ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 553/1651/23 Номер провадження 22-ц/814/1416/24Головуючий у 1-й інстанції Високих М.С. Доповідач ап. інст. Лобов О. А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Лобов О.А.

судді: Дорош А.І., Триголов В.М.

за участю секретаря судового засідання Коротун І.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Калініна Сергія Костянтиновича, представника ОСОБА_1 , на рішення Ленінського районного суду м.Полтави від 23 листопада 2023 року (час ухвалення судового рішення та дата виготовлення повного текста рішення не зазначені) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічним позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» про визнання частково недійсним кредитного договору.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, апеляційний суд

у с т а н о в и в:

У червні 2023 року ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» звернулось до суду з вказаним позовом, просило стягнути з ОСОБА_1 на його користь загальну суму заборгованості за кредитним договором № 1145-4415 від 24.01.2023 в розмірі 58 198,04 грн.

Заявлені вимоги обґрунтовані тим, що 24.01.2023 року між ТОВ «УКРКРЕДИТ ФІНАНС» ОСОБА_1 через веб-сайт (https://creditkasa.com.ua) укладено електронний договір про відкриття кредитної лінії № 1145-4415. При укладенні договору ОСОБА_1 як позичальнику було надано одноразовий ідентифікатор A2940 для підписання кредитного договору1145-4415 від 24.01.2023, підтвердження ознайомлення з Правилами та іншими супутніми документами. Відповідно до умов кредитного договору кредитодавець взяв на себе зобов`язання надати відповідачці кредит для задоволення особистих потреб на таких умовах: сума кредиту 15 100,00 грн; строк кредитування 300 днів; заявлений строк - 18 днів; знижена % ставка - 2,50% в день; стандартна % ставка - 3,00% в день. Кредитодавець виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачці кредит відповідно до умов укладеного кредитного договору. Відповідачка не скористалася своїм правом протягом 14 календарних днів з дня укладення кредитного договору відмовитися від договору без пояснення причин, у тому числі в разі отримання нею грошових коштів. Усвідомлюючи виникнення фінансових зобов`язань перед позивачем, відповідачка частково оплатила заборгованість за кредитним договором 1145-4415 від 24.01.2023 шляхом здійснення платежів, зазначених у розрахунку заборгованості за кредитним договором. В подальшому відповідачка припинила виконання зобов`язання з повернення кредитних коштів. За станом на 13.06.2023 загальний розмір грошових вимог кредитодавця до відповідачки становив 58 198,04 грн, що складається з: простроченої заборгованості за кредитом - 14 722,50 грн, простроченої заборгованості за нарахованими процентами - 43 475,54 грн.

У липні 2023 року ОСОБА_1 подала зустрічний позов, просила ухвалити рішення, яким визнати недійсними п.4.9, 4.10 договору про відкриття кредитної лінії №1145-4415 від 24 січня 2023 року, визнати недійсною таблицю обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (графік платежів за договором).

В обгрунтування вимог зустрічного позову стверджується, що п.4.9 кредитного договору, який поданий суду, передбачено нарахування процентів у розмірі 756 335%. ОСОБА_1 не могла підписати саме такі умови нарахування процентів, оскільки вони є непропорційно великими, не відповідають засадам справедливості, розумності.

Аналогічним чином, п.4.10 договору передбачена загальна вартість кредиту у розмірі 151 000 грн, з яких 135 900 грн це проценти, тобто , тобто кредитор розраховував отримати проценти, які у дев`ять разів перевищують суму кредиту.

Такі умови договору слід кваліфікувати як несправедливі відповідно до ст.18 ЗУ «Про захист прав споживачів».

Рішенням Ленінського районного суду м.Полтави від 23 листопада 2023 року позовні вимоги ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», заборгованість за кредитним договором в сумі 58 198,04 грн та судові витрати в розмірі 2 147,20 грн.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» про визнання частково недійсним кредитного договору відмовлено за недоведеністю.

В апеляційній скарзі адвокат Калінін С.К., представника ОСОБА_1 , посилаючись на незаконність прийнятого рішення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити частково, а саме стягнути із ОСОБА_1 на користь ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» 14 722,50 грн простроченої заборгованості за кредитом і 6 795 грн простроченої заборгованості по нарахованим процентам.

В обґрунтування апеляційної скарги стверджується, що суд вирішив спір без врахування правової позиції ОСОБА_2 , оскільки не дав належної оцінки умовам договору, якими визначений порядок нарахування і розмір відсотків за користування кредитними коштами.

Як встановлено матеріалами справи, розмір нарахованих відсотків у 2,95 разів перевищує розмір боргу по тілу кредиту, тобто відсотки складають 66,13 % від розміру боргу.

