Провадження № 22-ц/4808/577/24
Головуючий у 1 інстанції Домбровська Г. В.
Суддя-доповідач Луганська
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Луганської В.М.

суддів Баркова В.М., Мальцевої Є.Є.,

за участю секретаря Петріва Д.В.

учасники справи

позивач ОСОБА_1

відповідачі - ТОВ «Агропромислова фірма «Злак», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Івано-Франківського апеляційного суду справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 24 січня 2024 року, ухвалене судом у складі судді Домбровської Г.В.,

за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Агропромислова фірма «Злак», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа без самостійних вимог ОСОБА_4 про визнання права власності на квартири, стягнення неустойки, моральної шкоди, та за зустрічним позовом ТОВ «Агропромислова фірма «Злак» до ОСОБА_1 , третя особа без самостійних вимог ОСОБА_5 , про визнання недійсними договорів,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про визнання права власності на квартири, стягнення неустойки, моральної шкоди, в обґрунтування якого вказала, що між ТОВ «Агропромислова фірма «Злак» (Продавець) та ОСОБА_1 (Покупець) було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна (квартири), яке буде створено у майбутньому №02/10/01 від 02.10.2017 року, відповідно до якого Продавець зобов`язується передати у власність покупця 2-х кімнатну квартиру, яка буде створена в майбутньому, проектною площею 60.2 кв.м. на 2 (другому) поверсі, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 зобов`язаний здати будинок в експлуатацію на протязі 2018 року. Кінцевий термін може бути продовжено , але не більше ніж на три місяці. Покупцем виконано п.п. 2.1,2.2 даного договору та сплачено продавцю 210 700 грн, однак відповідачем на день подання позову не передано позивачці у власність квартиру.

Також, 02.10.2017 року між ТОВ «Агропромислова фірма «Злак» (Продавець) та ОСОБА_1 (Покупець) було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна (квартири), яке буде створено у майбутньому №02/10/02 від 02.10.2017 року, відповідно до якого Продавець зобов`язується передати у власність покупця 1-х кімнатну квартиру, яка буде створена в майбутньому, проектною площею 42.4 кв.м. на 2 (другому) поверсі, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 зобов`язаний здати будинок в експлуатацію на протязі 2018 року. Кінцевий термін може бути продовжено , але не більше ніж на три місяці. Покупцем виконано п.п. 2.1,2.2 даного договору та сплачено продавцю 148 400 грн, однак відповідачем на день подання позову не передано позивачці у власність квартиру.

Зазначила, що з метою досудового врегулювання спору, позивачка 25.07.2022 року зверталася до відповідача з відповідними претензіями, однак вони залишені відповідачем без відповіді.

В квітні 2023 року позивачкою надано уточнену позовну заяву, у зв`язку з чим просила суд визнати за нею на підставі двостороннього акту та зареєструвати право власності на квартиру площею 42,4 кв.м. на 2 (другому) поверсі, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати за нею на підставі двостороннього акту та зареєструвати право власності на квартиру площею 60,2 кв.м. на 2 (другому) поверсі, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 ; стягнути з ТОВ «Агропромислова фірма «Злак» на користь ОСОБА_1 неустойку за невиконання взятого зобов`язання в сумі 35930,00 грн та моральну шкоду в сумі 50 000,00 грн.

В березні 2023 року ТОВ «Агропромислова фірма «Злак» звернулось до ОСОБА_1 з позовом про визнання недійсними договорів, в обґрунтування якого вказало, що у зв`язку з відсутністю грошових коштів на рахунках товариства на оплату будматеріалів, з метою недопущення зриву темпів будівництва житла та майбутньої його передачі вже існуючим покупцям, власником ТОВ «АПФ «Злак» було прийнято рішення про передачу тодішньому директору товариства ОСОБА_6 власних готівкових коштів в сумі 740 000,00 грн з метою пошуку директором фізичних осіб, що могли б фігурувати як тимчасові покупці майнових прав на квартири з подальшим відступленням своїх майнових прав (прав вимоги) реальним покупцям майбутнім власникам такої нерухомості.

Оскільки ОСОБА_6 на той час добре знав громадянина ОСОБА_5 , що межував з даним будівництвом, він домовився з ОСОБА_5 про те, що його син та, зокрема, донька ОСОБА_1 виступлять фіктивними покупцями майнових прав на чотири квартири (дві однокімнатні та дві двокімнатні) в багатоквартирному будинку по АДРЕСА_1 з наступним внесенням грошових коштів на поточний рахунок ТОВ «Агропромислова фірма «Злак» від імені таких покупців. За цю послугу сім`ї Пристай було обіцяно передати у власність дві кладовки у вказаному будинку.

