Номер провадження: 22-ц/813/2844/24
Головуючий у першій інстанції Мурзенко М.В.
Доповідач Стахова Н. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.03.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Стахової Н.В.,

суддів: Кострицького В.В., Назарової М.В.

за участю секретаря

судового засідання Булацевської Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 , Військової частини НОМЕР_1 Міністерсва оборони України

на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 14 вересня 2023 року, ухваленого у складі судді Мурзенко М.В., в приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " Військової частини НОМЕР_2 Міністерства оборони України, 7 Управління Департаменту військової контрррозвідки Служби безпеки України, Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, за участі третьої особи - Товариства з обмеженою відповідальністю "Везем Шиппінг" про визнання дій неправомірними, скасування актів про примусове відчуження, скасування наказу та акту приймання - передачі та зобовязання повернути майно

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2022 року до Малиновського районного суду м. Одеси звернулась ОСОБА_2 (далі позивач) з позовом до Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Військової частини НОМЕР_2 Міністерства оборони України, 7 управління Департаменту військової контррозвідки Служби безпеки України, Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України (далі відповідачі), за участі третьої особи Товариства з обмеженою відповідальністю ТОВ «ВЕЗЕМ ШИППІНГ», в обґрунтування якого зазначала, що між нею, із залученням імпортера, придбано із закордону легковий автомобіль МАZDA 6 sport, 2016 р.в., VIN- НОМЕР_3 , яким всупереч установленому законом порядку заволоділи відповідачі, про що складено спірний акт б/н від 13.03.2022 та похідні документи. Так, 04.11.2021 нею укладено із імпортером - ТОВ «ВЕЗЕМ ШИППІНГ» попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу ПКП-9834, згідно якого останнім за її особисті кошти здійснено викуп та доставку на територію України (м. Одеса) автомобіля МАZDA 6 sport, 2016 р.в., VIN- НОМЕР_3 . В період очікування придбаного товару їй було повідомлено, що автомобіль примусово відчужено на користь держави у зоні діяльності Одеської митниці. Після з`ясування обставин було виявлено, що 13.03.2022 командиром ОК « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_3 з метою забезпечення 7 управління Департаменту військової контррозвідки Служби безпеки України винесено наказ № 187 «Про примусове відчуження автомобіля». 13.03.2022 начальником 1 відділу 7 УДВК СБУ на підставі Наказу № 187 було здійснено примусове відчуження майна, про що складено оскаржуваний акт б/н від 13.03.2022 та переміщено спірний автомобіль у невідомому напрямку із місця його розташування. В результаті виявлення ряду недоліків, позивачем було здійснено звернення до правоохоронних органів. Крім того, ГУ Військової служби правопорядку ЗСУ у ході перевірки встановлено факт порушення закону при відчуженні вищевказаного автомобіля, що відображено у листі № 306/1/1913 від 05.05.2022. У спробах збереження за собою майна та виправлення службовцями виявлених порушень: 07.04.2022, командиром Військової частини НОМЕР_2 винесено наказ № 313 «Про вилучення майна» від 07.04.2022, згідно якого на підставі акта приймання-передачі № 111 від 08.04.2022 із оперативного управління 7 УДВК СБУ вилучено автомобіль на користь Військової частини НОМЕР_1 ; 20.04.2022 на підставі Наказу № 187 оформлено новий акт про відчуження майна № 444, яким фактично повторно відчужено автомобіль у приватної особи. Виконання дій щодо примусового відчуження автомобіля не в установленому законом порядку, затверджених актом б/н від 13.03.2022 та похідними документами, стали підставою даного позову до суду. Зазначила, що відчуження майна було здійснено без здійснення оцінки його вартості, відчуження майна було здійснено без погодження з органами місцевої влади, акт про примусове відчуження або вилучення майна було підписано неуповноваженою особою.

Посилаючись на зазначені обставини, просила суд:

1)визнати дії Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Військової частини НОМЕР_2 Міністерства оборони України та 7 управління Департаменту військової контррозвідки Служби безпеки України щодо примусового відчуження 13 березня 2022 року автомобіля МАZDA 6 sport, 2016 р.в., VIN- НОМЕР_3 - здійсненими не в установленому законом порядку;

2)скасувати акт про примусове відчуження або вилучення майна б/н від 13.03.2022, складений ОК « ІНФОРМАЦІЯ_1 » в особі співробітника 7 управління ДВКР СБУ ОСОБА_4 ;

3)скасувати наказ Командира Військової частини НОМЕР_2 № 313 від 07.04.2022 «Про вилучення майна» в частині вилучення легкового автомобіля МАZDA vin:№ НОМЕР_3 та акт приймання-передачі № 111 від 08.04.2022, затверджений Командиром Військової частини НОМЕР_1 ;

4)зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України зняти з обліку та повернути легковий автомобіль МАZDA 6 sport, 2016 р.в., VIN- НОМЕР_3 у власність громадянки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП: НОМЕР_4 ).

