головуючий у суді І інстанції Новак Р.В.
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Мостова Г.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

13 листопада 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Мостової Г.І.,

суддів: Березовенко Р.В., Лапчевської О.Ф.,

за участі секретаря судового засідання Лазоренко Л.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Окунєва Ігоря Сергійовича на рішення Печерського районного суду міста Києва від 05 червня 2024 року

у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи Печерська районна у місті Києві державна адміністрація, Печерське управляння поліції ГУ НП у місті Києві, ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання фізичної особи безвісно відсутньою, -

в с т а н о в и в :

У грудні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до Печерського районного суду міста Києва із заявою, у якій з урахуванням заяви про доповнення вимог (а.с. 117-119), просила суд:

визнати фізичну особу ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , безвісно відсутнім з 01 вересня 2009 року;

призначити ОСОБА_1 опікуном над майном безвісно відсутнього ОСОБА_2 .

Заява обґрунтована тим, що ОСОБА_2 , який є племінником заявника, з серпня 2009 року за місцем реєстрації та постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , не проживає, не з`являється, відомості про його місце проживання та/або перебування відсутні.

21 вересня 2023 року заявник звернулася до Печерського УП ГУНП у місті Києві із заявою про здійснення розшуку ОСОБА_2 , що є підставою для здійснення оперативно-розшукової діяльності.

частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 , належить заявнику, а частини належить ОСОБА_2 .

ОСОБА_2 не бере участі в оплаті житлово-комунальних послуг, весь тягар утримання квартири лежить на заявнику.

Заявник вказує, що вона є пенсіонером, їй складно сплачувати за житлово-комунальні послуги, у тому числі і за племінника, як особи, яка зареєстрована за цією адресою, а також за його відсутності не в змозі вирішити низку питань, які пов`язані з можливістю розпоряджатися зазначеним майном, зокрема оформлення субсидії, оплату комунальних платежів, внесків ОСББ та укладення договору оренди цієї квартири з іншими особами, а тому визнання ОСОБА_2 безвісно відсутнім необхідне заявнику для реалізації її прав, як власника частки квартири та встановлення опіки над майном ОСОБА_2 .

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 05 червня 2024 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 .

Рішення суду першої інстанції мотивовано недоведеністю факту безвісної відсутності ОСОБА_2 . Сам по собі факт не проживання вказаної особи за місцем реєстрації протягом тривалого часу та фактична відсутність у заявника відомостей про його місце перебування не є безумовною підставою для визнання цієї особи безвісно відсутньою.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 - адвокат Окунєв І.С. подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Печерського районного суду міста Києва від 05 червня 2024 року та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити заяву ОСОБА_1 про визнання фізичної особи безвісно відсутньою.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Скаржник в апеляційній скарзі зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції витребувано наявну щодо ОСОБА_2 інформацію за період з 01 вересня 2022 року і по теперішній час, у органах внутрішніх справ, пенсійних, податкових, прикордонних.

Відомості, що надійшли із зазначених органів, підтвердили наявність підстав для задоволення поданої ОСОБА_1 заяви про визнання фізичної особи безвісно відсутньою.

Вказує, що наявність підстав для визнання фізичної особи безвісно відсутньою під час розгляду справи у суді була також підтверджена її показами під присягою та показами допитаних свідків: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .

Також від представника ОСОБА_1 - адвоката Окунєва І.С. надійшли письмові додаткові пояснення, у яких він посилається на те, що суд першої інстанції застосував до правовідносин у цій справі Закон України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти» у редакції, що втратила чинність, та який не підлягав застосуванню. Нова редакція указаного Закону також не підлягає застосуванню до правовідносин у цій справі, оскільки цей Закон визначає правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, а тривала відсутність ОСОБА_2 в місці його реєстрації та постійного проживання не пов`язана з особливими обставинами, що вбачається з матеріалів справи.

