Справа № 139/181/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2024 року смт Муровані Курилівці

Мурованокуриловецький районний суд Вінницької області

в складі: головуючої судді Коломійцевої В.І.,

за участі секретаря судового засідання Слободянюк О.С.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Галіциної В.В.,

відповідача ОСОБА_2 ,

свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в с-щі Муровані Курилівці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області, про позбавлення батьківських прав, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 через свого представника адвоката Галіцину Віру Валеріївну (повноваження представника на а.с.24) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав.

Позовні вимоги мотивовані тим, що з серпня 2012 року ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , постійно проживає разом із позивачем, який є її рідним дядьком. Про батька жодної інформації позивач не має, оскільки відповідно до витягу із ДРАЦС про державну реєстрацію народження, відомості про батька записані згідно ч. 1 ст. 135 СК України. Мати дитини, сестра позивача, залишила дитину на виховання ОСОБА_1 , з ними не проживає, не спілкується, не займається вихованням дитини, не піклується про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, жодного разу не відвідала дочку в садочку чи школі, тобто неналежним чином виконує свої материнські обов`язки. 05 січня 2024 року надала власноручно написану заяву, посвідчену нотаріально, про те, що не заперечує щодо позбавлення її батьківських прав. У зв`язку з цим позивач просив позбавити відповідача батьківських прав відносно неповнолітньої дочки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою суду від 05 березня 2024 року позовну заяву було прийнято до розгляду судом та відкрито провадження у справі, витребувано із служби у справах дітей Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області письмовий висновок щодо розв`язання спору в частині позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 .

Ухвалою суду від 23 квітня 2024 року у справі закрито підготовче провадження, а її призначено до судового розгляду по суті на 14 травня 2024 року.

В судовому засіданні позивач позов підтримав. Просив його задоволити. Суду пояснив, що відповідачка є його рідною сестрою. Після народження дочки ОСОБА_7 сестра деякий час жила у нього в с.Мізяківські Хутори Вінницького району, а потім познайомилась із чоловіком, з яким в серпні 2012 року поїхала на заробітки, залишивши йому дочку. З того часу дитиною не цікавилась, будь якої допомоги не надавала, за весь цей час лише двічі приїздила до доньки.

Представник позивача - адвокат Галіцина В.В. позов підтримала за обставин у ньому викладених. Просила його задоволити.

Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнала, не заперечила проти їх задоволення.

Представник третьої особи - начальник служби у справах дітей Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області Н.Войтюк в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, при вирішення справи покладається на розсуд суду (а.с.63).

Вислухавши учасників справи, які з`явилися в судове засідання, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню.

Так, встановленим фактам відповідають правовідносини, які витікають з прав та обов`язків батьків та дітей, що регулюються Сімейним кодексом України.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.

Згідно з ч. ч. 1, 2, 3 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно до ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою покладення на них відповідальності. Статтею 157 СК України передбачено, що той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Мізяківські Хутори Вінницької області народилась ОСОБА_6 (а.с.6).

Відповідно до Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження (№ витягу 9, дата формування - ІНФОРМАЦІЯ_3 ), відомості про ОСОБА_8 як про батька проведено у відповідності до ст. 135 СК України, тобто походження дитини від батька визначено за заявою ОСОБА_9 (а.с. 7). Мати дитини - ОСОБА_2 .

21 листопада 2023 року ОСОБА_2 зареєструвала шлюб із ОСОБА_5 та отримала його прізвище (актовий запис № 82, а.с. 13).

Як стверджує суду позивач дитина фактично з народження проживає у його сім`ї, як їх дочка, ОСОБА_7 вважає позивача своїм батьком, оскільки він повністю нею опікується, займається її вихованням, лікуванням навчанням та розвитком. Мати дитини живе окремо від них.

Дані обставини знайшли своє підтвердження у судовому засіданні. Зокрема, як вбачається із довіреності від імені ОСОБА_2 виданої 25 серпня 2017 року, остання уповноважила ОСОБА_1 бути її представником у будь-яких установах при вирішенні питань стосовно її дочки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.16).

Заявою датованою 25 січня 2024 року відповідач не заперечила щоб її було позбавлено батьківських прав щодо дочки - ОСОБА_6 (а.с.15).

За таких обставин, очевидно, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків відносно своєї дочки, не бере участі у її вихованні та утриманні, не піклується про фізичний, духовний і моральний розвиток дитини, проживає окремо, в той час як дочка проживає разом із її братом (а.с.17) - ОСОБА_1 та його родиною і знаходяться на його повному утриманні.

Підтвердженням свідомого нехтування відповідачем обов`язками про піклування та виховання дитини є також характеристика комунального закладу «Мізяківсько-Хутірського ліцею Вінницького району Вінницької області» в якому навчається ОСОБА_6 та довідка відділу освіти сім`ї, молоді, спорту, культури та туризму Комунального закладу «Мізяківсько-Хутірського ліцею Вінницького району Вінницької області» Стрижавської селищної ради, відповідно до яких ОСОБА_2 не приймала і не приймає участі у житті дитини. Вихованням дитини займається рідний дядько ОСОБА_1 , разом із дружиною, який починаючи із перебування дівчинки у школі і впродовж навчання, повністю представляє інтереси дитини, відвідує батьківські збори, займається її вихованням та матеріальним забезпеченням, цікавляться успіхами у навчанні та шкільним життям ОСОБА_7 . Івацко ОСОБА_7 постійно охайна і доглянута.