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 14 вересня 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Суд зобов`язав Військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України зняти з обліку та повернути ОСОБА_1 легковий автомобіль МАZDA 6 sport, 2016 р.в., VIN- НОМЕР_3 . В іншій частині позову відмовлено. Стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 2520 грн 81 коп. Скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою судді Малиновського районного суду м. Одеси від 27 вересня 2022 року по справі № 521/13792/22: скасовано заборону Оперативному командуванню « ІНФОРМАЦІЯ_1 » військовій частині НОМЕР_2

Міністерства оборони України вчиняти будь які дії по відчуженню легкового автомобіля МАZDA 6 sport, 2016 р.в., VIN- НОМЕР_5 .

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того що відповідачами не було надано належного обґрунтування необхідності вилучення спірного автомобіля для потреб держави: наявності в нього характеристик, що дозволяють залучити його до виконання відповідних завдань в умовах воєнного часу, необхідності використання саме цього майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану, що є необхідною умовою примусового вилучення майна відповідно до ст. 1 Закону України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану». Також суд зауважив, що вилучення спірного автомобіля відбулось за відсутності представника третьої особи як власника спірного автомобіля. За таких обставин суд дійшов висновку про те, що вилучення спірного автомобіля у позивачки було здійснено з порушенням права власника на мирне володіння майном.

Водночас, відмовляючи в задоволенні позову в частині вимог про визнання дій щодо вилучення майна здійсненими не в установленому законом порядку, скасування актів про примусове відчуження або вилучення майна б/н від 13.03.2022 та № 444 від 20.04.2022, складених ОК « ІНФОРМАЦІЯ_1 », скасування наказу командира Військової частини НОМЕР_2 № 313 від 07.04.2022 «Про вилучення майна» в частині вилучення легкового автомобіля МАZDA vin:№ НОМЕР_3 та акту приймання-передачі № 111 від 08.04.2022, суд першої інстанції виходив з того, що обрані позивачем способи захисту порушення прав в цій частині не є ефективними, не призводять до поновлення її прав, незаконності відповідних дій та розпорядчих документів на підставі яких їх було вчинено є підставою позову та обставинами, що підлягають встановленню під час судового розгляду справи, прийняття судом окремого рішення з метою встановлення їх незаконності задля ефективного захисту прав позивача не вимагається.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування обставин справи та невідповідність обставинам справи висновку суду в зазначеній частині, просить рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 14.09.2023 в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо визнання дій незаконними та скасування документів скасувати, змінивши мотивувальну частину рішення суду першої інстанції в частині оцінки аргументів та формулювання висновку стосовно визнання дій щодо відчуження майна здійсненими не в установленому законом порядку.

Доводами апеляційної скарги є те, що внаслідок здійснення оскаржуваних дій відповідачами складено акт б/н від 13.03.2022. Проте в тексті оскаржуваного Акта відсутня інформація про проведення оцінки, складення документа про його вартість та про вручення такого документа під розпис власнику, як того вимагає ч. 4 ст. 7 Закону «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану». Крім того, Оперативним командуванням « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Військова частина НОМЕР_2 повідомлено, що оціночна вартість майна при відчуженні автомобіля 13.03.2022 визначалася на підставі довідки імпортера № 2021-432С від 25.01.2022, тобто без дотримання законодавства про оцінку майна. Обов`язок проведення оцінки майна покладено в момент, коли воно лише підлягає примусовому відчуженні, а не після його вилучення. Отже, обраний відповідачем спосіб визначення вартості майна не відповідає встановленому законодавством порядку. До того ж ГУ Військової служби правопорядку ЗСУ у ході перевірки встановлено факт порушення відповідачами вимог ст.ст. 7,8 Закону України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану» при відчуженні автомобіля МАZDA 6 sport, 2016 р.в., VIN- НОМЕР_5 . Відсутність документа про оцінку майна, його невручення чи проведення оцінки після підписання Акта від 13.03.2022 свідчить про порушення як порядку оцінки майна, та й окремо встановленої вимоги щодо видачі власнику документів встановленого зразка. Одеською ОВА чітко зазначено, що відчуження автомобіля здійснювалося погодження такою. Підпис органу, що погодив рішення відсутній в спірному акті. Тож спроби здійснити примусове відчуження з дотриманням вимог Закону «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану» виявилися для відповідачів невдалими. В подальшому, ймовірно, з метою виправлення ситуації, відповідачами змінено позицію на таку, що погодження для вчинення у вказаних умовах примусового відчуження Закон «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану» не вимагає. Проте, 13.03.2022 Одеська область, не перебувала стані бойових дій. Крім того, ані Таїровська громада, ані Овідіопольский район чи навіть місто Одеса до території бойових дій не віднесені, відповідно до пропозицій військових адміністрацій та погоджених з Міністерством оборони- Міністерством реінтеграції 22.12.2022 наказом № 309, яким було затверджено Перелік територій, які перебували під загрозою бойових дій та територій, на яких саме велися бойові дії за увесь час повномасштабного вторгнення. Також зазначає, що Акт від імені власника підписано сторонньою особою досі невідомим ОСОБА_5 , підпис якого скріплено печаткою ТОВ «Мотор-авто юкреін». Натомість ні підписант, ні вказана юридична особа у цивільно правових відносинах із імпортером або замовником не перебували. Водночас й в матеріалах справи відсутні будь-які документи на підтвердження у вказаної особи повноважень. Згідно ч. 2 ст. 11 Закону України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану» для отримання наступної повної компенсації за примусове відчужене майно його колишній власник повинен звернутися до ТЦКСП із заявою, до якої зобов`язаний додати акт і документ, що містить висновок про вартість майна. Неналежна перевірка повноважень або ж свідомі дії службовців по врученню документів позбавили власника правових підстав на отримання гарантованого державою грошового відшкодування. В подальшому, на підставі спірного Акта б/н від 13.03.2022, відповідачами вдруге переоформлено автомобіль на іншу особу. Відтак, 07.04.2022 командиром Військової частини НОМЕР_2 винесено наказ № 113 «Про вилучення майна»», згідно якого на підставі акту передачі № 111 від 08.04.2022 із оперативного управління 7 УДВК СБУ вилучено автомобіль на користь Військової частини НОМЕР_1 . Таким чином, здійснено ще одну зміну власника із застосуванням процедури безоплатного вилучення майна. Перехід права власності та прийняття на баланс Військової частини НОМЕР_1 стало можливим внаслідок вчинення оскаржуваних дій та зокрема оформлення Акта б/н від 13.03.2022. Отже, наказ командира Військової частини НОМЕР_6 № 313 від 07.04.2022 «Про вилучення майна» та акт приймання -передачі №111 від 08.04.2022 підлягають скасуванню як похідні від основної вимоги. З моменту підписання акту б/н від 13.03.2022, наказ № 187 від 13.03.2022 був виконаний та відповідно в частині відчуження вищевказаного автомобіля повністю вичерпав свою дію. Крім того здійснено відчуження майна у приватної особи, в той час, коли воно перебувало у державній власності. Тож, скасування документів і повернення автомобіля жодним чином не вплине на обороноздатність держави та викликати проблеми із технічним забезпеченням ЗСУ не здатне.

