Іванівський районний суд Одеської області
Іванівський районний суд Одеської області
Справа № 499/789/24
Провадження № 2/499/411/24
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без розгляду

"26" листопада 2024 р. селище Іванівка

Іванівський районний суд Одеської області у складі головуючого судді Погорєлова І. В., при секретарі Дібровій О. І., розглянувши у судовому засіданні в селищі Іванівка Березівського району Одеської області матеріали цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Радінович Володимир Ігорович, до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

ВСТАНОВИВ:

На розгляді у судді Іванівського районного суду Одеської області Погорєлова І. В. перебуває вищевказана позовна заява.

Ухвалою Іванівського районного суду Одеської області від 31 липня 2024 року у справі відкрито провадження у справі та призначено проведення розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Витребувано у позивача ОСОБА_1 оригінал свідоцтва про шлюб та зобов`язано надати такий до 24 вересня 2024 року.

24 вересня розгляд справи було відкладено у зв`язку з неналежним повідомленням відповідача та призначено судове засідання на 28 жовтня 2024 року.

28 жовтня 2024 року судове засідання було відкладено на 26 листопада 2024 року з метою надання можливості позивачу надати витребувані судом документи.

В судове засідання сторона позивача не з`явились, надали заяву про розгляд справи без участі, на виконання ухвали суду від 31 липня 2024 року жодних дій не вчинили, оригінал свідоцтва про шлюб не надали, заяв та клопотань щодо неможливості подання такого не надавали.

Відповідач, будучи двічі у відповідності до ст. 128 ЦПК України належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, жодного разу не з`явився, заяв та клопотань не надавав, відзиву не подавав.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що ухвалою Іванівського районного суду Одеської області від 31 липня 2024 року у справі відкрито провадження у справі та призначено проведення розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Витребувано у позивача ОСОБА_1 оригінал свідоцтва про шлюб та зобов`язано надати такий до 24 вересня 2024 року.

Станом на 26.11.2024 року стороною позивача не виконана ухвала Іванівського районного суду Одеської області від 31 липня 2024 року про витребування у позивача ОСОБА_1 оригіналу свідоцтва про шлюб. Жодних дій, які б принаймні свідчили про спроби її виконання, вчинено не було.

При цьому, зі змісту позовної заяви вбачається, що оригінал свідоцтва про шлюб знаходиться у позивача.

Судом також приймається, що у відповідності до положень ст. 130 ЦПК України, повідомлення представника по справі є належним повідомленням безпосередньо цієї сторони по справі.

Представником позивача адвокатом Радіоновичем В. І. ухвала Іванівського районного суду Одеської області від 31 липня 2024 року отримана 01.08.2024 року шляхом надсилання такої до його електронного кабінету учасника справи.

Відповідно до ч.1 ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Статтею 258 ЦПК України встановлено, що судовими рішеннями є: 1) ухвали; 2) рішення; 3) постанови; 4) судові накази.

Судове рішення (постанова, ухвала) це акт судової влади, що здійснює захист порушених або оскаржених прав громадян і організацій шляхом підтвердження наявності або відсутності правовідносин і розпорядженням відповідних дій в майбутньому.

Обов`язок виконувати судове рішення (постанову) випливає не з рішення (постанови) суду як такого, а із санкцій, передбачених нормами права, що були застосовані судом. Навіть у тих випадках, коли закон передбачає відповідальність за невиконання рішень, ця відповідальність має на меті примусити зобов`язану рішенням суду особу виконати розпорядження норми, що застосував суд.

Одними з властивостей судового рішення, що вступило в законну силу є: можливість примусового виконання судового рішення мимо волі зобов`язаної особи та обов`язковість, яка полягає в тому, що судове рішення, що вступило в законну силу, стає обов`язковим для всіх органів, підприємств, установ, організацій, посадових осіб і громадян і підлягають виконанню на всій території України. Рішення, що вступило в законну силу, є обов`язковим і підлягає точному виконанню. Усі державні органи, посадові особи й окремі громадяни, зобов`язані сприяти виконанню рішення суду, виконуючи вимоги державного виконавця.

Відповідно до вимог статті 84 ЦПК України, особи, які не мають можливості подати доказ, який витребовує суд, або не мають можливості подати такий доказ у встановлені строки, зобов`язані повідомити про це суд із зазначенням причин протягом п`яти днів з дня вручення ухвали. У разі неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, а також за неподання таких доказів з причин, визнаних судом неповажними, суд застосовує до відповідної особи заходи процесуального примусу, передбачені цим Кодексом.

