кредитом шляхом додавання суми відсотків за користування кредиту. Тобто заявлену до стягнення суму грошових коштів позичальник фактично не отримував.

З наведених підстав просить рішення суду першої інстанції скасувати і в задоволенні позову АТ "Універсал Банк" до ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

Рішення Костопільського районного суду від 15 лютого 2024 року оскаржено також і банком, де посилався на його незаконність та необґрунтованість, які полягали в неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, порушенні норм процесуального права і неправильному застосуванні норм матеріального права.

На обґрунтування апеляційної скарги зазначав, що судом не було досліджено механізму отримання банківських послуг проекту "Monobank", а також процедуру ознайомлення споживача з Умовами, Правилами обслуговування рахунків фізичних осіб, Тарифами, Таблицею розрахунку вартості кредиту, Паспортом споживчого кредиту. Тому суд дійшов передчасних висновків щодо того, що позичальник не був ознайомлений із усіма істотними умовами кредитування. Заявник стверджував, що, уклавши кредитний договір шляхом підписання анкети-заяви, клієнт ознайомився в електронній та письмовій формах з інформацією щодо умов кредитування та отримав відповідні документи. Крім того, Умови обслуговування рахунків фізичної особи в АТ "Універсал Банк", опубліковані на офіційному сайті банку та публічно доступні в режимі реального часу для ознайомлення за посиланням в мережі Інтернет. Клієнт на постійній основі, але не рідше ніж один раз на 30 календарних днів, зобов`язаний ознайомлюватися із чинною редакцією цих Умов і правил. Згоду клієнта зі змінами, доповненнями до умов і правил, як про це в них вказано, може бути підтверджено, зокрема, проведенням клієнтом банківських операцій, отриманням банківських послуг, яке супроводжується оформленням касових документів. На переконання банку, викладені правові висновки у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року в справі №342/180/17 не можуть бути застосовані при розв`язанні існуючого спору, оскільки правовідносини не є подібними.

З викладених міркувань просить скасувати оскаржуване рішення в частині відмови у задоволенні позову про стягнення заборгованості за договором про надання банківських послуг "Monobank" від 25 січня 2018 року та прийняти нове рішення в цій частині, яким позовні вимоги задовольнити. В іншій частині судове рішення залишити без змін.

Сторони правом надання відзиву на апеляційну скаргу одне одного не скористались, хоча їм про це роз`яснювалось в ухвалах Рівненського апеляційного суду від 03 та 16 квітня 2024 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи заявників, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційних скарг без задоволення.

Як з`ясовано судом, 25 січня 2018 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяву до договору про надання банківських послуг у ПАТ "Універсал Банк".

Положеннями анкети-заяви встановлено, що ця анкета-заява разом з Умовами, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг (далі - договір). В анкеті-заяві вказувалося про те, що, підписавши заяву, клієнт підтверджує про ознайомлення та отримання примірників у мобільному додатку зазначених документів, що складають договір, і зобов`язується виконувати його умови.

На підставі укладеного договору відповідач отримала кредит у розмірі 35 000 гривень у виді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка НОМЕР_1 .

Відповідно до банківської виписки станом на 08 жовтня 2023 року ОСОБА_1 мала заборгованість в розмірі 144 599,56 гривень. Обліковий період тривав з 25 січня 2018 року по 08 жовтня 2023 року. Сума витрат за період становила 708 152,91 гривень, а зарахування - 563 553,35 гривень. Кредитний ліміт станом на 08 жовтня 2023 року склав 75 886 гривень. Баланс на початку періоду становив 8000 гривень, а на кінець періоду - 68 713,91 гривень.

Звертаючись до суду, як на підставу для задоволення своїх вимог банк посилався на те, що в порушення умов кредитного договору та положень ст.ст. 526, 527, 530, 1054 ЦК України відповідач свої зобов`язання за договором не виконала, в зв`язку з чим виникла спірна заборгованість.

На переконання АТ "Унівесрал Банк", факт узгодження умов договору підтверджується поданими до суду попередньої інстанції документами, а саме розрахунком заборгованості; копією анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг; копією паспорта споживчого кредиту "Чорної картки Monobank"; витягом з "Тарифів за карткою Monobank", витягом з "Умов та Правил надання банківських послуг в АТ "Універсал Банк"; копією документу, що посвідчує особу відповідача.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у т.ч. електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони (абзац перший ч. 1 ст. 207 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 1055 ЦК України).

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (ч. 3 ст. 1054 ЦК України).

Публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги (ч.ч. 1, 2 ст. 633 ЦК України).

