Справа № 697/816/24
Провадження № 2/697/471/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

27 листопада 2024 року м. Канів

Канівський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Скирди Б.К.,

з участю помічника судді, який виконує обов`язки секретаря судового засідання Бузницької Н.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду в м. Каневі Черкаської області цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини та стягнення аліментів на утримання непрацездатної дружини, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 (далі також ОСОБА_1 , позивач) звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 (далі також ОСОБА_2 , відповідач) про стягнення аліментів на утримання дитини та стягнення аліментів на утримання непрацездатної дружини.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 16.12.2011 сторони уклали між собою шлюб, який був зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Каневу Канівського міськрайонного управління юстиції у Черкаській області, актовий запис № 286.

Від шлюбу сторони мають дитину: дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка наразі є неповнолітньою, проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні.

На даний час відповідач сім`ю не утримує, участі у догляді за дитиною не бере.

15.02.2024 їй було встановлено ІІІ (третю) групу інвалідності, загального захворювання, згідно висновку їй протипоказані значні фізичні навантаження та психоемоційні навантаження. Наразі пенсію вона не отримує, інших доходів не має.

Відповідач має змогу надавати матеріальну допомогу, оскільки не має на утриманні інших непрацездатних осіб, має задовільний стан здоров`я, зі слів офіційно працює.

Оскільки відповідач є батьком неповнолітньої дитини і нарівні з матір`ю зобов`язаний утримувати її до досягнення нею повноліття, позивач сама не спроможна утримувати неповнолітню дитину, з урахуванням стану здоров`я та матеріального забезпечення сторін, прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, позивач вважає за доцільне стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частин всіх його доходів на дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

З огляду на вказані обставини, позивач просить стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини всіх його доходів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дати звернення до суду і до повноліття дитини та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання у розмірі 1/4 частини всіх його доходів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на непрацездатну особу, починаючи з дати звернення до суду і до припинення існування обставин, що зумовили таке стягнення, судові витрати покласти на відповідача.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, свої інтереси уповноважила представляти адвоката Васяновича В.В.

Представник позивача адвокат Васянович В.В. у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву з проханням розглянути справу без участі сторони позивача, позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити (а.с.35).

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання повторно не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку за зареєстрованим місцем проживання, та шляхом розміщення оголошення на веб-порталі «Судова влада України». Повідомлення про причину неявки в засідання від відповідача до суду не надійшло, відзив на позов не надано, а тому суд вважає за можливе відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, враховуючи, що позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд встановив наступні фактичні обставини.

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 зареєстрували шлюб 16.12.2011 у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м. Каневу Канівського міськрайонного управління юстиції у Черкаській області, актовий запис № 286. Прізвище дружини після державної реєстрації шлюбу « ОСОБА_5 » (а.с.36).

Сторони є батьками неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією Свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 18.06.2012 Попівською сільською радою Канівського району Черкаської області, актовий запис № 01 (а.с.37).

Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України).

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Статтею 180 СК України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення (ст. 182 СК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Статтею 191 СК України, передбачено на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Отже, у разі відсутності домовленості між сторонами, право позивача на стягнення аліментів є безумовним та не може ставитися в залежність від позиції відповідача.

Таким чином, позивач у відповідності до ст.ст. 180, 185 СК України, має право на отримання від відповідача аліментів на дитину.

Враховуючи, що позивачем заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі, що передбачений законодавством, та надано належні і допустимі докази щодо доведення обставин, на яких ґрунтується така вимога, врахувавши обставини для визначення розміру аліментів, передбачені ст. 182 СК України, суд вважає, що позов ОСОБА_1 в частині вимог про стягнення аліментів на дитину підлягає задоволенню повністю, тому необхідно стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 (однієї четвертої) всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 19.04.2024 і до досягнення дитиною повноліття.

За змістом ч. 1 ст. 79 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 в частині стягнення аліментів на утримання непрацездатної дружини слід зазначити наступне.

Як вбачається з довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ № 061676, ОСОБА_1 15.02.2024 встановлено ІІІ (третю) групу інвалідності загального захворювання. Інвалідність встановлено до 01.03.2025 (а.с.12, 45).