Згідно з ч. 10 ст. 84 ЦПК України, у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, - також залишити позовну заяву без розгляду.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо позивач без поважних причин не подав витребувані судом докази, необхідні для вирішення спору.

При цьому, слід взяти до уваги правову позицію, сформовану Касаційним цивільним судом Верховного Суду під час розгляду справи №761/17393/19 у Постанові від 05.02.2020 року, а саме: «...Системне тлумачення п.9 ч. 1 ст. 257 ЦПК свідчить, що його слід застосовувати у взаємозв`язку з положеннями чч. 7-10 ст. 84 ЦПК, а залишення позову без розгляду можливе лише у випадку неподання позивачем витребуваних доказів без поважних причин, тобто коли позивач володіє певними доказами, які необхідні для повного і всебічного з`ясування обставин справи, але свідомо ухиляється від надання їх суду. В іншому випадку суд, виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства, зобов`язаний розглянути справу по суті на підставі тих доказів, які надані учасниками справи... ».

Тобто, залишення позову без розгляду на підставі частини 10 статті 84 ЦПК України можливе за умови, якщо суд позбавлений можливості вирішити спір по суті з вини позивача, який не подав без поважних причин витребувані згідно з ухвалами суду докази, необхідні для вирішення спору. Більше того, в цьому випадку йдеться про свідоме ігнорування позивачем своїх прямих процесуальних обов`язків і вимог суду, що в подальшому унеможливлює провадження судового розгляду судом і вирішення спору по суті.

Крім того, згідно з ч. 2 ст. 43 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі, зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу, а також виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

На підставі викладеного, приймаючи повну обізнаність сторони позивача про наявний обов`язок з виконання ухвали суду від 31 липня 2024 року та подальше невиконання ухвали суду, неподання будь-яких заяв та клопотань щодо такого та не з`явлення до судових засідань, суд вважає наявним факт ухилення позивача від виконання ухвали суду від 31 липня 2024 року щодо покладеного на неї обов`язку судом з надання оригіналів доказів.

За наслідком чого, не виконання стороною позивача ухвали суду від 31 липня 2024 року перешкоджає повному, об`єктивному та всебічному розгляду справи.

На підставі вищевикладеного, оскільки невиконання позивачем ухвали суду від 31 липня 2024 року перешкоджає подальшому розгляду справи, оскільки Пленум Верховного Суду України у пункті 4 Постанови № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» орієнтує суди, що до заяви додаються: свідоцтво про реєстрацію шлюбу, копії свідоцтв про народження дітей. Таким чином, позивач має обов`язком подати свідоцтво про шлюб в оригіналі, а не його копію. Оригінал свідоцтва про шлюб постійно зберігається в матеріалах справи про розірвання шлюбу.

Згідно роз`яснень Міністерства юстиції України від 04.08.2011 «Порядок видачі документів про державну реєстрацію актів цивільного стану», після припинення шлюбу внаслідок його розірвання свідоцтва про шлюб повторно не видаються. У таких випадках на письмове прохання заявників відділ державної реєстрації актів цивільного стану видає витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища.

Таким чином, суд вважає наявними підстави для залишення позову без розгляду на підставі п. 9 ч. 1 ст. 257 ЦПК України у взаємозв`язку з положеннями ч. 10 ст. 84 ЦПК України.

Судом також враховується, що відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно із ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Слід зазначити, що залишення позову без розгляду у даному випадку не можна вважати обмеженням позивача у доступі до правосуддя, оскільки він має право на повторне звернення до суду з аналогічним позовом.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 257 ЦПК України особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, має право звернутися до суду повторно.

ЄСПЛ у своїй практиці наголошує на тому, що право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним, воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги, оскільки за своєю природою це право вимагає регулювання з боку держави, яка щодо цього користується певними межами самостійного оцінювання. Проте, право доступу до суду не може бути обмежене таким чином або такою мірою, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження не будуть сумісними з п. 1 статті 6 Конвенції, якщо вони не мають легітимної мети та не є пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для залишення позову без розгляду, що не перешкоджає повторному зверненню позивача до суду після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду.

На підставі викладеного, керуючись статтями 43, 44, 84 131, 257, 258-260, 261, 353 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Радінович Володимир Ігорович, до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу залишити без розгляду.

Роз`яснити позивачу його право на повторне звернення до суду після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду.

У відповідності до положень ч.2 ст.261 ЦПК України ухвала, що постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

У відповідності до положень п.16 ч.1 ст.353 ЦПК України ухвалу про залишення позовної заяви (заяви) без розгляду може бути оскаржено в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Одеського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

СуддяІ. В. Погорєлов