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (ч. 1 ст. 634 ЦК України).

Між тим, матеріали справи не містять доказів, що відповідач розуміла, ознайомилася та погодилася з умовами та правилами банківських послуг, підписуючи анкету-заяву про надання банківських послуг, а також те, що вказані документи на момент отримання кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами саме у визначених банком розмірах і порядках нарахування.

Витяг із веб-сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

З огляду на їхній мінливий характер, якщо вони не підписані позичальником, а також, якщо прямо не передбачені в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана нею, ці умови не можна вважати складовою кредитного договору.

Отже, неможливо застосувати до спірних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, внаслідок чого банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) приєднується до тих умов, з якими він безпосередньо з ними ознайомлений.

Відсутність позову про визнання кредитного договору неукладеного як оспорюваного правочину чи заперечень щодо його умов не може бути перешкодою для неврахування інтересів позичальника при вирішенні справи за позовом банку до позичальника про стягнення заборгованості за кредитним договором.

У заяві позичальника не зазначена процентна ставка, у ній відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Також з наявних в матеріалах справи доказах видно відсутність досягнення контрагентами кредитного договору згоди на надання банком послуги з кредитування рахунку "Овердрафт".

Тому правильним є застосування при вирішенні спору висновків постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року в справі №342/180/17 (провадження №14-131цс19), які в т.ч. викладені щодо правильного застосування норм права, порушених в апеляційній скарзі банку, зокрема, щодо належності та допустимості анкети-заяви, в якій не міститься інформації про будь-які узгодження між сторонами умов кредитного договору, витягів з Тарифів, Умов і правил надання банківських послуг, а також особливостей за відповідних обставин, укладення договору приєднання в порядку ст.634 ЦПК України та необхідності врахування принципу захисту прав споживачів фінансових послуг.

У справах споживачів кредитних послуг держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб`єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну, рівність сторін у цивільно-правових відносинах шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Це здійснюється через встановлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору.

Пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем банк дотримався вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" про повідомлення споживача щодо умов кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими АТ "Універсал Банк".

Інше не відповідало б принципу справедливості, добросовісності, розумності та уможливило покладення на слабшу сторону невиправданого тягаря з`ясування змісту кредитного договору.

Всупереч доводам позивача правовідносини між сторонами не виникли з підстав електронного договору, позаяк анкета-заява була підписана ОСОБА_1 власноручно, а не за допомогою електронного підпису в мережі Інтернет у визначеному Законом України "Про електронну комерцію" порядку.

Разом з тим в мережі Інтернет банком опубліковано решту складових кредитного договору і жодних доказів з приводу їхнього погодження (підписання) позичальником матеріали справи не містять.

Отже, правовідносини у переглянутій Великою Палатою Верховного Суду справі №342/180/17 подібні тим, що склались між сторонами в цьому спорі.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).

Між тим, в спірних правовідносинах діє презумпція винуватості боржника, а факт порушення прав кредитора є очевидним. Відтак правильним є стягнення на користь банку з відповідача заборгованість за тілом кредиту (кредитним лімітом) в сумі 75 886 гривень, які отримані нею та в добровільному порядку не повернутими.

Так, згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного вкидання зобов`язання.

Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Відповідно до ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку ,коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Проте будь-яких доказів на обґрунтоване підтвердження своїх заперечень проти позову відповідач в т.ч. і щодо відсутності вини, не надала, а матеріали справи їх не містять.

Повно і правильно встановивши обставини справи та застосувавши при вирішенні спірних правовідносин норми матеріального права, які підлягали застосуванню, суд першої інстанції обґрунтовано стягнув заборгованість в розмірі кредитного ліміту.

Банком визнавалось та це підтверджується матеріалами справи, що максимальний ліміт по кредиту, який був наданий позичальнику, складав 75 886 гривень. Видачу кредиту у більшому розмірі банком не доведено.

Отже, доводи апеляційних скарг є необґрунтованими та не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення, позаяк зводяться до викладення обставин справи із наданням коментарів та тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд, що суперечить судовій практиці.

Залишаючи апеляційні скарги без задоволення, суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення від 27 вересня 2001 року у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії", п. 32).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення у справах Burgand and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Підставою для залишення оскаржуваного рішення без змін відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при його ухваленні.

Керуючись ст.ст. 374-375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги Акціонерного товариства "Універсал Банк" та представника ОСОБА_1 адвоката Пузіна Дениса Миколайовича залишити без задоволення, а рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 15 лютого 2024 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: С.В. Хилевич

Судді: Н.М. Ковальчук

С.О.Гордійчук