Отже, умови договору про нарахування процентів суперечать вимогам ст.11, ст.18 ЗУ «Про захист прав споживачів», оскільки порушують вимоги справедливості.

Звертається увага на судову практику, зокрема висновки, викладені у постанові ВП ВС від 18 березня 2020 року (справа №902/417/18), якою запроваджений механізм обмеження свободи договору з огляду на загальні засади справедливості. Висновки, викладені у наведеній постанові Верховного Суду слід тлумачити більш широко і застосовувати в оцінці розміру нарахованих відсотків за порушення зобов`язання.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», посилаючись на необґрунтованість доводів апеляційної скарги, просить рішення районного суду залишити без змін.

Звертається увага, що відповідачкою визнається факт укладення і часткового виконання кредитного договору в електронній формі. Наголошується, що це вже другий договір, який був укладений ОСОБА_2 і попередній договір був виконаний у повному обсязі.

Позиція ОСОБА_2 про несправедливість узгодженого розміру відсотків з посиланням на положення ЗУ «Про захист прав споживачів» є помилковою, так як відсотки за користування кредитом за своєю правовою природою не є штрафними санкціями.

Підкреслюється, що розрахунок реальної річної процентної ставки у пунктах 4.9 і 4.10 договору виконаний відповідно до постанови Правління НБУ №16 від 11 лютого 2021 року, як того вимагає ст.8 ЗУ «Про споживче кредитування».

Перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України апеляційний суд за результатами розгляду має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, 24.01.2023 між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» і ОСОБА_2 укладено договір про відкриття кредитної лінії № 1145-4415, відповідно до умов якого позивач надав відповідачці грошові кошти на умовах строковості, зворотності, платності для задоволення особистих потреб, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити нараховані кредитодавцем проценти за користування ним.

Кредитний договір укладений з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи - веб-сайту ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» (https://creditkasa.ua).

Невід`ємною частиною цього Договору є Правила відкриття кредитної лінії, паспорт споживчого кредиту, таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки (графік платежів) відповідно до Методики Національного Банку України.

Кредитний договір підписаний електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (пароля), про що свідчить п.12 договору - реквізити сторін.

Також позичальником підтверджено до укладення договору факт ознайомлення з текстом договору, Правилами та отримання від кредитодавця інформції, необхідної для вірного розуміння суті фінансової послуги.

Відповідно до розділу 4 договору кредит надано 24.01.2023 у розмірі 15 100 грн, за користування кредитом встановлено фіксовану процентну ставку в розмірі 3% від непогашеної суми кредиту за кожен день користування кредитом (стандартна ставка). Визначено, що нарахування процентів за користування кредитом здійснюється на залишок неповернутої суми кредиту за кожен день користування кредитом, починаючи з дня видачі до дати фактичного повернення всієї суми.

Згідно з п.4.8 договору строк кредитування, тобто строк, на який надається кредит позичальнику, 300 календарних днів з моменту перерахування кредиту позичальнику. Строк договору є рівним строку кредитування. Дата повернення виплати кредиту 19.11.2023.

Відповідно до п.п.4.9, 4.10 договору реальна річна процентна ставка на дату укладення договору - 756 335%, орієнтовна загальна вартість кредиту 151 000,00 грн та включає у себе суму кредиту і проценти за користування кредитом 135 900 грн.

Отримання кредитних коштів в сумі 15 100 грн відповідачкою не заперечується, що також узгоджується із довідкою про перерахування суми кредиту.

Задовольняючи первісні позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з доведеності обставин, на які посилався позивач в обгрунтування заявлених вимог.

Суд визнав доведеним факт укладення договору про відкриття кредитної лінії № 1145-4415 від 24.01.2023, який підписаний відповідачкою за допомогою одноразового ідентифікатора (пароля).

Оцінюючи доводи зустрічних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачкою не доведено, що під час укладення оспорюваного договору їй не була надана повна інформація щодо кредиту та недодержана вимога щодо письмової форми правочину, жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили про недобросовісність фінансової установи при укладенні договору, невідповідності змісту правочину цивільному законодавству, які потягнули б за собою визнання договору кредиту недійсним суду не надано.

Згідно умов договору проценти за період першого базового період складали 6 795,00 грн, стандартну проценту ставку сторони обумовили в розмірі 3%, таким чином умови кредитного договору не можна вважати несправедливими, оскільки розмір відсотків за користування кредитними коштами сторонами договору визначено за спільною згодою, що відповідає принципу свободи договору, закріпленому ст. 627 ЦК України.

Апеляційний суд, перевіряючи доводи апеляційної скарги, керується такими міркуваннями.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На переконання апеляційного суду рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням наведених вимог закону.