Відповідно до довідки Відділу обслуговування громадян № 8 (сервісний центр) Управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, ОСОБА_1 не перебуває на обліку у відділі обслуговування громадян № 8 (сервісного центру), пенсію не отримує (а.с.13).

Відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору станом на 04.03.2024 за № 2306-24-00884, доходи ОСОБА_1 за період з 3 кварталу 2023 року по 4 квартал 2023 року склали: 2000,00 грн. від Виконавчого комітету Степанецької с/р ОТГ; 320,00 грн. від КЗ «Центр культури і дозвілля ОТГ» (а.с.14).

Згідно з довідкою виконавчого комітету Степанецької сільської ради об`єднаної територіальної громади Черкаського району Черкаської області № 11 від 02.04.2024, громадянин ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з дружиною ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 не проживає з травня 2023 року по даний час (а.с.15).

Відповідно до частин 1-3 ст. 75 СК України, дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є особою з інвалідністю I, II чи III групи.

В своїй постанові від 29.11.2023 у справі № 161/7760/21 Верховний Суд висловив правовий висновок про те, що відповідно до частин першої, другої, третьої статті 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є особою з інвалідністю I, II чи III групи.

Аналіз норм СК України свідчить, що істотною умовою виникнення права одного із подружжя на утримання є відсутність зловживання правом з її боку. Форми такого зловживання визначені у частині першій статті 83 СК України, згідно з якою рішенням суду може бути позбавлено одного з подружжя права на утримання або обмежено його строком, якщо:

1) подружжя перебувало в шлюбних відносинах нетривалий час;

2) непрацездатність того з подружжя, хто потребує матеріальної допомоги, виникла в результаті вчинення ним умисного кримінального правопорушення;

3) непрацездатність або тяжка хвороба того з подружжя, хто потребує матеріальної допомоги, була прихована від другого з подружжя при реєстрації шлюбу;

4) одержувач аліментів свідомо поставив себе у становище такого, що потребує матеріальної допомоги.

Таким чином, за умови відсутності зловживань, визначених у частині першій статті 83 СК України, або передумов обмеження права одного із подружжя на утримання з боку іншого подружжя, які передбачені частиною 2 статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, непрацездатне подружжя має право на матеріальну допомогу в сенсі статті 75 СК України.

Згідно з частинами першою, другою статті 76 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу. Після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу. Особа має право на утримання і тоді, коли вона стала особою з інвалідністю після спливу одного року від дня розірвання шлюбу, якщо її інвалідність була результатом протиправної поведінки щодо неї колишнього чоловіка, колишньої дружини під час шлюбу.

Слід зазначити, що обов`язковою умовою виникнення права на отримання аліментів від другого із подружжя є можливість останнього надавати таку матеріальну допомогу.

Чинне законодавство у ч. 2 ст. 75 СК України надає перелік загальних умов для надання утримання одному з подружжя: 1) його непрацездатність; 2) потреба у матеріальній допомозі; а також здатність другого з подружжя надавати матеріальну допомогу. В даному випадку мова йде про юридичний склад, який містить юридичні факти, що є підставою для набуття одним з подружжя права на утримання і створення обов`язку для іншого з подружжя таке утримання надавати.

Як роз`яснив Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 11 жовтня 2018 року в справі №161/16931/16-ц (провадження № 61-23149св18) аліментні зобов`язання на утримання одного з подружжя можуть бути призначені за наявності юридичних складових сукупності певних умов, а саме: перебування в зареєстрованому шлюбі або у фактичних шлюбних відносинах після розірвання шлюбу (стаття 76 СК України); непрацездатність одного з подружжя; потреба в матеріальній допомозі; нижчий від прожиткового рівень матеріального забезпечення. Таким чином право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом. Вказаний висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 13 квітня 2016 року у справі №6-3066цс15 та від 16 серпня 2017 року у справі №6-1111цс17.

Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 77 СК України, утримання одному з подружжя надається другим із подружжя у натуральній або грошовій формі за їхньою згодою. За рішенням суду аліменти присуджуються одному з подружжя, як правило, у грошовій формі.

Призначення особі з інвалідністю відповідної пенсії по інвалідності або іншої соціальної виплати не може знаходитися у зв`язку із виплатами, які здійснює подружжя на утримання іншого подружжя, яке є особою із інвалідністю. Факт призначення державою пенсії по інвалідності не може впливати на факт призначення судом аліментів на утримання подружжя або ж виключати його.

