Справа № 457/1230/23
провадження №2/457/20/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

15 лютого 2024 року м. Трускавець

Трускавецький міський суд Львівської області

в складі: головуючої-судді Василюк Т.В.,

секретар судового засідання Кушнір М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Трускавці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до Трускавецького міського суду Львівської області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу.

Позов мотивований тим, що 24 червня 2021 року між ним та відповідачем ОСОБА_2 укладено договір позики, відповідно до умов якого він передав відповідачу грошові кошти у сумі 42 000 доларів США. Підтвердженням укладення між ним та ОСОБА_2 договору позики є власноручно написана відповідачем розписка, в якій він зобов`язується повернути кошти рівними частинами кожні 6 місяців на протязі трьох років від дати розписки. Станом на 22.08.2023 року відповідач повинен був здійснити погашення заборгованості 4 часткових платежів, а саме: до 24.12.2021 року- 7000 доларів США, до 24.06.2022 року- 7000 доларів США, до 24.12.2022 року-7000 доларів США та до 24.06.2023 року- 7000 доларів США . Однак відповідач не виконав цих зобов`язань та не виходить на зв`язок. У зв`язку з вищенаведеним просить суд стягнути з ОСОБА_2 суму боргу в розмірі 28000 доларів США- основного боргу та 706, 01 доларів США- 3% річних, а всього 28706, 01 доларів США та понесені судові витрати у виді сплати судового збору у розмірі 10497, 39 грн.

Позивач у судове засідання не з`явився, проте його представник надіслав на адресу суду заяву в якій позовні вимоги підтримав, просив суд їх задоволити в повному обсязі, окрім цього просив судовий розгляд проводити у відсутності позивача та його представника.

Відповідач у судові засідання не з`явився повторно та не повідомив суду причини своєї неявки, відзиву на позов не подав. Поштові конверти із судовими повістками про виклик до суду, які судом скеровувались відповідачу за останнім відомим місцем його проживання повернулися на адресу суду у зв`язку із закінченням терміну зберігання.

Відповідно до ч. 11 ст. 138 ЦПК України відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.

Відповідач викликався до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.

За таких підстав відповідач вважається належно повідомленим про дату, час і місце судового засідання, оскільки був повідомлений, шляхом оголошенням на офіційному веб-сайті «Судова влада України».

Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Свобода договору закріплена у ст. 627 ЦК України та означає право громадян або юридичних осіб, та інших суб`єктів цивільного права вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам, визначати умови такого договору.

Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Судом встановлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виникли відносини, пов`язані із наданням грошових коштів в борг, за якими ОСОБА_1 , будучи позикодавцем, передав ОСОБА_2 (позичальнику) грошові кошти у розмірі 42 000 доларів США.

На підтвердження отримання 24 червня 2021 року грошових коштів та зобов`язання їх повернення відповідач ОСОБА_2 надав ОСОБА_1 розписку, відповідно до якої вказував про своє зобов`язання повернути грошові кошти рівними частинами кожні 6 місяців на протязі трьох років від дати розписки, що засвідчено підписом боржника /арк. справи 12/.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною 2 ст. 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 12.09.2019 року (справа 604/1038/16-ц) щодо застосування норм права, яка згідно з чинним цивільним процесуальним законодавством має ураховуватись іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

В силу положень статті 204 ЦК України договір позики, укладений між сторонами у справі є правомірним та чинним, тому підлягав виконанню сторонами.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 12.12.2018 року (справа №466/8648/15-ц), "...за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми, а факт передачі коштів не може грунтуватись на свідченнях свідків, а може бути підтверджений лише належними і допустимими доказами (частина друга статті 58, стаття 59 ЦПК України 2004 року)."

Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

Статтею 545 ЦК України визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Відповідно до вимог статті 192 ЦК України гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

За змістом статті 524 ЦК України грошовим визнається зобов`язання, виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Загальні положення виконання грошового зобов`язання закріплені у статті 533 ЦК України, зокрема: грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях; якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом; використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

У частині третій статті 533 ЦК України закріплено, що використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Судом встановлено, що зобов`язання за договором позики від 24 червня 2021 року сторонами визначено в іноземній валюті, а саме в доларах США, а тому, сума боргу і повинна бути стягнута в доларах США.

Дана позиція суду узгоджується із висновком викладеним в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.07.2018 року у справі № 761/12665/14-ц та в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №373/2054/16-ц.

Судом встановлено, що між сторонами 24 червня 2021 року був укладений договір позики на суму 42 000 доларів США. Позивач у своїй позовній заяві просить стягнути з відповідача борг у сумі 28000 доларів США- основного боргу та 706, 01 доларів США- 3% річних, а всього 28706, 01доларів США, дана сума відповідно до офіційного курсу НБУ на день подання позовної заяви (22.08.2023 року) становить 1049738, 60 грн. (з розрахунку 1,0 долар США= 36,5686 грн.). У матеріалах справи відсутні будь-які докази повернення боргу за договором позики від 24 червня 2021 року. Враховуючи, що оригінал договору позики знаходиться у позичальника, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача 28706, 01 доларів США.

З огляду на наведене, суд приходить до переконання, що позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості слід задовольнити.

Згідно зі ст. ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

У відповідності до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Наявність у позивача оригіналу боргового документу свідчить про те, що зобов`язання за ним відповідачем не виконано.

Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Отже, у встановлений договором строк позика повернута не була, а тому позов про примусове стягнення суми позики підлягає задоволенню.

Згідно зі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору при зверненні до суду з позовною заявою у розмірі 10497, 39 грн.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 137, 141, 263-265 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості за договором позики у розмірі 28000 (двадцять вісім тисяч) доларів США- основного боргу та 706 (сімсот шість) 01 доларів США- 3% річних, а всього 28706 (двадцять вісім тисяч сімсот шість), 01 доларів США.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 з 10497 (десять тисяч чотириста дев`яносто сім) грн. 39 коп. судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте Трускавецьким міським судом за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасники справи, яким повне рішення не було вручено у день його проголошення, мають право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення їм повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Суддя: Т. В. Василюк