ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2024 року м.Суми

Справа №585/3348/23

Номер провадження 22-ц/816/287/24

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Філонової Ю. О.

за участю секретаря судового засідання Чуприни В.І.,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 12 жовтня 2023 року у складі судді Шульги В.О., ухваленого в м. Ромни Сумської області, повний текст якого складено 20 жовтня 2023 року,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - орган опіки та піклування виконавчого комітету Роменської міської ради Сумської області, про позбавлення батьківських прав,

в с т а н о в и в :

У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що вона та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 29 січня 2013 року шлюб між нею та ОСОБА_2 розірвано. Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 20 лютого 2013 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 15 січня 2013 року і до досягнення дитиною повноліття.

Вказувала, що їх спільна з відповідачем дитина дочка ОСОБА_4 проживає разом з нею. ОСОБА_3 є студенткою І курсу денної форми навчання. З 2013 року вона самостійно здійснює виховання, утримання та піклування про дитину. Відповідач участі у вихованні, утриманні та піклуванні дитини не приймає, дитиною не цікавиться, матеріальної допомоги не надає, аліменти не сплачує, що свідчить про ігнорування своїх батьківських обов`язків та невиконання таких обов`язків. Він за власною ініціативою самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до своєї дитини, без поважних причин залишивши її без батьківської уваги та турботи, при цьому має місце відсутність перешкод у спілкуванні з дитиною, а сама поведінка відповідача відносно дитини є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками, що свідчить про наявність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав.

Посилаючись на вищевказані обставини, просила позбавити ОСОБА_2 , батьківських прав відносно дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

РішеннямРоменського міськрайонного суду Сумської області від 12 жовтня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що з 2013 року вона самостійно здійснює виховання, утримання та піклування про дитину. Відповідач участі у вихованні, утриманні та піклуванні дитини не приймає, дитиною не цікавиться, матеріальної допомоги не надає, аліменти не сплачує, що свідчить про ігнорування своїх батьківських обов`язків та невиконання таких обов`язків. Він самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, з 2013 року жодного разу дитину не бачив та не відвідував її, не цікавився її навчанням, здоров`ям, розвитком. Сама поведінка відповідача відносно дитини є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками, що свідчить про наявність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав.

В установлений апеляційним судом строк відзиву на апеляційну скаргу відповідачем подано не було.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

За приписами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З матеріалів справи вбачається та судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася ОСОБА_3 , у свідоцтві про народження її батьками вказано: мати ОСОБА_1 , батько ОСОБА_2 (а.с. 10).

Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 29 січня 2013 року розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 18 лютого 2006 року виконавчим комітетом Рогинської сільської ради Роменського району, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис №02 (а.с. 11).

Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 20 лютого 2013 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 15 січня 2013 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 12).

ОСОБА_1 разом з дочкою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 20 березня 2023 року зареєстровані: АДРЕСА_1 (а.с. 13-14).

З акту обстеження умов проживання від 20 квітня 2023 року вбачається, що проведено обстеження умов проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де зареєстровані ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . Житло розміщене на 2 поверсі двоповерхового будинку та складається з 2 кімнат: коридор, кухня, зала, спальня. Опалення, водопостачання централізоване. Умови проживання задовільні. Відведено окреме місце для відпочинку дитини. На час перевірки дитини вдома не було. Зі слів діда ОСОБА_5 , Діана знаходиться на навчанні в м. Лебедин (а.с. 17).

Згідно з довідкою Комунального закладу Сумської обласної ради «Лебединського педагогічного фахового коледжу імені А.С. Макаренка» №02-46/54 від 29 березня 2023 року вбачається, що ОСОБА_3 є студенткою 411 групи 1 курсу денної форми навчання КЗ СОР «Лебединський педагогічний фаховий коледж імені А.С. Макаренка», навчається на бюджетній основі. Термін навчання з 01 вересня 2022 року по 30 червня 2026 року (а.с. 18).

З довідки №5 від 15 серпня 2023 року, виданої квартальним комітетом виконавчого комітету Роменської міської ради Сумської області вбачається, що ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_2 ., виховує дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без участі батька, одна (а.с. 19).

З довідки-розрахунку заборгованості по аліментах (ВП №37309301), виданої заступником начальника Роменського відділу ДВС у Роменському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Сугак О.В., вбачається, що по виконавчому листу № 2/585/153/13 виданому 22 березня 2013 року Роменським міськрайонним судом Сумської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 15 січня 2013 року і до досягнення дитиною повноліття утворилась заборгованість зі сплати аліментів виходячи із середньомісячної заробітної плати для відповідної місцевості. Розмір заборгованості по аліментах з червня 2021 року по березень 2023 року становить 64871,10 грн (а.с.20).

Згідно з довідкою про неотримання аліментів від 03 квітня 2023 року № 27095 ОСОБА_6 з березня 2022 року по березень 2023 року аліментів не отримувала (а.с. 21).

Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів №64632 від 15 серпня 2023 року станом на липень 2023 року заборгованість ОСОБА_2 зі сплати аліментів становить 76 761,10 грн (а.с. 22).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою не надано належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження того, що відповідач дійсно ухиляється від виконання батьківських обов`язків, і таке ухилення є винним. Надана позивачкою довідка про наявність заборгованості зі сплати аліментів підтверджує лише ту обставину, що батько дитини не сплачує аліменти, однак дану обставину не можна вважати достатнім доказом для задоволення позову про позбавлення батьківських прав, оскільки вказана в них інформація не доводить винного ухилення батька від виконання батьківських обов`язків. Крім того, позивачка не надала висновок органу опіки та піклування про можливість і доцільність позбавлення відповідача батьківських прав.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, так як вони не відповідають вимогам закону та обставинам справи.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абзац четвертий частини першої статті 1 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Жінка та чоловік мають рівні права й обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини (частини шоста - восьма статті 7 СК України).

Згідно з частин 1, 2, 4 статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини.

Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Батьки зобов`язані поважати дитину.

Відповідно до статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини 1 статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини.

Тлумачення пункту 2 частини першої 164 СК України дає змогу зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна оцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Зокрема, вказані правові висновки викладено в постановах Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20 (провадження № 61-6807св21), від 11 вересня 2020 року у справі № 357/12295/18 (провадження № 61-21461св19), від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18 (провадження № 61-4014св20), від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18 (провадження № 61-8883св19), від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17 (провадження № 61-13752св19). Судова практика щодо застосування положень статті 164 СК України є усталеною.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді цієї категорії справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

У справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте потрібно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку треба враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100).

У § 54, 57, 58 рішення ЄСПЛ «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини.

Згідно з ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України визначає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Висновок служби у справах дітей є обов`язковим про розгляді справ про позбавлення батьківських прав.

Відповідно до ч. 4 ст. 19 СК України при розгляді судом спору про позбавлення батьківських прав участь органу опіки та піклування є обов`язковою. Згідно ч. 5 цієї ж статті, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

А відтак при відкритті провадження у справі суд витребовує в органу опіки та піклування висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав.

Під час розгляду справи суд надає оцінку висновку органу опіки та піклування, а в разі наявності, також і заяві про визнання позову та перевіряє чи така заява не суперечить закону, не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб.

З матеріалів справи вбачається, що суд першої інстанції в порушення вказаних норм права висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача стосовно його дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не витребував. Апеляційним судом з метою усунення вказаних порушень місцевого суду на підставі ч. 5 ст. 19 СК України було зобов`язано орган опіки та піклування надати висновок щодо доцільності позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Роменської міської ради, складеного 17 травня 2024 року, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно його неповнолітньої дочки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . З висновку вбачається, що після того, як батьки розірвали шлюб у 2013 році, дитина залишилася проживати з матір`ю, батько дитини ОСОБА_2 з того часу участі у вихованні та утриманні дитини не приймає. Відповідно до пояснень ОСОБА_2 з часу розлучення він з дочкою не спілкується, ніякої матеріальної допомоги на утримання дитини колишній дружині не надає. Він ознайомлений, що його колишня дружина подала позов до суду і не має заперечень проти позбавлення його батьківських прав відносно дочки. ОСОБА_2 не приймає участі у вихованні дочки, а дитина позбавлена права на гарантований державою соціальний захист. Таким чином, ОСОБА_2 ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.

Отже з матеріалів справи вбачається, що з 2013 року після розірвання шлюбу з позивачкою відповідач участі у вихованні та розвитку дочки не приймає, не спілкується з дитиною, не піклується про її фізичний і духовий розвиток, її навчання, життям дочки не цікавився, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, аліменти не сплачує. На час розгляду справи в суді поведінка відповідача не змінилася. Вказана обставина, крім висновку органу опіки та піклування, наданих позивачкою доказів, підтверджується і особистою заявою відповідача про визнання позову, яку він подав суду першої інстанції (а.с. 37).

Таким чином, поведінка ОСОБА_2 відносно неповнолітньої дочки свідчить про свідоме нехтування ним своїми батьківськими обов`язками, категоричне не бажання змінити свою поведінку по відношенню до дитини, на що суд, відмовляючи в задоволенні позовних вимог уваги не звернув. Визнання позову відповідачем свідчить про те, що він зробив свідомий вибір не виконувати свої обов`язки по вихованню дитини. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, колегія суддів розцінює як ухилення від виховання дитини, оскільки такі дії є винними і свідомими.

Вказані вище обставини справи суд першої інстанції належним чином не з`ясував, при вирішенні справи не врахував інтереси дитини, які порушуються у зв`язку з ухиленням відповідача від виконання ним своїх батьківських обов`язків, та дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Таким чином, враховуючи те, що факт ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до своєї неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підтверджується зібраними у справі доказами, та такі його дії є винними і свідомими, крім того відповідач підтвердив вказаний факт особистою заявою про визнання позову, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України для позбавлення його батьківських прав, що в свою чергу слугуватиме захисту прав дитини у вирішенні всіх її життєвих питань, прав та інтересів.

З урахуванням викладеного, у відповідності до п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Відповідно до положень частин 1, 13 ст. 141 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь позивачки судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції в сумі 1073,60 грн та за апеляційний перегляд справи в сумі 1610,40 грн.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 12 жовтня 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьківських прав відносно дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції в сумі 1073 гривні 60 копійок та за апеляційний перегляд справи в сумі 1610 гривень 40 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складене 22 травня 2024 року.

Головуючий - О. І. Собина

Судді: В. І. Криворотенко

Ю. О. Філонова