02.10.2017 року ТОВ «АПФ Злак» було укладено з ОСОБА_1 договори №02/10/01, №02/10/02 купівлі-продажу нерухомого майна (квартир), яке буде створено в майбутньому, а саме однокімнатної квартири площею 42,4 кв. м. та 2-х кімнатної квартири, площею 60,2 кв.м.

Також, 02.10.2017 року ТОВ «АПФ Злак» було укладено з ОСОБА_5 договори №02/10/3, №02/10 купівлі-продажу нерухомого майна (квартир), яке буде створено в майбутньому, а саме однокімнатної квартири площею 42,4 кв. м. та 2-х кімнатної квартири, площею 63 кв.м.

Оскільки відповідачка та ОСОБА_5 не бажали вносити власні кошти, такі грошові кошти були передані директором ТОВ «АПФ «Злак» ОСОБА_6 ОСОБА_5 , який в подальшому разом з покупцями вніс відповідні грошові кошти та поточний рахунок позивача в АКБ «Львів».Даний факт підтверджується власноручними розписками ОСОБА_5 . Фактично сторони оскаржуваного договору не мали на меті досягнення предмету цих договорів. ОСОБА_1 не мала реального наміру придбати квартири, оскільки використовувала на їх купівлю грошові кошти, які її батько за попередньою домовленістю отримав у директора ТОВ «Агропромислова фірма «Злак» для наступної оплати, а продавець не мав і не має наміру передавати безоплатно у власність ОСОБА_1 два об`єкти нерухомого майна, оскільки розраховував на дотримання громадянином ОСОБА_5 попередніх заздалегідь досягнутих домовленостей щодо наступного відступлення прав вимоги отримання двох квартир реальним покупцям з отриманням оплати від таких та повернення грошових коштів директору.

Позивач за зустрічним позовом просив суд визнати недійсним договори купівлі продажу нерухомого майна (квартири), яке буде створено в майбутньому від 02.10.2017 року №02/10/01, №02/10/02, укладений між ТОВ «Агропромислова фірма «Злак» та ОСОБА_1 .

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 17 жовтня 2023 року залучено до участі у справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Агропромислова фірма «Злак» в якості співвідповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 14 грудня 2023 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача ОСОБА_4 .

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 24 січня 2024 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ТОВ «Агропромислова фірма «Злак», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа без самостійних вимог ОСОБА_4 про визнання права власності на квартири, стягнення неустойки та моральної шкоди, відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ТОВ «Агропромислова фірма «Злак» до ОСОБА_1 , третя особа без самостійних вимог ОСОБА_5 , про визнання недійсними договорів, відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 24 січня 2024 року в частині відмови у задоволенні її позовних вимог та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначила, що відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції послався на відсутність порядкових номерів квартир у договорах купівлі-продажу, не прийнявши до уваги те, що на момент укладення договорів купівлі-продажу вказувалась будівельна адреса квартир. Після здачі будинку в експлуатацію відбулося присвоєння порядкового номерів в квартирах

Судом не враховано, що на момент звернення до суду з позовом скаржниця не знала, що власником квартири АДРЕСА_2 від якої вона мала ключі, є ОСОБА_2 , а власником квартири АДРЕСА_3 ОСОБА_3 , а тому не оскаржила реєстрацію їх прав власності.

Договір купівлі продажу квартири АДРЕСА_4 між ТОВ «Агропромислова фірма «Злак» та ОСОБА_7 був нібито укладений 09.02. 2017 року, а оплата вартості квартири проведена аж в 2022 році та відповідно ОСОБА_3 уклала договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3 04.09.2017 року, а оплатила її вартість в 2023 році та 10.03.1023 року зареєструвала право власності на дану квартиру.

Судом не враховано, що нею було сплачено вартість даних квартир у 2018 році, в подальшому їй було передано ключі від вказаних квартир. Представник відповідача в судовому засіданні не заперечував про перерахування скаржницею на рахунок фірми кошти згідно укладених з нею договорів купівлі-продажу.

Вважає що в даному спорі має право на визнання за нею права власності на куплені квартири в порядку визначеного ст. 392 ЦК України.

Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

У судове засіданні ОСОБА_1 не з`явилася, про дату, місце та час судового засідання, повідомлена належним чином. На адресу апеляційного суду від ОСОБА_1 надійшла заява про розгляд справи без її участі.

У судовому засіданні представник ТОВ ««Агропромислова фірма «Злак» заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

У судове засідання відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , не з`явились, про дату, час та місце судового засідання повідомленні належним чином.

У судове засідання треті особи, які не заявляють самостійних вимог ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про час, дату та місце судового засідання повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справу.

