Дата документу 01.05.2024 Справа № 332/4185/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 332/4185/19 Головуючий у 1-й інстанції: Яцун О.С.
Провадження № 22-ц/807/539/24 Суддя-доповідач: Трофимова Д.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 травня 2024 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Трофимової Д.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

Онищенка Е.А.

при секретарі: Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 23 листопада 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання непрацездатної матері,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2019 ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначала, що відповідач є її сином. Як мати, позивач не ухилялася від виконання своїх батьківських обов`язків, коли відповідач був неповнолітнім, всіляко сприяла належному вихованню сина.

ОСОБА_2 проживає окремо, має свою родину, працює та має постійний заробіток, з позивачем майже не спілкується, будь-яку матеріальну допомогу надавати не бажає, будь-яку іншу допомогу надавати відмовляється.

Позивач є інвалідом першої групи, потребує сторонньої допомоги, отримала інвалідність у 2014 році внаслідок інсульту, стала потребувати постійного вживання ліків, також має потребу в постійному проходженні реабілітаційної терапії, на що вимушена витрачати значні кошти, а її пенсія становить 2 047 грн., крім пенсії іншого доходу не має.

Відповідач, який з нею не спілкується та матеріальної допомоги в добровільному порядку не надає, є працездатною особою та може надавати матеріальну допомогу.

ОСОБА_1 проживає окремо від сина, в одній квартирі з донькою ОСОБА_3 , але вони з донькою спільне господарство не ведуть, в кожної з них свій бюджет, чоловіка позивач не має.

Посилаючись на зазначені обставини, ОСОБА_1 просила суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на її утримання в розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу (заробітку) відповідача щомісячно, починаючи з дня подання заяви до суду.

Заочним рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 06.04.2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання непрацездатної матері було задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 12.11.2019 року довічно.

Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Допущено негайне виконання судового рішення про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

У травні 2023 року ОСОБА_2 подав до суду заяву про перегляд заочного рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 06.04.2020 року у цій справі.

Ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 29.05.2023 року поновлено ОСОБА_2 пропущений ним строк на подання заяви про перегляд заочного рішення.

Заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення задоволено.

Заочне рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 06.04.2020 у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання непрацездатної матері скасовано.

Справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 23 листопада 2023 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання непрацездатної матері відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 23 листопада 2023 року, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити по справі нове рішення, якимзадовольнити позов.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що їй 74 роки, вона є інвалідом І групи, непрацездатною, через свій вік та стан здоров`я не має об`єктивної можливості влаштуватися на роботу та заробляти собі на життя, адже важко пересувається навіть в межах квартири. З самого народження вона піклувалася та доглядала за відповідачем, матеріально забезпечувала, виховала гідною людиною. Проте, син взагалі не цікавиться її життям та не допомагає. Вона, так само як і відповідач, має витрати на харчування, оплату комунальних послуг, придбання одягу.

Від представника ОСОБА_2 - адвоката Карабак В.А. на адресу апеляційного суду надійшов відзив, у якому вона просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін. Зазначає, що викладені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду.

Вказує, що позивачем не надано доказів та не доведено, що вона потребує матеріальної допомоги. Крім того, сам по собі факт непрацездатності батьків не породжує виникнення у дітей обов`язку їх утримання, та не свідчить про наявність потреби в наданні матеріальної допомоги.

Позивач має крім сина, ще доньку - ОСОБА_4 . Також, позивач забезпечена прожитковим мінімумом.

Звертає увагу, що чинне законодавство передбачає можливість стягнення аліментів з дня подачі позову тільки у випадках стягнення аліментів на користь дітей.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення сторін, їх представників, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

За приписами частини 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частин 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції в повній мірі не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив із того, що жодних доказів які б підтверджували факт здійснення значних витрат на лікування чи будь-яких інших витрат, зокрема, на оплату комунальних послуг, одяг тощо, і що це чи будь-яка інша обставина істотно впливає на матеріальне становище позивача у бік погіршення у матеріалах справи немає. Разом з тим, судом враховано матеріальне становище відповідача. Твердження позивача щодо об`єктивної потреби в матеріальній допомозі, враховуючи факт її непрацездатності, відхилені судом, оскільки не підтверджуються жодними доказами.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 є матір`ю відповідача ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (а.с. 3).

Крім сина - ОСОБА_2 , позивач також має доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що вбачається з копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 (а.с. 62, 122).