У відзиві на апеляційну скаргу представник Військової частини НОМЕР_1 зазначає, що відповідно до п.2 Наказу командира військової частини НОМЕР_2 № 187 від 13.03.2022 начальника 1 відділу 7 управління Департаменту військової контррозвідки Служби безпеки України полковника ОСОБА_4 було визначено уповноваженим військовим командуванням (законним представником), що фактично надало йому діяти від імені військової частини НОМЕР_2 . На виконання наказу командира Військової частини НОМЕР_2 від 13.03.2022 № 187, останнім було вжито заходів з примусового відчуження автомобіля МАZDA 6 sport, 2016 р.в., VIN- НОМЕР_5 . За результатом уповноваженою особою було складено Акт про примусове відчуження або вилучення майна б/н від 13.03.2022 за формою, визначеною порядком розгляду заяв та здійснення виплат для наступної компенсації за майно, примусово відчужене в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану, затвердженого Постановою КМУ від 31.10.2012 № 998. Доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки терміни «відчуження майна » та «вилучення майна» не є тотожними. Вилучення майна в умовах режиму воєнного чи надзвичайного стану здійснюється без відшкодування вартості такого майна. Оспорюваний наказ виданий в період дії в Україні режиму воєнного стану командиром військової частини НОМЕР_7 військовим командуванням, тобто органом, який відповідно до ст. 4 Закону України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану» приймає рішення щодо примусового відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного стану. Посилання позивача на необхідність погодження оспорюваного наказу з відповідною державною адміністрацією є безпідставним, оскільки наказом Головнокомандуючого Збройних Сил України № 102 від 01.04.2022 «Про визначення районів ведення воєнних (бойових) дій» з 13 березня 2022 року по 31 березня 2022 року Одеська область, серед інших, визначена районом ведення воєнних (бойових) дій. Акт про примусове відчуження майна від 13 березня 2022 року не містить підпису власника майна, оскільки складений без його участі. Посилання позивача на необхідність погодження акту про примусове відчуження автомобіля з відповідною державною адміністрацією не заслуговують на увагу, оскільки таке погодження потребує рішення військового командування про примусове відчуження майна, а не акт. Вартість автомобіля позивача вказана в акту про примусове відчуження на зазначеній позивачем в митній декларації, яка перевірена та прийнята цим органом. Незгода позивача з оцінкою відчуженого майна не є підставою для визнання протиправним та скасування наказу командира військової частини про примусове відчуження майна. Оскільки на час розгляду справи та на час апеляційного перегляду продовжує діяти правовий режим воєнного стану, позовні вимоги позивача про зобов`язання відповідача повернути відчужений транспортний засіб є передчасними.