Згідно зі статтею 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини (стаття 217 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

У постанові Верховного Суду від 28 квітня 2022 року (справа №333/7121/18) викладені такі правові висновки щодо застосування норм ЗУ «Про захист прав споживачів».

«для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: 1) умови договору порушують принцип добросовісності (пункту 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); 2) умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; 3) умови договору завдають шкоди споживачеві. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов`язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов`язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пунктів 2, 3 частини третьої статті 18 Закону «Про захист прав споживачів); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв`язку з розірванням або невиконанням ним договору».

У пункті 36.2 постанови Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року (справа № 363/1834/17) зазначено:

«З 13 січня 2006 року також почали діяти нові редакції:

статті 18 Закону України № 1023-XII «Про захист прав споживачів», яка визначила підстави для визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача. Такі умови є несправедливими тоді, якщо всупереч принципу добросовісності наслідком договору є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача (частина друга статті 18 Закону № 1023-XII у редакції Закону № 3161-IV). Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним (частина п`ята вказаної статті);

статті 19 Закону України № 1023-XII «Про захист прав споживачів» про заборону нечесної підприємницької практики - будь-якої підприємницької діяльності або бездіяльності, що суперечить правилам, торговим та іншим чесним звичаям та впливає або може вплинути на економічну поведінку споживача щодо продукції (пункт 14 статті 1 Закону № 1023-XII у редакції Закону № 3161-IV). Поняттям такої практики охоплюється, зокрема, будь-яка діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману (пункт 2 частини другої статті 19). За змістом абзацу першого частини другої цієї статті підприємницька практика вводить в оману, якщо вона спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б. Така практика вводить в оману, зокрема, стосовно ціни або способу розрахунку ціни, потреби у послугах (пункти 3 і 4 частини другої статті 19 Закону № 1023-XII у редакції Закону № 3161-IV, чинній до 10 грудня 2019 року включно). Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору (абзац восьмий частини другої вказаної статті у редакції Закону № 3161-IV, чинній до 10 грудня 2019 року включно). Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними (частина шоста статті 19 Закону № 1023-XII у редакції Закону № 3161-IV).»

В апеляційній скарзі порушено питання про недійсність (несправедливість) умов кредитного договору у частині визначення непомірно великого розміру відсотків за користування кредитом.

У постанові ВП ВС від 18 березня 2020 року (справа № 902/417/18), на яку зроблено посилання в апеляційній скарзі, викладений такий правовий висновок.

«8.38. З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.»

Згідно наведеного висновку суд вправі зменшити розмір відсотків у разі, якщо вони (відсотки) нараховані як санкція за порушення умов договору.

Пунктами 4.9 і 4.10 кредитного договору, які позивачка (за зустрічним позовом) просить визнати недійсними, встановлено, що реальна процентна ставка на дату укладення договору складає 756 335%, а орієнтовна загальна вартість кредиту за весь строк кредитування складає 151 000 грн і включає : суму кредиту і проценти за користування кредитом у розмірі 135 900 грн.

Умови, викладені у пунктах 4.9 і 4.10, є чіткими і зрозумілими та дають можливість споживачу, навіть за відсутності спеціальних знань, усвідомити розмір фінансових зобов`язань за цим договором.

Зазначені умови договору, як і інші, не містять положень про те, що проценти за ставкою 756 335% нараховуються за прострочення грошового зобов`язання, навпаки відповідно до п.4.3, 4.5, 4.6 процентна ставка є фіксованою, проценти мають сплачуватися щомісячно і нараховуються на залишок неповернутої суми за кожен день користування коштами.

Тобто умови про визначення розміру процентів, порядок їх нарахування і сплати свідчать про те, що вони (проценти) не мають характеру санкцій за порушення умов договору.

Проценти за користування кредитними коштами (ст.536 ЦК України) за своєю правовою природою не є штрафними санкціями у розумінні ст.549 ЦК України.

Підсумовуючи, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції виконав вимоги ст.89, ст.264, ст.265 ЦПК України, дав належну оцінку встановленим фактам, які підтверджені відповідними доказами, зробив правильні по суті висновки по заявленим вимогам і у рішенні навів мотивовані оцінки аргументів сторін, а також мотиви прийняття і відхилення наданих у справу доказів.

В апеляційній скарзі відсутні посилання на нові істотні обставини та відповідні докази, з якими процесуальне законодавство пов`язує можливість скасування чи зміни судового рішення.

Зважаючи на встановлене, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність передбачених законом підстав для скасування або зміни рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу адвоката Калініна Сергія Костянтиновича, представника ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м.Полтави від 23 листопада 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 06 березня 2024 року.

Головуючий суддя О.А. Лобов

Судді: А.І. Дорош

В.М. Триголов