Згідно з копіями пенсійного посвідчення № НОМЕР_3 серії НОМЕР_4 та довідки до акту огляду МСЕК серії АВ № 0291153, позивач має статус інваліда І групи з 30.09.2014 року безстроково, потребує постійного стороннього догляду, д. спостереження сімейного лікаря, невропатолога, стаціонарного лікування (а.с. 4, 5).

Відповідач має стійку втрату працездатності на рівні 10%, що підтверджується постановами про призначення страхової виплати № Т-5036 від 25.04.2002 (а.с. 134-135) та № Т-5036/1 від 22.03.2004 (а.с. 138), а також наявними в матеріалах справи копіями актів про нещасний випадок на виробництві № 2 та № 3 (а.с. 133, 136-137).

Як видно з копії трудової книжки відповідача (а.с. 128-132) та Довідки за формою ОК-5 «Індивідуальні відомості про застраховану особу» (а.с. 127), відповідач з 12.05.2018 року по 21.06.2021 року, з 13.07.2021 року по 08.11.2021 року був непрацевлаштований, доходу не отримував, з 09.11.2021 року працює на посаді підсобного робітника ТОВ «Запоріжпроектбуд».

Відповідно до довідки про доходи відповідача від 05.04.2023, виданої роботодавцем ТОВ «Запоріжпроектбуд», загальна сума доходу відповідача за період з 01 жовтня 2022 року по 31 березня без урахування аліментів становить 32 847,23 грн. (а.с. 139).

Згідно з довідкою про отримання (неотримання) допомоги, виданою Управлінням соціального захисту населення Запорізької міської ради по Заводському району № 232/08-13 від 03.04.2023, відповідачу не призначено допомоги, на обліку в Управлінні соціального захисту населення Запорізької міської ради по Заводському району він не перебуває (а.с. 123).

Відповідач має заборгованість зі сплати за житлово-комунальні послуги, що підтверджується наявними в матеріалах справи рахунками від постачальників таких послуг (а.с. 140-143).

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За ст. 51 Конституції України повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.

Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів непрацездатних членів сім`ї (частина восьма статті 7 СК України).

Відповідно до статті 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

При вирішенні питання про стягнення аліментів на батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від можливості надавати (не надавати) таку допомоги повнолітніми дочкою чи сином, у зв`язку із їхнім матеріальним становищем.

Отримання непрацездатними батьками пенсій чи іншого доходу не можуть звільняти повнолітніх дочку, сина від обов`язків утримувати непрацездатних батьків.

При цьому умовою правильного застосування положень статті 202 СК України є врахування судом факту досягнення дитиною вісімнадцятирічного віку, а також дослідження обставин, визначених статтею 204 СК України.

Непрацездатною в розумінні частини 3 статті 75 СК України вважається особа, яка досягла пенсійного віку, встановленого законом, або є особою з інвалідністю I, II чи III групи.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 21 постанови від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (стаття 202 СК України), не є абсолютним.

Верховний Суд у постанові від 13.10.2021 року у справі № 643/6735/20 (провадження № 61-1510св21) висловив правову позицію про те, що непрацездатними є особи, визнані установленим законом порядком інвалідами, що встановлюється медико-соціальними експертними комісіями МСЕК. Критерієм призначення аліментів є те, що отримувані батьками пенсія, інший дохід не забезпечують їхніх потреб на харчування, лікування, на придбання одягу, ліків. Непрацездатним вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи.

Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку залежно від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід, тощо.

Сам по собі факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання та не свідчить про наявність потреби в отриманні матеріальної допомоги, адже держава забезпечує необхідним утриманням непрацездатних осіб: пенсією за віком, пенсією з інвалідності, державною допомогою, тощо.

При цьому, потреба в отриманні матеріальної допомоги може доводитися, як у спосіб порівняння розміру доходів батьків із їх відповідністю розміру прожитковому мінімуму, встановленого законом (частина 4 статті 75 СК України), так і в інший спосіб, зокрема, з підстав передбачених статтею 203 СК України, відповідно до приписів якої дочка, син крім сплати аліментів зобов`язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю.

Також обов`язок утримувати матір, батька у дочки, сина не виникає, якщо мати, батько були позбавлені батьківських прав і ці права не були поновлені (частина 2 статті 202 СК України).