В апеляційній скарзі представник Військової частини НОМЕР_1 зазначає, якщо розглядати необхідність вилучення конкретного типу транспортного засобу, як одну із складових законних підстав задля відчуження транспортного засобу та аналізувати із визначеним переліком (відповідно до ст. 7 Закону України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану», то слід дійти висновку, що в наведених нормативно -правових актах відсутня така обов`язкова умова, як вилучення саме конкретних типів транспортних засобів, із характеристиками, що дозволяють залучати до виконання відповідних завдань в умовах воєнного часу. Позивач не є суб`єктом, який має право вирішувати які саме транспортні засоби за своїми технічними характеристиками мають можливість використовуватися в умовах воєнного чи надзвичайного стану. Бланк акта про примусове відчуження або вилучення майна виготовляється за єдиним зразком, затвердженим КМУ від 31.10.2012 р. № 998. У той же час, судом не було надано правової оцінки акту про примусове відчуження або вилучення майна із зазначенням всіх відомостей. Довід про те, що вилучення спірного майна відбулося за відсутності представника третьої особи як власника спірного автомобіля є необґрунтованим, оскільки між позивачем та третьою особою ТОВ «ВЕЗЕМ ШИППІНГ» був укладений попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу, а 19 липня 2022 року між ними було укладено договір відступлення права вимоги. Позивач, який був власником спірного автомобіля відповідно до попереднього договору купівлі-продажу, був належним чином ознайомлений із актом про примусове відчуження або вилучення майна. Суд декілька разів у рішенні зазначає різні поняття щодо дій відповідача у даному спорі, але предметом даного спору є транспортний засіб, який було відчужено відповідно до Закону України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану», який наголошує, що примусовим відчуженням майна є позбавлення власника права власності на індивідуальне визначене майно, що перебуває у приватній або комунальній власності, та яке переходить у власність держави для використання в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану за умови попереднього або наступного повного відшкодування його вартості. Примусове відчуження майна не є різновидом відповідальності за будь-які правопорушення, а є виключно одним із заходів правового режиму воєнного стану, що реалізується військовим командуванням задля забезпечення оборони нашої держави. Відмова у задоволенні апеляційної скарги військової частини НОМЕР_1 може призвести до ускладнення ситуації на фінансовому та технічному забезпеченні ЗСУ, до перешкоди реалізації права посадових осіб, що діють від імені держави, здійснювати повноцінне виконання заходів із забезпечення стримування збройної агресії зі сторони противника, та до створення негативного прецеденту в судовій практиці. Крім того вважає, що даний спір підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначає, що згідно загальновизнаних норм та принципів міжнародного права, державні органи та їх посадові особи змушені діяти за принципом «дозволено лише те, що прямо визначено законом», що випливає зі статті 19 Конституції України. Законом же службовцям не надано абсолютне право відчуження майна на власний розсуд, а право здійснювати його саме в установленому законом порядку, який відповідачами порушено. Тож, оскільки спірне майно було відчужено протиправно, той рішення суду про його повернення є законним та обґрунтованим. Аргументи відповідача зводяться до ультимативних тверджень. Проте подібні заклики фактично вимагають у колегії суддів відступити від рівності, незалежності та верховенства права. Зазначений автомобіль не був включений у Мобілізаційний план держави та на виконання військово- транспортного обов`язку ніяким чином не впливає, оскільки такий залучався на умовах крайньої необхідності, тобто в рамках Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»; центральним управлінням забезпечення військовою технікою та озброєння ЗСУ надано лист про відсутність заперечень щодо повернення автомобіля від 20.01.2023 № 718/4/5, що вказує на відсутність стратегічного оборонного значення у даного автомобіля; спірний автомобіль відчужений з метою забезпечення 7 Управління ДВК СБУ автомобільним транспортом, яким на даний час припинено його використання, тому наразі відпала основна мета, задля якої було обмежено її конституційні права; даний автомобіль наділений неповним приводом, має низький кліренс, комфортабельний салон є досить вибагливим до характеристик пального та чутливий до якості технічного обслуговування, а отже для вирішення бойових завдань не придатний; ТОВ «ВЕЗЕМ ШИППІНГ» (Імпортером) визнано позов у повному обсязі.

У судове засідання ОСОБА_1 не з`явилася, надала письмову заяву про слухання справи за її відсутності.

Представник 7 управління Департаменту військової контррозвідки Служби безпеки України та представник ТОВ «ВЕЗЕМ ШИППІНГ» у судове засідання не з`явилися, належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду справи.

У судовому засіданні представник Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити, надав пояснення аналогічні викладеним в апеляційній скарзі, апеляційну скаргу ОСОБА_1 не визнав, просив відмовити у її задоволенні.

У судовому засіданні представник Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Військова частина НОМЕР_2 Міністерства України підтримав апеляційну скаргу представника Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, просив її задовольнити, в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 просив відмовити

Заслухавши суддю доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того що відповідачами не було надано належного обґрунтування необхідності вилучення спірного автомобіля для потреб держави: наявності в нього характеристик, що дозволяють залучити його до виконання відповідних завдань в умовах воєнного часу, необхідності використання саме цього майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану, що є необхідною умовою примусового вилучення майна відповідно до ст. 1 Закону України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану». Також суд зауважив, що вилучення спірного автомобіля відбулось за відсутності представника третьої особи як власника спірного автомобіля. За таких обставин суд дійшов висновку про те, що вилучення спірного автомобіля було здійснено з порушенням права власника на мирне володіння майном.