Вказує, що у справах окремого провадження суд наділений повноваженнями за власної ініціативи витребувати необхідні докази, тому висновки суду першої інстанції про ненадання заявником необхідних доказів суперечать нормам процесуального права.

Наданим заявником доказами та доказами, витребуваними судом першої інстанції з власної ініціативи доведена наявність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про визнання фізичної особи безвісно відсутньою.

Інші учасники справи, повідомлені належним чином про розгляд справи у суді апеляційної інстанції, не скористалися своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, заперечень щодо змісту та вимог апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції не направили.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Окунєв І.С. у судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги та просив їх задовольнити.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Виходячи з положень статті 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т. ч. правом визначити свою участь в судовому засіданні, а з огляду на положення статті 372 ЦПК України явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою.

Зважаючи на вимоги частини 9 статті 128, частини 5 статті 130, частини 2 статті 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, дійшла висновку про таке.

ОСОБА_2 є племінником ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвами про народження та свідоцтвом про шлюб (а.с. 11-14).

частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_1 , а частини належить ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвами про право на спадщину за законом (а.с. 16-19).

З відмітки у паспорті громадянина України ОСОБА_2 вбачається, що він зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 9-10).

21 вересня 2023 року ОСОБА_1 звернулася до Печерського УП ГУНП у м. Києві із заявою, у якій просила надати їй допомогу у встановлення місця знаходження її племінника ОСОБА_2 , який не проживає за адресою реєстрації: АДРЕСА_1 , засоби зв`язку з ним відсутні, останній раз особисто бачила його у 2009 році (а.с. 7).

Листом Печерського УП ГУНП у м. Києві від 02 жовтня 2023 року повідомлено ОСОБА_1 про те, що її заява щодо встановлення місцезнаходження племінника ОСОБА_2 уважно розглянута. У ході перевірки за наявними обліками НПУ останнє місце реєстрації та проживання ОСОБА_2 : АДРЕСА_1 , факту смерті не зафіксовано, також перетину державного кордону не було з 08 листопада 2017 року (а.с. 8).

Відповідно до відповіді Міністерства закордонних справ від 03 листопада 2023 року за даними Відомчої інформаційної системи МЗС відсутня інформація щодо перебування на консульському обліку в закордонних дипломатичних установах України ОСОБА_2 (а.с. 29).

Згідно з довідкою від 08 листопада 2023 року, виданою ОСББ «Суворова 13», за квартирою за адресою: АДРЕСА_1 , станом на 08 листопада 2023 року відсутня заборгованість з оплати внесків на управління (а.с. 30).

Відомості щодо наявності судових справ та виконавчих проваджень на сайті Судової влади України та Автоматизованої системи виконавчого провадження за пошуковим запитом « ОСОБА_2 » відсутні (а.с. 34-38).

Згідно з відповіддю Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 02 лютого 2024 року відомостей щодо перетину державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованими територіями громадянином ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в період з 01 вересня 2022 року по 12 лютого 2024 року в базі даних не виявлено (а.с. 68-70).

Відповідно до відповіді Печерського УП ГУ НП у м. Києві від 22 лютого 2024 року ОСОБА_2 у розшуку не перебував та перебуває, також відсутня будь-яка інформація стосовно судимості чи притягнення останнього до кримінальної та адміністративної відповідальності (а.с. 99).

Згідно з відповіддю Печерського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м. Києві ЦМУ Міністерства юстиції (м. Києва) від 21 лютого 2024 року в архівах відділу відсутні актові записи про народження, шлюб, розірвання шлюбу, зміну імені, смерть, позбавлення та поновлення батьківських прав, складених на ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Києва (а.с. 101).

У відповіді ГУ ДПС України від 20 лютого 2024 року зазначено про неможливість ідентифікувати фізичну особу в інформаційних ресурсах та надати запитувану інформацію, оскільки в ухвалі суду не зазначено реєстраційний номер облікової карти платника податків ОСОБА_2 (а.с.103-104).

