ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючий суддя: Триголов В.М.

Судді: Дорош А.І., Лобов О.А.

Секретар:Галушко А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 11 жовтня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 треті особи: Публічне акціонерне товариство «Кредитпромбанк» Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» про стягнення сплаченої заборгованості за кредитним договором в порядку регресу , -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи ПАТ «Кредитпромбанк», Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» про стягнення сплаченої заборгованості за кредитним договором в порядку регресу, в обґрунтування якого зазначив, що 18 квітня 2006 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_2 укладено договір кредиту № 259-КМК-06. Позивач виступав поручителем зазначеного кредиту згідно договору поруки № 259-КМК/1-06.

Також до договору кредиту будо укладено додаткові угоди, згідно яких сума кредиту збільшувалась. В забезпечення виконання обов`язків по договору кредиту, між ПАТ «Кредитпромбанк», ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено іпотечний договір, згідно умов якого в іпотеку передано належне сторонам спільне майно - нежитлові приміщення по АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 порушував строки сплати заборгованості по кредиту, внаслідок чого утворилась заборгованість за додатковою угодою № 6 та додатковою угодою № 8. ОСОБА_1 , розуміючи свою відповідальність як поручителя та не бажаючи ризикувати належним йому нерухомим майном, сплатив наявну заборгованість за договором кредиту.

Оскільки ОСОБА_1 виконав зобов`язання ОСОБА_2 забезпечене порукою, до нього перейшли права кредитора у зобов`язанні. Залишок заборгованості в сумі 1200 Євро, що за курсом НБУ складає 33 396, 00 грн., погашено ОСОБА_1 26 жовтня 2016 року. За додатковою угодою 6 в період з 13.07.2009 по 10.11.2009 сплачено 10644, долари США, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 26.10.16 складає 272403,25 грн та 11 657,85 грн пені. За додатковою угодою 8 в період з 22.05.2009 по 08.09.2011 сплачено 8516, 08 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 26.10.16 складає 237 002,51 грн.

Позивач просив стягнути з ОСОБА_2 суму боргу в порядку регресу у розмірі 1 165 311,78 грн, з яких 554459,61 грн - сума боргу та 610852,17 грн - інфляційні втрати.

Рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 11 жовтня 2021 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено в повному обсязі.

Не погодившись із даним рішенням ОСОБА_1 звернувся до суду із апеляційною скаргою, яка мотивована тим , що висновки суду не відповідають обставинам справи , що у свою чергу призвело до безпідставної відмови в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування скарги вказано, що оскільки умовами договору Кредиту (п.1.2) , та Договору Поруки (п.1.2) прямо передбачено , що підставою для видачі коштів є наступні додаткові угоди в межах суми кредитної лінії. А отже , оскільки Поручитель був обізнаний про кожну додаткову угоду , банк неодноразово повідомляв його про додаткові угоди , неможливо стверджувати , що Поручитель поручився виключно за кошти, отримані за договором кредиту а не додатковими угодами до нього.

ОСОБА_1 розуміючи свою відповідальність як поручителя сплатив наявну заборгованість у повному обсязі , що підтверджується відповідними документами кредитодавця .

У зв`язку із вказаним , скаржник просить скасувати рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 11 жовтня 2021 року , та ухвалити нове , яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Відповідач ОСОБА_2 до суду апеляційної інстанції в судові засідання не з`являвся без поважних причин, повістки про дату час та місце в судові засідання не отримував, так як був відсутній за місцем проживання, а отже колегія суддів вважає, що відповідач був повідомлений належним чином про розгляд справи.

Судовим розглядом встановлено, що 18.04.2006 між ВАТ «Кредитпромбанк», правонаступником якого є позивач, і ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 259-КМК-06.

Того ж дня між ВАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_1 укладений договір поруки №259-ПМК/1-06, у відповідності до якого останній взяв на себе зобов`язання солідарно відповідати у повному обсязі перед позивачем за повне і своєчасне виконання ОСОБА_2 зобов`язань за Договором № 259-КМК-06 від 18 квітня 2006 року, укладеним між банком і позичальником.