На підставі статей 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Встановивши, що позивач є непрацездатною особою, потребує матеріальної допомоги, відповідач є повнолітнім, а також те, що відсутні підстави для звільнення останнього від обов`язку утримувати матір, яка не позбавлена батьківських прав щодо відповідача, апеляційний суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає частковому задоволенню.

При цьому, апеляційний суд також виходить із того, що хоча розмір пенсії позивача на рівні розміру прожиткового мінімуму, проте наведене не може свідчити про відсутність необхідності в отриманні позивачем матеріальної допомоги.

Також встановлено, що ОСОБА_2 має ряд захворювань.

У постанові від 05 вересня 2019 року Верховний Суд у справі № 212/1055/18-ц зробив висновок про застосування норм права та зазначив, що отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги.

Згідно із статтею 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін.

При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.

Відповідач працює на ТОВ «Запоріжпроектбуд», загальна сума доходу відповідача за період з 01 жовтня 2022 року по 31 березня без урахування аліментів становила 32 847,23 грн.

Положення статті 205 СК України визначають спосіб виконання обов`язку повнолітніх дочки, сина утримувати батьків, а саме шляхом сплати аліментів.

За правовою природою аліментні зобов`язання - це періодичні платежі, які платник аліментів зобов`язаний сплачувати щомісячно, з метою утримання, в даному випадку, матері.

У разі визначення аліментів у частці від заробітку (доходу) платників аліментів (частина 1 статті 205 СК України), чіткої фіксації аліментної частки від заробітку платника аліментів законодавством не встановлено.

Майновий стан дитини впливає на розмір аліментів і не є підставою для звільнення від обов`язку утримувати матір, батька.

З матеріалів справи не вбачається підстав, передбачених ст. 204 СК України, для звільнення відповідача від сплати аліментів на утримання позивача.

Визначаючи розмір аліментів, апеляційний суд враховує, що позивач інших доходів окрім пенсії, розмір якої є невеликим, не отримує, бере до уваги можливість надання утримання повнолітньою дочкою, враховує, що відповідач отримує дохід на рівні трохи вищому ніж розмір мінімальної заробітної плати, має стійку втрату працездатності на рівні 10%, те, що з доходів відповідача не здійснюються відрахування у вигляді аліментів на утримання інших осіб, тому колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

На думку колегії суддів стягнення коштів на утримання ОСОБА_2 з сина, ОСОБА_2 , у розмірі 1/6 частини доходу буде достатнім для поліпшення матеріального становища позивача і не призведе до значного погіршення матеріального стану відповідача.

Виходячи з аналізу наявних у справі доказів щодо їх достовірності, допустимості кожного окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Таким чином, рішення суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позову про стягнення аліментів, стягнувши з відповідача на користь позивача аліменти на її утримання у розмірі 1/6 частини доходів відповідача щомісячно, починаючи з 12.11. 2019 року і довічно.

Стосовно доводів представника ОСОБА_2 - адвоката Карабак В.А. в частині визначення дати, з якої стягуються аліменти, колегія суддів зазначає наступне.

Глава 17 Сімейного Кодексу України «Обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати батьків та його виконання», не містить норми, яка визначає час, з якого присуджуються аліменти на батьків.

Відповідно до ч. 9 ст. 7 СК України сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 СК України, якщо певні сімейні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами або домовленістю (договором) сторін, до них застосовуються норми цього Кодексу, які регулюють подібні відносини (аналогія закону).

Оскільки правова природа стягнення аліментів є однаковою для будь-якого суб`єкта, на користь якого такі кошти стягуються (дитина, непрацездатні батьки, один з подружжя), то наявні підстави застосувати аналогію закону і визначити час, з якого присуджуються аліменти на утримання непрацездатної матері за аналогією приписів ч. 1 ст. 191 СК України з дня звернення до суду з позовом, а саме з 12.11.2019 року.

Разом з цим, апеляційний суд вважає за належне роз`яснити сторонам, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них.

За змістом ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, і позивач звільнена від сплати судового збору, з відповідача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1 152,60 грн. в дохід держави за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 23 листопада 2023 року у цій справі скасувати та прийняти постанову наступного змісту:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ) аліментина її утримання у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, починаючи з 12.11.2019 року і довічно.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_5 ) в дохід держави судовий збір у сумі 1 152 (одна тисяча сто п`ятдесят дві) грн. 60 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 13 травня 2024 року.

Головуючий Д.А. Трофимова

Судді: В.Ю. Бєлка

Е.А.Онищенко