Відповідно до відповіді ГУ ПФ України від 26 березня 2024 року ОСОБА_2 не перебуває на обліку ГУ Пенсійного фонду України. Надати індивідуальні відомості про застраховану особу (форма ОК-5) не має можливості, оскільки відсутні індивідуальні дані, що дають змогу ідентифікувати застраховану особу (а.с. 106).

Згідно з відповіддю Департаменту цифрової транспортної, інформаційних технологій та кібербезпеки Міністерства соціальної політики України від 23 квітня 2024 року станом на 20.03.2024 в ЄІБД ВПО інформація про запитувану особу ОСОБА_2 відсутня (а.с. 122-123).

З відповіді Міністерства соціальної полівіти України від 05 березня 2024 року вбачається, що станом на 23 лютого 2024 року в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб інформація щодо запитуваної особи відсутня (а.с. 124).

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_5 пояснив, що він є чоловіком заявника, вказав, що останній раз бачив ОСОБА_2 у 2009 році. ОСОБА_2 навчався у м. москва. Коли ОСОБА_2 приїжджав то розповідав, що, проживав у США, де навчався у Єльському університеті.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_7 пояснила, що вона є донькою заявника та двоюрідною сестрою ОСОБА_2 . Зазначила, що в останній раз бачила ОСОБА_2 приблизно у 2000-2001 роках, вони ніколи не дзвонили один одному та не спілкувалися у соціальних мережах. ОСОБА_2 ніколи не мів сторінок у соціальних мережах, пояснював це тим, що у США дорогий інтернет. У 1990 році ОСОБА_2 виїхав до м. москви на навчання, приблизно у 1993-1994 роках поїхав до Німеччини, а потім до США. У 2003-2004 роках матір ОСОБА_2 страждала онкологічним захворюванням, ОСОБА_2 приїжджав на останніх тижнях її життя. Також свідок вказала, що ОСОБА_2 ніколи не інформував її про свої переміщення та виїзди за кордон тому їй і не відомо коли він виїхав.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_8 пояснила, що вона є донькою заявника та двоюрідною сестрою ОСОБА_2 , вказала, що в останнє вона бачила ОСОБА_2 на похоронах його матері у 2003 році.

Згідно із частиною 1 статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Відповідно до статті 43 ЦК України фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування. У разі неможливості встановити день одержання останніх відомостей про місце перебування особи початком її безвісної відсутності вважається перше число місяця, що йде за тим, у якому були одержані такі відомості, а в разі неможливості встановити цей місяць - перше січня наступного року. Порядок визнання фізичної особи безвісно відсутньою встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України.

За змістом пункту 3 частини першої частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою.

В силу статей 305-308 ЦПК України заява про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою подається до суду за місцем проживання заявника або за останнім відомим місцем проживання (перебування) фізичної особи, місцеперебування якої невідоме, або за місцезнаходженням її майна.

У заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено:

для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою;

обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи,

або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку.

Суд до початку розгляду справи встановлює осіб (родичів, співробітників тощо), які можуть дати свідчення про фізичну особу, місцеперебування якої невідоме, а також запитує відповідні організації за останнім місцем проживання відсутнього (житлово-експлуатаційні організації, органи реєстрації місця проживання осіб або органи місцевого самоврядування) і за останнім місцем роботи про наявність відомостей щодо фізичної особи, місцеперебування якої невідоме.

Суд розглядає справу за участю заявника, свідків, зазначених у заяві, та осіб, яких сам суд визнає за потрібне допитати, і ухвалює рішення про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або про оголошення її померлою.

Безвісна відсутність - це посвідчення в судовому порядку тривалої відсутності фізичної особи в місці її постійного проживання за умов, що не вдалося встановити місця її знаходження (перебування). При визнанні особи безвісно відсутньою застосовується презумпція, що особа є живою, однак встановити її місце знаходження у цей час неможливо, причому вказана презумпція має спростовний характер.

За положеннями статті 43 ЦК України фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування.