Водночас, відмовляючи в задоволенні позову в частині вимог про визнання дій щодо вилучення майна здійсненими не в установленому законом порядку, скасування актів про примусове відчуження або вилучення майна б/н від 13.03.2022 та № 444 від 20.04.2022, складених ОК « ІНФОРМАЦІЯ_1 », скасування наказу Командира Військової частини НОМЕР_2 № 313 від 07.04.2022 «Про вилучення майна» в частині вилучення легкового автомобіля МАZDA vin:№ НОМЕР_3 та акту приймання-передачі № 111 від 08.04.2022, суд першої інстанції виходив з того, що обрані позивачем способи захисту порушення прав в цій частині не є ефективними, не призводять до поновлення її прав, незаконність відповідних дій та розпорядчих документів на підставі яких їх було вчинено є підставою позову та обставинами, що підлягають встановленню під час судового розгляду справи, прийняття судом окремого рішення з метою встановлення їх незаконності задля ефективного захисту прав позивача не вимагається.

Проте, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Судом встановлено, що 04 листопада 2021 року між ТОВ «ВЕЗЕМ ШИППІНГ» та ОСОБА_1 було укладено попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу ПКП-9834, відповідно до умов якого сторони зобов`язались укласти у майбутньому договір купівлі-продажу (Основний договір) на належний ТОВ «ВЕЗЕМ ШИППІГ» транспортний засіб марки: MAZDA 6 sport, 2016 року випуску, VIN- НОМЕР_3 . За цим договором сторони зобов`язались до 31 березня 2022 року укласти основний договір. (а.с.11-13 т.1)

На підставі наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 13.03.2022 № 187 «Про примусове відчуження майна», вчинено відчуження, у т.ч., автомобіля марки Mazda, vin: НОМЕР_3 у ТОВ «ВЕЗЕМ ШИПІНГ» вартістю 250000,00 грн, власником якого є ТОВ «Везем Шипінг». (а.с.14-15 т.1)

13 березня 2022 року ОК «Південь» в особі співробітника 7 управління ДВКР СБУ було складено акт б/н про примусове відчуження або вилучення майна, у якому зафіксовано, що оцінку майна не проведено, але є посилання, що вартість автомобілю Mazda 6 за результатами оцінки становить 250000,00 грн. Акт було підписано уповноваженою особою 7 управління ДВКР СБУ Дженжеро С.В., та ОСОБА_5 , скріплено печаткою ТОВ «Мотор-авто юкрейн». На момент підписання вказаного акта сума виплачених коштів не відшкодовувалась. (а.с.16-17 т.1)

14 березня 2022 року на підставі Договору № 52/3, укладеним між 7 управління ДВКР СБУ та суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_6 , було складено звіт про незалежну оцінку транспортного засобу седану марки Mazda, модель 6, vin: НОМЕР_3 , 2016 р.в., відповідно до чого ринкова вартість об`єкта оцінки (без урахування ПДВ) складає 252081,00 грн. або 8617,00 дол. США (а.с.141-165 т.1)

07.04.2022, командиром військової частини НОМЕР_2 винесено наказ № 313 «Про вилучення майна», згідно якого майно, у т.ч., автомобіль Mazda, vin: НОМЕР_3 було вилучено на користь військової частини НОМЕР_1 . Наказано командиру військової частини НОМЕР_1 забезпечити постановку вилученого майна на бухгалтерський та матеріальної облік, про також Військовою частиною НОМЕР_1 було складено акт приймання передачі № 111. (а.с.18-19 т.1)

20.04.2022 року ОК « ІНФОРМАЦІЯ_1 » в особі співробітника 7 управління ДВКР СБУ Дженджери С.В., на підставі рішення командира в/ч НОМЕР_2 від 13.03.2022 року № 187 було складено акт № 444 про примусове відчуження або вилучення майна, відповідно до якого здійснено примусове відчуження майна, власником якого є ТОВ «ВЕЗЕМ ШИППІНГ». Опис майна: Mazda 6, 2016 р., JM1GJ1U5XG1472153. Оцінка майна проведена ФОП ОСОБА_6 , за результатами оцінки майна складено звіт про незалежну оцінку транспортного засобу, вартість автомобілю Mazda 6 за результатами оцінки становить 252081,00 грн. Акт було підписано уповноваженою особою 7 управління ДВКР СБУ Дженжеро С.В., та гр. ОСОБА_5 та скріплено печаткою ТОВ «Мотор-авто юкрейн». На момент підписання вказаного акта сума виплачених коштів не відшкодовувалась. (а.с.20-21 т.1)