Згідно з п. 1.2 Договору поруки №259-ПМК/1-06 від 18.04.2006 року, поручитель свідчить, що він ознайомлений та згідний з умовами Кредитного договору:

- процентна ставка за користування кредитними коштами - згідно Додаткових угод до Кредитного договору,

- розмір основного зобов`язання 200 000,00 доларів США (двісті тисяч доларів США 00 центів),

-термін повернення кредитних коштів до "15" квітня дві тисячі одинадцятого року включно,

- порядок виконання основного зобов`язання - відповідно до положень п. 4.3 Кредитного договору,

- сплата процентів здійснюється відповідно до положень Додаткових угод до Кредитного договору,

- відповідальність за порушення Кредитного договору - в разі прострочення платежу сплачується пеня у розмірі подвійної облікової річної ставки Національного Банку України, яка діяла на період наявності простроченої заборгованості.

29.01.2008 між ВАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_2 укладено Додаткову угоду № 259-КМК-06 ДУ6 (далі Додаткова угода №6) за якою останньому наданий кредит в сумі 50000 доларів США до 15.01.2011 під 13,5 процентів річних та відкрито для обліку виданого кредиту позичковий рахунок № НОМЕР_1 , для обліку нарахованих процентів рахунок № НОМЕР_2 .

06.05.2008 між ВАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_2 укладено Додаткову угоду № 259-КМК-06 ДУ8 (далі Додаткова угода №8) за якою останньому наданий кредит в сумі 80000 євро строк до 05.05.2009 під 16 процентів річних та відкритий для обліку виданого кредиту позичковий рахунок № НОМЕР_3 і для обліку нарахованих процентів рахунок № НОМЕР_4 .

Згідно з довідкою ПАТ «Дельта Банк» Ліквідація від 31.08.2017 року, 18.04.2006р. з ОСОБА_2 , і/к, було укладено кредитний договір № 259-КМК-06. Заборгованість по кредитному договору № 259-КМК-06 станом на 31.08.2017р. складає : 00,00дол., (Нуль доларів США 00 центів), що згідно курсу НБУ (100 доларів США-2544.0576грн.), складає -0,00грн. (Нуль гривень 00 копійок). Зобов`язання по кредитній справі № 259-КМК-06, щодо АТ «Дельта Банк», виконана в повному обсязі 28.06.2013 р.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Ці висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц.

Згідно з частиною другою статті 556 ЦК України, до поручителя, який виконав зобов`язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов`язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання.

Так , згідно довідки АТ «Дельта Банк» від 27.10.2016 р. на ім`я ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором відсутня.

Згідно з довідкою ПАТ «Дельта Банк» Ліквідація від 31.08.2017 року, 18.04.2006р. з ОСОБА_2 , і/к, було укладено кредитний договір № 259-КМК-06. Заборгованість по кредитному договору № 259-КМК-06 станом на 31.08.2017р. складає : 00,00дол., (Нуль доларів США 00 центів), що згідно курсу НБУ (100 доларів США-2544.0576грн.), складає -0,00грн. (Нуль гривень 00 копійок). Зобов`язання по кредитній справі № 259-КМК-06, щодо АТ «Дельта Банк», виконано в повному обсязі 28.06.2013 р.

Районний суд , ухвалюючи оскаржуване рішення вказав , що оскільки ОСОБА_1 виконав обов`язок ОСОБА_2 який не охоплювався договором поруки від 18.04.2006 відповідно відсутні і підстави для задоволення позову , адже порука є спеціальним заходом майнового характеру , спрямованим на забезпечення виконання основного зобов`язання та за відсутності укладеного договору поруки із відповідними умовами не можна вважати що ОСОБА_1 поручився за виконання зобов`язання за додатковими договорами.

Проте , колегія суддів не може погодитися із таким висновком суду першої інстанції з огляду на слідуюче.

Згідно Кредитного договору №259-КМК-06 від 18 квітня 2006 року , а саме п.2.3 встановлено, що підставою для надання кредитів за цим Договором є Додаткові угоди, що укладаються тільки за взаємною згодою Сторін після надання Банку письмової заявки Позичальника в якій вказується сума кредиту , строк , спосіб надання , у разі необхідності ціль кредитування.

Відповідно до п.8 Додаткової угоди №259-КМК-06 ДУ6 від 29 січня 2008 року , №№259-КМК-06 ДУ8 від 06 травня 2008 року, та п.4 Додаткової угоди №9 до кредитного договору №259-КМК-06 від 09 жовтня 2008 року , додаткова угода набуває чинності з дати її підписання уповноваженими представниками сторін і є невід`ємною складовою частиною Кредитного договору.

Із Договору поруки №259-ЦМК/1-06 від 18.06.2006 року , а саме п.1.1 вбачається, що за цим Договором Поручитель зобов`язується солідарно відповідати перед Банком у повному обсязі за своєчасне та повне виконання зобов`язань ОСОБА_2 за кредитним договором №259-КМК-06 від 18 квітня 2006 року , укладений між банком та Позичальником .