Зазначена норма передбачає перш за все з`ясування місця постійного проживання особи на час її зникнення, заходів, які приймала заявник для встановлення місця знаходження особи, щодо якої ставиться питання про визнання безвісно відсутнім, та чи були вичерпані усі можливості для її знаходження.

Підставами для визнання фізичної особи безвісно відсутньою є сукупність юридичних фактів, тобто юридичний склад, до якого включаються:

а) відсутність відомостей про перебування фізичної особи у місці її постійного проживання;

б) відсутність відомостей про дійсне перебування особи і неможливість отримати такі відомості;

в) сплив річного строку з дня одержання останніх відомостей про місце перебування фізичної або з дня, визначеного відповідно до частини другої статті 43 ЦК України;

г) наявність у заявника правової зацікавленості у вирішенні питання про визнання особи безвісно відсутньою.

Порядок розшуку безвісно відсутніх осіб регулюється КК України, КПК України, Законами України «Про Національну поліцію» та «Про оперативну-розшукову діяльність».

Відповідно до пункту 7 частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань розшукує осіб, які пропали безвісти.

Пунктом 1 частини 1 статті 6 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність» (у редакції станом на час звернення ОСОБА_1 до органів національної поліції - 21 вересня 2023 року) визначено, що підставою для проведення оперативно-розшукової діяльності є наявність достатньої інформації, одержаної в установленому законом порядку, що потребує перевірки за допомогою оперативно-розшукових заходів і засобів, про осіб безвісно відсутніх.

Відповідно до частини 3 статті 9 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність» на особу, яка безвісти зникла, ведеться тільки одна оперативно-розшукова справа. Без заведення оперативно-розшукової справи проведення оперативно-розшукових заходів, крім випадку, передбаченого частиною четвертою цієї статті (перевірка осіб у зв`язку з допуском їх до державної таємниці), забороняється. Про заведення оперативно-розшукової справи виноситься постанова, яка затверджується начальником або уповноваженим заступником начальника органу Національної поліції або начальником відокремленого підрозділу територіального органу Національної поліції.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 9-2 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність» оперативно-розшукова справа повинна бути закрита у разі розшуку особи, яка безвісно відсутня.

З матеріалів справи вбачається, що 21 вересня 2023 року ОСОБА_1 звернулася до Печерського УП ГУНП у м. Києві із заявою, у якій просила надати їй допомогу у встановлення місця знаходження її племінника ОСОБА_2 , який не проживає за адресою реєстрації: АДРЕСА_1 , засоби зв`язку з ним відсутні.

Тобто ОСОБА_1 у її заяві не порушувалося питання про розшук ОСОБА_2 , який пропав безвісти.

Печерським УП ГУНП у м. Києві від 02 жовтня 2023 року на заяву ОСОБА_1 повідомлено про те, що у ході перевірки за наявними обліками НПУ останнє місце реєстрації та проживання ОСОБА_2 : АДРЕСА_1 , факту смерті не зафіксовано, також перетину державного кордону не було з 08 листопада 2017 року.

Зі змісту указаної відповіді вбачається, що під час перевірки обставин, викладених ОСОБА_1 у її заяві, Печерським УП ГУНП у м. Києві перевірено лише обліки НПУ.

Таким чином під час розгляду указаної справи не знайшов підтвердження той факт, що відносно ОСОБА_2 заводилася оперативно-розшукова справа та органом національної поліції проводилися оперативно-розшукові заходи для його розшуку.

Зі змісту заяви ОСОБА_1 не вбачається обґрунтованих даних про обставини, які давали б підстави визнати безвісно відсутніми її племінника ОСОБА_2 .

Будь-яких даних про те, що існували обставини про загрози його життю або обставини, що дають підстави припускати загибель ОСОБА_2 , заявником не надано, а мета заяви зводиться до неможливості вирішити низку питань, які пов`язані з можливістю розпоряджатися квартирою, яка належить на праві спільної часткової власності заявнику та ОСОБА_2 .