19 липня 2022 року між ТОВ «ВЕЗЕМ ШИППІНГ» та ОСОБА_1 було укладено договір про відступлення права вимоги, відповідно до п.п. 1.1.-1.4 Договору Сторони за цим договором погоджуються, що за своєю правовою природою цей Договір є правочином з передання Стороною-1 безоплатно Стороні-2 прав на отримання відшкодування вартості мнім (компенсації, права вимоги повернення примусово відчуженого майна, права вимоги надання взамін щодо майна та права на оскарження дій, в яких допущено порушення порядку здійснення примусового відчуження майна. Майном, відносно якого передаються усі права є транспортний засіб Mazda 6 sport, VIN код: НОМЕР_3 , 2016 року випуску, об`єм двигуна 2460 см3, тип двигуна бензиновий. Відступлення прав за даним Договором Сторона-1 здійснює безоплатно, оскільки: Сторона-2 оплатила на користь Сторони-1 вартість Майна в повному обсязі відповідно до умов Попереднього договору та додатково сплатила вартість послуг за розмитнення транспортного засобу. (а.с.34-36 т.1)

З відповіді Центрального управління забезпечення військовою технікою озброєння командування сил логістики збройних сил України № 718/4/5 від 20.01.2023 року вбачається, що транспортний засіб MAZDA 6 sport 2016 року випуску, VIN - НОМЕР_8 , станом на 19.01.2023 перебуває на обліку військової частини НОМЕР_1 . Розпорядженням вищого командування Збройних Сил України від 15.04.2022 № 2241 було визначено командирам військових частин забезпечити повернення примусово відчужених неповнопривідних транспортних засобів власникам. Враховуючи, що відповідно до наданих документів на транспортний засіб, з`ясовано, що він не має повного приводу, інформую, що Центральне управління забезпечення військовою технікою Озброєння Командування Сил логістики Збройних Сил України не заперечує щодо повернення зазначеного вище транспортного засобу власнику. (а.с.227 т.1)

Постановою Державного бюро розслідування від 23.08.2023 року ОСОБА_1 було визнано потерпілою у кримінальному провадженні № 0000071 від 07.04.2022 року та вручено пам`ятку про процесуальні права та обов`язки потерпілої.

Правовідносини, наявні між сторонами у справі на підставі наведених фактичних обставин, мають таке правове регулювання.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до приписів ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Отже, указана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у статті 16 ЦК України.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність або відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення чи захисту в обраний спосіб.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність або відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення чи захисту в обраний спосіб.

За положеннями ст. 64 Конституції України конституційні права і свободи людини, громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дій цих обмежень.

Згідно з ч. 3 ст. 321 ЦК України примусове відчуження об`єктів прав власності може бути застосовано лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статі 353 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 353 ЦК України в умовах воєнного або надзвичайного стану майно може бути примусово відчужене у власника з наступним повним відшкодуванням його вартості.

Указом Президента України № 64/2022, затвердженого Верховною Радою України 24 лютого 2022 року, в Україні о 05 години 30 хвилин 24 лютого року введено воєнний стан, який триває і на теперішній час.

Пунктом 3 Указу Президента України від 24 лютого №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні визначено, що у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30-34, 38, 39. 41-44, 53 Конституції України.

Відповідно до 1 ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», правовою основою введення воєнного стану є Конституція України, цей Закон та указ Президента України про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях, затверджений Верховною Радою України.

Відповідно до ч.ч.1, 2, ст. 3 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Військовим командуванням, якому згідно з цим Законом надається право разом з органами виконавчої влади, військовими адміністраціями, Радою міністрів Автономної Республіки Крим та органами місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати заходи правового режиму воєнного стану, є:

Головнокомандувач Збройних Сил України, Командувач об`єднаних сил Збройних Сил України, командувачі видів та окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, командувачі (начальники) органів військового управління, командири з`єднань, військових частин Збройних Сил України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань; Військове командування, в межах повноважень, визначених цим Законом та Указом Президента України про введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях, затвердженим Верховною Радою України, видає обов`язкові до виконання накази і директиви з питань забезпечення оборони, громадської безпеки і порядку, здійснення заходів правового режиму воєнного стану.

Механізм передачі, примусового відчуження або вилучення майна у юридичних та фізичних осіб для потреб держави в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану визначає Закон України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану №4765-VI» від 17 травня 2012 року (далі Закон № 4765-VI)

Так, пунктом 1 частини 1 статті 1 Закону №4765-VI» від 17 травня 2012 року, визначено, що примусове відчуження майна - це позбавлення власника права власності на індивідуально визначене майно, що перебуває у приватній або комунальній власності та яке переходить у власність держави для використання в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану за умови попереднього або наступного повного відшкодування його вартості.

Відповідно до ч.1,2 ст. 4 Закону №4765-VI примусове відчуження або вилучення майна у зв`язку із запровадженням та виконанням заходів правового режиму воєнного стану здійснюється за рішенням військового командування, погодженого відповідно з Радою міністрів України Автономної республіки Крим, обласною, районною, Київською чи Севастопольською міською державною адміністрацією або виконавчим органом відповідної місцевої ради, крім випадків, передбачених частиною 3 цієї статті. У місцевостях, де ведуться бойові дії, примусове відчуження або вилучення майна здійснюється за рішенням військового командування без погодження з органами, визначеними у частині 1 цієї статі, крім випадків , передбачених частиною третьою цієї статті.

