Єдиний унікальний номер судової справи 488/80/24
Номер провадження 22-ц/812/1626/24
Доповідач апеляційного суду Серебрякова Т.В.
Постанова

Іменем України

25 листопада 2024 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого Серебрякової Т.В.,

суддів: Коломієць В.В., Самчишиної Н.В.,

з секретарем судового засідання ОСОБА_1 ,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «ОТП Банк» рішення, яке ухвалено Корабельним районним судом міста Миколаєва 05 вересня 2024 року, під головуванням судді Чернявської Я.А. в приміщені цього ж суду у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

УСТАНОВИЛА:

У грудні 2023 року Акціонерне товариство «ОТП Банк» (далі АТ «ОТП Банк») звернулось до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 19 листопада 2018 року між АТ «ОТП Банк» і ОСОБА_2 укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем заяви-анкети про надання банківських послуг АТ «ОТП Банк» №0079/980/0988088/18, за умовами якого банк відкрив поточний (картковий) рахунок та надав електронний платіжний засіб.

Заява-анкета є невід`ємною частиною договору про видачу та обслуговування міжнародних платіжних пластикових карток (особистих) та Правил користування карткою, Інформаційного листка, Тарифів Банку/Тарифного пакету приватного банківського обслуговування, які розміщені на офіційному сайті Банку.

Цього ж дня 19 листопада 2018 року між АТ «ОТП Банк» і ОСОБА_2 було підписано заяву фізичної особи на встановлення кредитної лінії/зміни розміру кредитної лінії.

На виконання умов кредитного договору та Правил користування карткою банк свої зобов`язання щодо надання відповідних сум кредиту виконав повністю, в той час як позичальник ОСОБА_2 належним чином своїх договірних зобов`язань не дотримала, у зв`язку із чим, станом на 10 жовтня 2023 року утворилась заборгованість, яка становить 93 951 грн. 55 коп., що складається із: заборгованості за тілом кредиту 17 953 грн. 03 коп.; заборгованості за відсотками 2 261 грн. 64 коп.; заборгованості за простроченим тілом кредиту 39 046 грн. 97 коп.; заборгованості за простроченими відсотками 34 689 грн. 91 коп.

06 листопада 2023 року AT «ОТП Банк» звернулось із досудовою вимогою про дострокове стягнення заборгованості через неналежне виконання грошових зобов`язань за кредитним договором до ОСОБА_2 , проте 20 листопада 2023 року досудова вимога була повернута відправнику. Причиною повернення листа стало закінчення встановленого терміну зберігання.

Посилаючись на викладені обставини, AT «ОТП Банк» просило стягнути на його користь з ОСОБА_2 заборгованість за заявою-анкетою №0079/980/0988088/18 від 19 листопада 2018 року у загальному розмірі 93 951 грн. 55 коп., а також витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 684 грн.

Рішенням Корабельного районного суду міста Миколаєва від 05 вересня 2024 року позов AT «ОТП Банк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь АТ «ОТП Банк» заборгованість за заявою-анкетою №0079/980/0988088/18 від 19 листопада 2018 року станом на 10 жовтня 2023 року у розмірі 20 214 грн. 67 коп., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 17 953 грн. 03 коп. та заборгованість за відсотками - 2 261 грн. 64 коп.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь АТ «ОТП Банк» судові витрати по сплаті судового збору в сумі 577 грн. 49 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що сторони, діючи вільно, на власний розсуд уклали кредитний договір. Сторонами було погоджено всі істотні умови договору та відповідач була ознайомлена з ними, про що свідчить її підпис. Банк надав відповідачу кредитні кошти, але відповідач порушила умови укладеного кредитного договору, оскільки належним чином не виконала свого зобов`язання щодо сплати в рахунок повернення кредиту, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, стягнення якої позивач має право вимагати в судовому порядку.

Визначаючи розмір заборгованості, районний суд не погодився з вимогою банку про стягнення заборгованості за прострочене тіло кредиту та прострочені відсотки. Суд дійшов висновку, що вимоги про стягнення простроченого тіла кредиту та прострочених відсотків є безпідставними через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті в заяві-анкеті від 19 листопада 2018 року та в заяві фізичної особи на встановлення кредитної лінії/зміни розміру кредитної лінії.

В апеляційній скарзі АТ «ОТП Банк», посилаючись на порушення районним судом норм матеріального та процесуального права, просило рішення скасувати в частині відмови у задоволені позовних вимог та постановити в цій частині нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що підписавши кредитний договір, ОСОБА_2 зобов`язалась щомісячно до кінця строку дії кожного платіжного періоду сплачувати мінімальний платіж, що включає в себе часткове погашення тіла кредиту та процентів за користування цими коштами. У випадку несплати мінімального платежу заборгованість, яка не погашена в термін (строк), установлений кредитним договором переходить в прострочені боргові зобов`язання. В подальшому прострочені боргові зобов`язання додаються до мінімального платежу, який боржник має сплатити в наступному платіжному періоді. Тобто, заборгованість за прострочене тіло кредиту це несплачені обов`язкові платежі по тілу кредиту, які не було сплачено боржником в попередніх платіжних періодах. Це не окремий вид нарахування, а частина отриманих та неповернутих у встановлений термін кредитних коштів. Заборгованість за простроченими процентами це розмір процентів, які були нараховані на підставі абз. 4 заяви-анкети та включені до мінімального обов`язкового платежу, однак не були вчасно сплачені позичальником ОСОБА_2 , у зв`язку з чим перейшли в прострочені зобов`язання.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги, з огляду на таке.