Обґрунтовуючи підстави позову, позивачка посилалась на те, що вона є інвалідом третьої групи загального захворювання. Матеріалами справи підтверджується факт інвалідності позивача. Свій майновий стан позивачка обґрунтовує Відомостями з Державного реєстру фізичних осіб платників податків, які надані за третій-четвертий квартал 2023 року (тобто до встановлення інвалідності) та довідкою Відділу обслуговування громадян № 8 (сервісний центр) Управління обслуговування громадян ГУ ПФУ в Черкаській області, в якій не зазначено дату її видачі.

Водночас, позивачкою не надано жодного доказу на підтвердження понесених витрат на лікування та обстеження, дійсний майновий стан на даний час після встановлення інвалідності, а тому суд позбавлений можливості зробити висновок, що вартість лікування позивачки перебільшує розмір прожиткового мінімуму, гарантованого державою, та фактичні розміри доходів на даний час не покривають її потреби. Тобто суд не може зробити висновок, що витрати, які позивачка мусить нести на лікування та обстеження стану свого здоров`я, призводять до порушення її права на достатній життєвий рівень для себе, гарантований ст. 48 Конституції України, що позивачка вимушена робити вибір між можливими наслідками через відсутність відповідного лікування та достатнім харчуванням, достойним існуванням.

Крім того, з довідки МСЕК вбачається, що ОСОБА_1 має ІІІ групу інвалідності загального захворювання та їй протипоказано значні фізичні та психоемоційні навантаження.

Вказане свідчить про те, що позивачка не має абсолютних протипоказань для працевлаштування, тобто вона може влаштуватись на роботу, яка не потребує значного фізичного та психоемоційного навантаження та заробляти кошти на своє утримання, оскільки встановлена група інвалідності не є перепоною для її працевлаштування.

Також позивачем не надано будь-яких фактичних, прямих і беззаперечних доказів, які б підтверджували ту обставину, що відповідач може надавати матеріальну допомогу позивачу.

Клопотань про забезпечення і/або витребування доказів до та під час розгляду справи стороною позивача заявлено не було.

Більше того, враховуючи, що дана справа розглядалася з викликом сторін, представник позивача не скористався своїм процесуальним правом щодо витребування доказів, не клопотав про надання йому додаткового часу для їх отримання, а подав до суду лише дві заяви про розгляд справи без участі сторони позивача (а.с.31, 35).

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на викладене, судом не встановлено належними і допустимими доказами того, що позивач дійсно потребує матеріальної допомоги, а відповідач може її надавати.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання непрацездатної дружини задоволенню не підлягають.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається з позовної заяви, позовні вимоги містять дві вимоги немайнового характеру стягнення з відповідача аліментів на дитину та на непрацездатну дружину.

На підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів.

Статтею 4 Закону України "Про судовий збір" визначено, що за подання до суду позовної заяви немайнового характеру судовий збір сплачується у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1211,20 грн.).

Водночас згідно з ч. 3 ст. 6 цього Закону у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Позовні вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення аліментів на дитину задоволено повністю, а тому з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір в розмірі 1 211,20 грн.

В задоволенні позовної вимоги про стягнення аліментів на утримання непрацездатної дружини відмовлено, а тому її необхідно компенсувати за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 133, 141, 259, 265, 268, 273, 280-283, 354, 430 ЦПК України, ст.ст. 75, 76, 77, 84, 91, 180-182 СК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини та стягнення аліментів на утримання непрацездатної дружини задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 (однієї четвертої) частини від всіх видів доходу (заробітку) ОСОБА_2 , але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 19.04.2024 і до досягнення дитиною повноліття.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення в частині стягнення аліментів на дитину допустити до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь держави судовий збір в сумі 1211,20 грн. (одна тисяча двісті одинадцять гривень, 20 копійок).

Іншу частину судового збору в розмірі 1 211,20 грн. (одна тисяча двісті одинадцять гривень, 20 копійок) компенсувати за рахунок держави.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених законом строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Повний текст рішення суду складено 02 грудня 2024 року.

Головуючий Б . К . Скирда