Статтею ч. 1 ст. 7 Закону №4765-VI передбачено, що про примусове відчуження або вилучення майна складається акт. Бланк акта про примусове відчуження або вилучення майна (далі - акт) виготовляється за єдиним зразком, затвердженим Кабінетом Міністрів України.

В акті зазначаються:

1) назва військового командування та органу, що погодив рішення про примусове відчуження або вилучення майна, або військового командування чи органу, що прийняв таке рішення;

2) відомості про власника (власників) майна:

для юридичних осіб - повне найменування, місцезнаходження та ідентифікаційний код;

для фізичних осіб - прізвище, ім`я, по батькові, постійне місце проживання та ідентифікаційний номер у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов`язкових платежів, крім осіб, які з релігійних або інших переконань відмовилися від ідентифікаційного номера, про що мають відповідну відмітку у паспорті;

3) відомості про документ, що встановлює право власності на майно (у разі наявності);

4) опис майна, достатній для його ідентифікації. Для нерухомого майна - відомості про місцезнаходження (адреса), для рухомого майна (наземні, водні та повітряні транспортні засоби) - відомості про реєстраційний номер транспортного засобу, марку, модель, номер шасі, рік випуску та інші реєстраційні дані;

5) сума виплачених коштів (у разі попереднього повного відшкодування вартості майна).

2. Акт підписується власником майна або його законним представником і уповноваженими особами військового командування та органу, що погодив рішення про примусове відчуження майна, або військового командування чи органу, що прийняв таке рішення, і скріплюється печатками військового командування та/або зазначених органів.

3. Право державної власності на майно виникає з дати підписання акта.

4. У разі примусового відчуження майна до акта додається документ, що містить висновок про вартість майна на дату його оцінки, яка проводилася у зв`язку з прийняттям рішення про його примусове відчуження.

5. У разі відсутності особи, у якої відчужується або вилучається майно, або її законного представника під час складання акта про примусове відчуження або вилучення майна такий акт складається без її участі.

У такому разі власник майна або його законний представник має право на ознайомлення з актом про примусове відчуження або вилучення майна.

Примірник акта та документ, що містить висновок про вартість майна, вручаються під розписку особі, у якої відчужується або вилучається майно, або її уповноваженому представнику.

Відповідно до ч.1,2,3 ст. 8 Закону №4765-VI оцінка майна, що підлягає примусовому відчуженню, проводиться у порядку, встановленому законодавством про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність. У разі неможливості залучити до оцінки майна суб`єктів оціночної діяльності - суб`єктів господарювання така оцінка проводиться суб`єктами оціночної діяльності - органами державної влади або органами місцевого самоврядування за погодженням із власником майна. У разі відмови або відсутності власника майна зазначені органи мають право проводити таку оцінку самостійно. Оцінка майна, за якою попередньому власнику було відшкодовано вартість примусово відчуженого майна, може бути оскаржена до суду.

Постановою КМУ №998 встановлено механізм прийняття, розгляду заяв та здійснення виплат для наступної повної компенсації за майно, примусово відчужене в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану.

Зокрема, пунктом 3 Постанови КМУ №998 передбачено, що заява про виплату наступної повної компенсації за примусово відчужене майно приймається, обліковується і розглядається за місцем відчуження майна, в умовах правового режиму воєнного стану територіальним центром комплектування та соціальної підтримки.

Крім того, стаття 11 ЗУ №4765-VI встановлює, що для отримання наступної компенсації за примусово відчужене в умовах правового режиму воєнного стану майно, його колишній власник або уповноважена ним особа після скасування правового режиму воєнного стану звертається до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місце відчуження майна із заявою, до якої додаються акт і документ, що містить висновок про вартість майна.

Відповідно до п.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Звертаючись за захистом своїх прав до суду саме заявник повинен обґрунтувати підстави позову, предмет позову, вказати осіб, які порушують його права, та яких може стосуватись вирішення спору відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільно-процесуального судочинства.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» роз`яснено, що під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

У роз`ясненні п. 6 вказаної Постанови вказано, враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

Позивач повинен довести за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ЦПК України та з посиланням на матеріально-правову підставу своїх вимог, зазначені ним обставини.

За змістом апеляційної скарги вбачається, що позивачка просить скасувати акт про примусове відчуження або вилучення від 13.03.2022, який на її думку призвів до порушення її конституційних прав з приводу володіння та користування майно (автомобілем).

Разом з тим, акт про примусове відчуження або вилучення майна не є рішенням військового командування, який визначений позивачем відповідачем за її позовом, не є правовим актом індивідуальної дії та його скасування не призведе до відновлення порушеного права, оскільки складається з метою підтвердження події примусового відчуження або вилучення майна , за наслідками чого виникло право державної власності на майно, та є підставою для наступної повної компенсації за примусового відчуження майна.