Пунктом 1.4 вказаного договору поруки визначено , що виконання зобов`язань Поручителем за цим Договором є безумовним.

Відповідно до п.2.7 Договору поруки , після перерахування Поручителем всієї суми заборгованості Банку до Поручителя переходять всі права Банку за кредитним договором.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Суд першої інстанції у своєму рішенні прийшов до вірного висновку , що зобов`язання ОСОБА_2 за кредитним договором №259-КМК-06 від 18 квітня 2006 року були виконані ОСОБА_1 , та згідно довідки ПАТ «Дельта Банк» від 31.08.2017 зобов`язання по кредитній справі №259-КМК-06 , в повному обсязі.

Проте , суд помилково вважав, що погашення ОСОБА_1 заборгованості , без укладення додаткових договорів поруки із відповідними умовами не дає йому права звертатись із даним позовом до суду , адже підстав вважати що ОСОБА_1 був зобов`язаний нести солідарну відповідальність за додатковими угодами матеріали справи не містять.

Колегія суддів не згодна із таким висновком районного суду , оскільки Кредитний договір №259-КМК-06 від 18 квітня 2006 року не містить суми фактично наданого кредиту , натомість вказано, що кредитні кошти надаються на підставі Додаткових угод, які у свою чергу є невід`ємною частиною цього кредитного договору у розмірі ліміту основного зобов`язання 200 000 доларів США.

Договір поруки №259-ЦМК/1-06 від 18.06.2006 року , зокрема містить умови щодо того , що Поручитель бере на себе зобов`язання відповідати перед Банком у тому ж обсязі і на тих же умовах та в ті ж строки що і Позичальник , з умовами Кредитного договору поручитель ознайомлений та згідний , виконання зобов`язань Поручителем за цим договором є безумовним.

Із чого можна зробити висновок , що Поручитель - ОСОБА_1 виконавши фінансове зобов`язання за кредитним договором №259-КМК-06 від 18 квітня 2006 року та Договором поруки №259-ЦМК/1-06 від 18 червня 2006 року , виникнення якого було обумовлене укладенням Додаткових договорів , цілком правомірно звернувся до суду із вимогою про стягнення заборгованості з ОСОБА_2 в порядку регресу , оскільки за наслідками такого виконання зобов`язання ОСОБА_1 наділений правом на відповідну вимогу.

Згідно зі статтями 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 вказала, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі.

Відповідно до правових висновків Верховного Суду викладених у постановах від 10 та 27 квітня 2018 року у справах № 910/16945/14 та № 908/1394/17, від 16 листопада 2018 року у справі № 918/117/18, від 30 січня 2019 року у справах № 905/2324/17 та № 922/175/18, від 13 лютого 2019 року у справі № 924/312/18, та правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 08 листопада 2019 року у справі №127/15672/16, невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

У постанові від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що коли особа звернулася до суду за захистом її порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або інтересу, а суд позов задовольнив, виконання його рішення має настільки, наскільки це можливо, відновити стан позивача, який існував до порушення його права та інтересу, чи не допустити таке порушення. Судове рішення не повинне породжувати стан невизначеності у відносинах позивача з відповідачем і вимагати від них подальшого вчинення узгоджених дій для вичерпання конфлікту.

У зв`язу із викладеним колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 11 жовтня 2021 року та задоволення позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно п. 1, 3-4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Представник ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернувся до Полтавського апеляційного суду із клопотання про скасування заходів забезпечення позову вжитих ухвалою Дзержинського районного суду міста Харкова від 15 листопада 2016 року .

Відповідно до ст. 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

За змістом розділу VI ЦПК України процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах, до яких належить й скасування заходів забезпечення позову, перебуває у компетенції суду першої інстанції, а оскільки, у даній справі саме Дзержинський районний суд міста Харкова своєю ухвалою вжив заходи забезпечення позову, а суд апеляційної інстанції безпосередньо не вчиняв процесуальних дій щодо забезпечення позову як суд першої інстанції, тому питання щодо скасування заходів забезпечення позову має розглядатися судом першої інстанції, яким були застосовані такі заходи.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.2, ч.1 п.п.1,3,4 ст.376, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 11 жовтня 2021 року скасувати.

Ухвалити нове, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором в порядку регресу у сумі 1 165 311 грн. 78 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя: В.М. Триголов

Судді : А.І. Дорош

О.А. Лобов