Як вбачається із акту обстеження фактичного місця проживання ОСОБА_1 від 31 січня 2024 року (а.с. 18) останній у будинку по АДРЕСА_1 проживає разом із своєю дружиною, сином та племінницею ОСОБА_6 . В ході обстеження було отримано інформацію, що мати ОСОБА_6 з березня 2012 року залишила свою доньку проживати разом із своїм рідним братом і з цього часу вона дитиною не цікавиться, з нею не проживає не займається її розвитком та вихованням. У будинку де проживає дитина обладнано місце для навчання, ігор, сну є навчальний матеріал.

Крім того, судом було допитано в якості свідків сусідів позивача ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , які ствердили, що дійсно мати дівчинки ОСОБА_2 після того, як виїхала у серпні 2012 році з їх села лише раз приїздила до дочки, коли вона йшла в перший клас, її життям ніколи не цікавилась.

Допитана судом неповнолітня ОСОБА_6 в судовому засіданні підтвердила вказані обставини та пояснила, що мати взагалі нею не цікавиться, не спілкується, нічим не допомагає. Її вихованням займається лише ОСОБА_1 та його дружина ОСОБА_2 , яких вона вважає своїми батьками.

Як слідує з висновку служби у справах дітей Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області, затвердженого рішенням виконавчого комітету селищної ради 27.03.2024 р №139 (а.с.46-48), позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вважається доцільним.

Відповідачем не надано до суду жодних доказів на спростування вищевказаних обставин, не висловлено жодних заперечень щодо них. Навпаки підтверджено їх та висловлено згоду на позбавлення її батьківських прав.

Згідно ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона (він) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню до своєї дитини.

Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Відповідно до п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», факт ухилення батька (матері) від виховання та утримання дітей може бути підтверджений письмовими доказами (актами, листами тощо), а також показаннями свідків.

Відповідно до п. 16 зазначеної постанови, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Враховуючи наведені обставини, суд прийшов до висновку, що ОСОБА_2 протягом тривалого часу ухиляється від свого обов`язку по вихованню дочки, не спілкується з нею, не піклується про її фізичний та духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, не цікавиться нею та не проявляє до неї належної турботи, не забезпечує належно матеріально, що негативно впливає на її розвиток як на складову виховання.

Вищенаведені фактори суд розцінює як винну поведінку матері по відношенню до своєї дитини, як свідоме нехтування своїми обов`язками і байдужість до долі дитини, тому ОСОБА_2 необхідно позбавити батьківських прав відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вирішуючи питання про стягнення аліментів на утримання дитини, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини.

Згідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п.3 Постанови Пленуму Верховного суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», відповідно до ст. 19 Конституції України, ст. 1 ЦПК України та з урахуванням положень ч.4 ст. 10 ЦПК України (яка на даний час кореспондується з ч.1 ст.13 ЦПК України), вийти за межі заявлених вимог (вирішити незаявлену вимогу, задовольнити вимогу позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено) суд має право лише у випадках, прямо передбачених законом. Наприклад, суд має право вийти за межі заявлених вимог і з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину одночасно з позбавленням батьківських прав (ч.2 ст. 166 СК України).

Суд, враховуючи викладене, виходячи із необхідності захисту інтересів неповнолітньої дитини, вважає за можливе вийти за межі позовних вимог і з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на утримання дитини в порядку вимог ст. 166 СК України.

Відповідно до ст. 181 Сімейного Кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з якими проживає дитина.

Згідно із ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. А з урахуванням ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.

За таких обставин, суд вважає, що відповідач, відповідно до Закону, повинен надавати матеріальну допомогу на утримання своєї дитини.

Згідно ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

При визначенні розміру аліментів та виду їх стягнення, в даному випадку, суд виходить із того, що відомості про офіційне працевлаштування відповідача в матеріалах справи відсутні, на даний час ОСОБА_2 перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, інших доказів, які б підтверджували обставини визначені в ст. 182 СК України та які мають враховуватися при визначенні розміру аліментів суду надано не було. При цьому суд також виходить з того, що відповідачем не надано доказів неможливості сплачувати аліменти.

Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

З урахуванням вищенаведеного, враховуючи наявні в матеріалах справи докази та найкращі інтереси дитини, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь ОСОБА_6 аліментів у мінімальному розмірі встановленому законом для дитини відповідного віку починаючи з 26.02.2024 року (з моменту подачі позову до суду) до її повноліття.

Суд вважає за необхідне вирішити питання щодо перерахування аліментів на особистий рахунок дитини з відкриттям законним представником дитини особистого рахунку у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду.

У відповідності до п. 1. ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

У відповідності до вимог ст. 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У п. 2 позовної заяви позивач просив витрати по справі залишити за ним і не стягувати з відповідача.

Керуючись ст.ст. 150, 152, 164, 180, 182, 183 СК України, ст.ст. 12, 13, 76-81, 264, 265, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , батьківських прав відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягувати із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 зареєстрована адреса: АДРЕСА_2 , аліменти на утримання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини її заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого чинним законодавством на дитину відповідного віку, з дня подачі заяви до суду, тобто починаючи з 26.02.2024 року, і до досягнення дитиною повноліття, шляхом перерахування коштів на особистий рахунок дитини, який буде відкритий у банківській установі.

Судові витрати в розмірі 1211 гривень 20 копійок залишити за позивачем ОСОБА_1 за його згодою.

Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , 1211 гривень 20 копійок судового збору на користь держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга подається до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_3 ; фактична адреса проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_4 .

Третя особа: Служба у справах дітей Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області, адреса місцезнаходження: 23210, вул. 40-річчя Перемоги, 7 смит Стрижавка Вінницького району Вінницької області, ЄРДПОУ 04330007.

Повне рішення складено 16.05.2023.

Суддя: ____________