Скасування вказаного акту не тільки не призведе до відновлення порушеного, а й позбавить його можливості на відшкодування вартості майна, що передбачено ст. 9 Закону України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану», після скасування правового режиму воєнного стану.

Тобто, обласні військові адміністрації і військові частини є тими суб`єктами, що визначають потреби держави в умовах правового воєнного стану, відтак уповноважені вирішувати питання передачі майна на потреби Збройних Сил України та наділені повноваженнями щодо відчуження майна.

Посилання скаржниці на необхідність погодження рішення про примусове відчуження з відповідною державною адміністрацією є безпідставними, оскільки наказом Головнокомандуючого Збройних Сил України № 102 від 01.04.2022 «Про визначення районів ведення воєнних (бойових) дій» з 13 березня 2022 року по 31 березня 2022 року Одеська область, серед інших, визначена районом ведення воєнних (бойових) дій, а отже рішення про примусове відчуження майна прийняте 13.03.2022 не підлягає погодженню з Одеською обласною військовою адміністрацією.

Щодо відсутності в акту про примусове відчуження майна від 13.03.2022 підпису власника майна, то складання акта про примусове відчуження майна без участі особи, у якої відчужуються майно, у разі її відсутності , в цьому випадку такий реквізит акту 2як підпис власника» не обов`язковий, що передбачено ч. 5 ст. 7 Закону України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану».

Доводи скаржниці, що в акті б/н від 13.03.2022 відсутня інформація про проведення оцінки, складення документа про його вартість та про вручення такого документу під розпис власнику, до уваги не приймаються, оскільки у разі відсутності особи, у якої відчужується або вилучається майно, або її законного представника під час складання акта про примусове відчуження або вилучення майна такий акт складається без її участі. (ч. 5 ст.7 Закону №4765-VI). Крім того в зазначеному акту вказана вартість транспортного засобу у сум 250000 грн. Також згідно висновку про вартість звіту про незалежну оцінку транспортного засобу, проведеною суб`єктом оціночної діяльності Сусловим В.Б. MAZDA 6 sport 2016 року випуску, VIN - НОМЕР_8 , становить 252 081 ,00 грн.

За таких обставин заходи щодо примусового відчуження майна позивача, проведені посадовими особами в порядку передбаченому чинним законодавством.

За таких обставин, з урахуванням досліджених доказів по справі, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, колегія суддів прийшла до висновку, що примусове відчуження транспортного засобу марки MAZDA 6 sport 2016 року випуску, VIN - НОМЕР_8 було здійснено у відповідності з нормами чинного законодавства, а тому є законним та правомірним.

Позивач не надав доказів протиправності складання оскаржуваного акту, тому, на думку колегії суддів, відсутні правові підстави для його скасування.

Що стосується доводів скаржниці стосовно того, що відповідачами на підставі спірного Акта б/н від 13.03.2022 вдруге було переоформлено автомобіль на іншу особу, на підставі наказу командира В/Ч НОМЕР_2 № 113 «Про вилучення майна», згідно якого, на підставі акту передачі № 111 від 08.04.2022, із Оперативного управління УДВК СБУ на користь В/Ч НОМЕР_1 , то слід зазначити, що вказане рішення приймалося на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_2 № 113 від 07.04.2022 року та виключає факт перевищення його повноважень.

З огляду на зазначене, у частині вимог щодо зобов`язання відповідача повернути транспортний засіб позивачу також слід відмовити через взаємопов`язаність зазначених позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги Військової частини НОМЕР_9 Міністерства оборони України щодо порушення правил юрисдикції, колегія суддів не приймає, оскільки законодавець визначив юрисдикцію адміністративних судів з розгляду справ про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності (ст. 350,351 ЦК України). Вирішення спорів що реквізиції чинним законодавством до адміністративного судочинства не віднесений.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів доходить висновку про залишення апеляційної скарги ОСОБА_1 без задоволення, а апеляційну скаргу Військової частини слід задовольнити та ухвалити по справі нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити. з ухваленням по справі нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1

З огляду на зазначене, у частині вимог щодо зобов`язання відповідача повернути транспортний засіб Підсумовуючи наведене, суд доходить висновку про відмову в задоволенні позовних вимог щодо скасування акту про примусове відчуження або вилучення майна від 01.05.2022 року № 107/01/13-13-05, відповідно до якого у ОСОБА_7 вилучено належний йому на праві власності автомобіль марки: Volkswagen, модель: PASSAT, 2015 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_10 , VIN: НОМЕР_11 .

З огляду на зазначене, у частині вимог щодо зобов`язання відповідача повернути транспортний засіб позивачу також слід відмовити через взаємопов`язаність зазначених позовних вимог.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 14 вересня 2023 року підлягає скасуванню на підставі ст. 376 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 374,376, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Міністерства обоорони України задовольнити.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 14 вересня 2023 року скасувати.

Ухвалити по справі нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Дата складення повного тексту постанови - 08 березня 2024 року.

Головуючий Н.В. Стахова

Судді В.В. Кострицький

Н.В. Назарова