При цьому апеляційний суд враховує покази допитаних судом першої інстанції свідків: чоловіка та двох доньок заявника, які пояснили, що ОСОБА_2 навчався та тривалий час проживав за кордоном, приїжджав до України рідко та не підтримував з ними відносини через телефонний зв`язок або соціальні мережі і до 2009 року, з якого заявник просить визнати ОСОБА_2 безвісно відсутнім, а не тільки після 2009 року.

Свідок ОСОБА_7 пояснила, що ОСОБА_2 ніколи не інформував її про свої переміщення та виїзди за кордон, тому їй і не відомо коли він виїхав.

Враховуючи указані обставини, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що сам по собі факт їх не проживання за місцем реєстрації протягом тривалого часу та фактична відсутність відомостей про місце перебування ОСОБА_2 не є безумовною підставою для визнання його безвісно відсутніми.

Заявник у своїй апеляційній скарзі посилається на те, що суд першої інстанції застосував до правовідносин у цій справі Закон України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти» у редакції, що втратила чинність, та який не підлягав застосуванню.

Редакція положень Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти», застосованих судом першої інстанції, діяла з 12 липня 2018 року по 27 квітня 2022 року, тобто під час періоду у який за доводами заявника ОСОБА_2 вже був зниклий безвісти, тому апеляційний суд не вважає, що указані доводи апеляційної скарги є підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що висновки суду першої інстанції про ненадання заявником необхідних доказів суперечать нормам процесуального права.

Відповідно до частини 1 статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з пунктом 3 частини 2 статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою.

Частиною 2 статті 294 ЦПК України з метою з`ясування обставин справи суд може за власною ініціативою витребувати необхідні докази.

Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом (частина 3 статті 294 ЦПК України).

Відповідно до частини 1 статті 307 ЦПК України суд до початку розгляду справи встановлює осіб (родичів, співробітників тощо), які можуть дати свідчення про фізичну особу, місцеперебування якої невідоме, а також запитує відповідні організації за останнім місцем проживання відсутнього (житлово-експлуатаційні організації, органи реєстрації місця проживання осіб або органи місцевого самоврядування) і за останнім місцем роботи про наявність відомостей щодо фізичної особи, місцеперебування якої невідоме.

В оскаржуваному судовому рішенні судом першої інстанції помилково зазначено про обов`язок заявника довести обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи.

Разом з цим, таке помилкове покладення обов`язку доказування на заявника не вплинуло на правильність ухваленого судом рішення по суті справи, оскільки судом першої інстанції із власної ініціативи на виконання частини 1 статті 307 ЦПК України витребувано відомості про ОСОБА_2 у організацій за його останнім місцем проживання: органів РАЦС, ПФУ, ДПС, ГУНП, ДПС та ін.

Звертаючись до суду із заявою про визнання ОСОБА_2 безвісно відсутнім, ОСОБА_1 обґрунтувала мету звернення неможливістю вирішити низку питань, які пов`язані з можливістю розпоряджатися квартирою, яка належить на праві спільної часткової власності їй та ОСОБА_2 , зокрема оформлення субсидії, оплату комунальних платежів, внесків ОСББ та укладення договору оренди цієї квартири з іншими особами.

Разом з тим, наявність у заявника права на отримання житлової субсидії, а також юридичне значення для оформлення субсидії факту визнання фізичної особи безвісно відсутньою заявник суду не обґрунтована.

Також заявником не зазначено про наявність у неї перешкод розділити особові рахунки для того щоб сплачувати за комунальні послуги відповідно до розміру її частки у праві власності на квартиру.

Тобто доводи заявника про наявність у неї правової зацікавленості у вирішенні питання про визнання особи безвісно відсутньою є необґрунтованими.

Таким чином, доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному судовому рішенні, не спростовують, а тому відхиляються апеляційним судом у зв`язку з їх необґрунтованістю.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Окунєва Ігоря Сергійовича залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 05 червня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 02 грудня 2024 року.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді Р.В. Березовенко

О.Ф. Лапчевська