Відповідно до ч.ч.1,2,5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині таким вимогам не відповідає.

Так, забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року за №3477-IV застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Частина 1 статті 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 19 листопада 2018 року між АТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 було підписано заяву-анкету про надання банківських послуг АТ «ОТП Банк» №0079/980/0988088/18, на підставі якої банк відкрив поточний (картковий) рахунок та надав електронний платіжний засіб, зокрема надано електронну картку MC Gold, валюта UAH, відкрито поточний рахунок.

Відповідно до умов заяви-анкети, клієнт перед оформленням електронної платіжної картки підтвердила та погодилась із всіма умовами надання банківських послуг, правилами, тарифами, в тому числі із положеннями договорів та усіх додатків до них, які є невід`ємною частиною даної заяви-анкети про надання банківських послуг АТ «ОТП Банк» та розміщені на офіційному сайті АТ «ОТП Банк.

В заяві-анкеті визначені умови обслуговування кредитної лінії. За користування кредитом банк нараховує проценти, які розраховуються банком на підставі процентної ставки, розмір якої визначається Тарифами Банку та Інформаційним листком, який є невід`ємною частинною та додатком до договору. На дату укладання заяви-анкети розмір процентної ставки становить 5% в місяць, а впродовж пільгового періоду становить 0.01% річних.

Заява-анкета є невід`ємною частиною договору про видачу та обслуговування міжнародних платіжних пластикових карток (особистих) та Правил користування карткою, Інформаційного листка, Тарифів Банку/Тарифного пакету приватного банківського обслуговування, які розміщені на офіційному сайті банку.

На виконання умов договору АТ «ОТП Банк» свої зобов`язання по видачі відповідних сум кредиту виконало повністю, а саме, відкрило картковий рахунок на ім`я відповідача та надало відповідну суму кредиту. Відповідач взяті на себе зобов`язання належним чином не виконувала, що і спричинило виникнення заборгованості.

06 листопада 2023 року позивач направив на адресу відповідача вимогу про погашення заборгованості, однак відповідач погашення заборгованості не здійснила, чим порушила права позивача.

Відповідно до розрахунку позивача, станом на 10 жовтня 2023 року заборгованість відповідача становить суму у розмірі 93 951 грн. 55 коп., що складається із: заборгованості за тілом кредиту 17 953 грн. 03 коп.; заборгованості за процентами 2 261 грн. 64 коп.; заборгованості за простроченим тілом кредиту 39 046 грн. 97 коп.; заборгованості за простроченими процентами 34 689 грн. 91 коп.

Відмовляючи в задоволенні вимог в частині стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту та простроченими процентами, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги про стягнення простроченого тіла кредиту та прострочених процентів є безпідставними через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).

Згідно зі ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст.204 ЦК України).

Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом (ч.1 ст.205 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми є нікчемним (ст.1055 ЦК України).

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони (ч.1 ст.207 ЦК України).

Таким чином, ОСОБА_2 , підписавши анкету-заяву, пройшовши ідентифікацію клієнта, уклала з позивачем договір про надання банківських послуг, що підтвердила своїм підписом на анкеті-заяві. Факт укладання цього договору, отримання кредитних коштів та користування ними за допомогою отриманих від позивача кредитних карток відповідач не спростувала.

Згідно з нормою ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст.611 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст.1050 ЦК України.

Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (ч.2 ст.1050 ЦК України).

Банк виконав передбачені договором зобов`язання надавши відповідачу кредит у вигляді ліміту на кредитну картку.

Як вбачається з наданих позивачем розрахунку заборгованості станом на 10 жовтня 2023 року (а.с.11-26,27), звіту-рахунку за період з 19 листопада 2018 року по 10 жовтня 2023 року (а.с.28-52), відповідач систематично використовувала кредитні кошти та тривалий час проводила повернення отриманих коштів.

Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованість відповідача перед банком за вказаним кредитним договором станом на 10 жовтня 2023 року становить суму у розмірі 93 951 грн. 55 коп., що складається із: заборгованості за тілом кредиту 17 953 грн. 03 коп.; заборгованості за процентами 2 261 грн. 64 коп.; заборгованості за прострочене тіло кредиту 39 046 грн. 97 коп.; заборгованості за простроченими процентами 34 689 грн. 91 коп.

Вказана заборгованість узгоджується з наданим до суду першої інстанції звітом-рахунком за період з 19 листопада 2018 року по 10 жовтня 2023 року заборгованості відповідача.

Колегія суддів вважає, що наданий позивачем звіт-рахунок за період з 19 листопад 2018 року по 10 жовтня 2023 року, який містить інформацію про рух коштів відповідача, розмір використаних кредитних коштів та розмір коштів, які були внесені в рахунок погашення заборгованості, відповідає вимогам первинного документу, а тому є належним та допустимим доказом.

При цьому колегія суддів зауважує, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи.

Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Відповідно до п.62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75 виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що виписки за картковими рахунками (по кредитному договору), що підтверджують рух коштів являються належними, допустимими доказами щодо заборгованості за кредитним договором.

До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 16 вересня 2020 року у справі №200/5647/18 та від 28 жовтня 2020 року у справі № 760/7792/14-ц.

Наданий позивачем звіт-рахунок відображає внесення боржником платежів в рахунок погашення заборгованості, а також в ньому деталізовано виникнення боргових зобов`язань станом на 10 жовтня 2023 року.

Встановивши, що банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернула, суд помилково дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, пославшись на те, що вимоги про стягнення простроченого тіла кредиту є безпідставними через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті в заяві-анкеті від 19 листопада 2018 року, оскільки тіло кредиту і прострочене тіло кредиту не є тотожними поняттями.

Визначаючи розмір непогашеного тіла кредиту (фактично отриманих та використаних коштів), суд першої інстанції не врахував, що заборгованість за тілом кредиту згідно розрахунку позивача має 2 складові: поточну заборгованість (тіло кредиту на звітну дату) та прострочену заборгованість (тіло кредиту прострочене на звітну дату).

Згідно з довідкою банку, доданої до апеляційної скарги, яку суд апеляційної інстанції вважав за можливе приєднати до матеріалів справи, відповідачу банк неодноразово збільшував розмір кредитного ліміту. 30 грудня 2021 року ОСОБА_2 останній раз було збільшено кредитний ліміт після зміни до 70 000 грн.

Слід зазначити, що сума кредиту вважається простроченою у разі несвоєчасного або не в повному обсязі внесення щомісячного мінімального платежу. Тобто, прострочене тіло кредиту - це кредитні кошти, які були надані клієнту та не були повернені у строк, передбачений договором.

Тобто, якщо позичальник своєчасно не повертає заборгованість за фактично використаними кредитними коштами (поточним тілом кредиту), така заборгованість стає простроченою та відображається у відповідній колонці розрахунку заборгованості. Вказане стосується також і нарахування прострочених відсотків, які не були своєчасно сплачені позичальником.

З розрахунку заборгованості та звітів-рахунків про рух коштів вбачається, що відповідач активно користувалась відкритим картковим рахунком, загальна сума витрачених нею коштів не перевищує встановлений ліміт, внаслідок чого виникла заборгованість за тілом кредиту.

Суд даним обставинам належної правової оцінки не надав та помилково відмовив у стягненні заборгованості за тілом кредиту та процентами у повному обсязі.

Оцінивши наведені розрахунки, колегія суддів дає підстави прийняти доводи апеляційної скарги про помилковість розрахунку заборгованості, з якого виходив суд.

За такого, є підстави для задоволення позовних вимог банку в оскаржуваній частині, стягнення на його користь заборгованості за договором від 19 листопада 2018 року, яка становить заборгованість за простроченим тілом кредиту 39 046 грн. 97 коп., заборгованість за простроченими відсотками 34 689 грн. 91 коп.

Враховуючи, що при ухваленні рішення суд неповно з`ясував обставини справи та неправильно застосував норми матеріального і процесуального права, внаслідок чого помилково дійшов висновку про розмір заборгованості ОСОБА_2 щодо повернення отриманих від позивача коштів, рішення на підставі положень п.п.1,4 ч.1 ст.376 ЦПК України підлягає скасуванню в частині відмови у задоволенні позовних вимог та розподілу судових витрат з ухваленням у справі нового рішення про задоволення позовних вимог у цій частині.

Аналіз змісту доводів та вимог апеляційної скарги дає підстави для висновку, що судове рішення не оскаржується в частині вирішення інших позовних вимог, а тому в апеляційному порядку не переглядається.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За правилами ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку із задоволенням апеляційної скарги та задоволенням позову, з ОСОБА_2 підлягає стягненню на користь АТ«ОТП Банк» документально підтверджені судові витрати сплачені банком при поданні позову до суду першої інстанції та при подані апеляційної скарги у розмірі 6 710 грн (2 684 грн + 4 026 грн).

Керуючись ст.ст.367,374,376,381,382 ЦПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «ОТП Банк» задовольнити.

Рішення Корабельного районного суду міста Миколаєва від 05 вересня 2024 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_2 та розподілу судових витрат скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «ОТП Банк» () заборгованість за договором №0079/980/0988088/18 від 19 листопада 2018 року, яка становить заборгованість за простроченим тілом кредиту в розмірі 39 046 (тридцять дев`ять тисяч сорок шість) грн. 97 коп. та заборгованість за простроченими відсотками в розмірі 34 689 (тридцять чотири тисячі шістсот вісімдесят дев`ять) грн. 91 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «ОТП Банк» () 6 710 (шість тисяч сімсот десять) грн. судового збору в обох судових інстанціях.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках та з підстав, передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий Т.В. Серебрякова

Судді: В.В. Коломієць

Н.В. Самчишина

Повний текст судового рішення

складено 27 листопада 2024 року