З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає можливим провести судовий розгляд справи без позивача та відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третіх осіб по справі, які повідомлені належним чином про дату, час та місце розгляду справи.

Заслухавши доповідача, учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно роз`яснень, які містяться в п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Із змісту апеляційної скарги ОСОБА_1 вбачається, що рішення суду оскаржується в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ТОВ «Агропромислова фірма «Злак», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на квартири, стягнення неустойки та моральної шкоди.

Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 24 січня 2024 року в частині відмови у задоволенні заявлених зустрічних вимог ТОВ «Агропромислова фірма «Злак» до ОСОБА_1 , третя особа без самостійних вимог ОСОБА_5 , про визнання недійсними договорів не оскаржується, а тому апеляційний суд відповідно до частини 1 ст. 367 ЦПК України перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду лише в оскаржуваній частині.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ТОВ «Агропромислова фірма «Злак», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , суд виходив з того, що позивачкою не надано належних доказів на підтвердження факту набуття майнових прав на квартири за АДРЕСА_2 та АДРЕСА_5 . Суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з ТОВ «Агропромислова фірма «Злак» неустойки та моральної шкоди за порушення права власності ОСОБА_1 є похідними від позовної вимоги про визнання права власності на квартири, а тому задоволенню не підлягають. Суд першої інстанції заяву відповідача ТОВ «Агропромислова фірма «Злак» про застосування строку позовної давності не розглядав у зв`язку з необґрунтованістю позовних вимог за первісним позовом.

Відмовляючи в задоволенні зустрічних позовних вимог ТОВ «Агропромислова фірма «Злак» до ОСОБА_1 про визнання недійсними договорів, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем за зустрічним позовом не доведено, а матеріали справи не містять будь-яких доказів, які б свідчили про відсутність у сторін договору, зокрема, покупця ОСОБА_1 , волевиявлення на їх укладення і створення відповідних правових наслідків.

Як зазначалося вище, предметом апеляційного перегляду є рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 24 січня 2024 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ТОВ «Агропромислова фірма «Злак», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на квартири, стягнення неустойки та моральної шкоди.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 не в повній мірі відповідають встановленим по справі обставинам, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 02 жовтня 2017 року між Агропромисловою фірмою «Злак» та ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна (квартири), яке буде створено у майбутньому №02/10/01 (надалі «Договір 1») відповідно до умов якого, пунктів 1.1 та 1.2 якого продавець зобов`язувався передати у власність покупця 2-х кімнатну квартиру проектною площею 60,2 кв.м. на 2 (другому) поверсі, розташовану за будівельною адресою: АДРЕСА_6 .

02 жовтня 2017 року між Агропромисловою фірмою «Злак» та ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна (квартири), яке буде створено у майбутньому Договір купівлі-продажу нерухомого майна (квартири), яке буде створено у майбутньому №02/10/02 (надалі «Договір 2») за змістом пунктів 1.1 та 1.2 якого продавець зобов`язувався передати у власність покупця 1-х кімнатну квартиру проектною площею 42,4 кв.м. на 2 (другому) поверсі, розташовану за будівельною адресою: АДРЕСА_6 .

Згідно п.1.1. вказаних договорів покупець зобов`язувався прийняти квартири у відповідності до умов договору та оплатити їх вартість.

За змістом пунктів 1.4 договорів 1 та 2 продавець заявляв, що вищевказані квартири не є об`єктами судового розгляду, не є під забороною (арештом) і не є предметом застави, на неї відсутні права третіх осіб.

Відповідно до пунктів 1.5 вказаних договорів право власності покупця на квартиру, що продається за цим договором, підлягає реєстрації. При цьому право власності на квартиру виникає в покупця з моменту завершення будівництва (створення майна) та прийняття його до експлуатації.

Згідно з пунктами 2.1-2.2 Договору №1 загальна сума договору на момент укладання становить 210 700,00 грн, покупець здійснює оплату шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок продавця в наступному порядку: 100% покупець оплачує на протязі 2017 року.

Згідно з пунктами 2.1-2.2 Договору №2 загальна сума договору на момент укладання становить 148 400,00 грн, покупець здійснює оплату шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок продавця в наступному порядку: 100% покупець оплачує на протязі 2017 року.

Пунктами 3.1 договорів визначено, що продавець зобов`язаний здати будинок (VII чергу) в експлуатацію на протязі 2018 р.

За змістом підпунктів 3.1.3-3.1.7 визначено обов`язки продавця щодо будівництва та облаштування будинку, оформлення необхідної документації.

Позивачкою ОСОБА_1 сплачено вартість 2-х кімнатної квартири за договором №1 в розмірі 210700, 00 грн та сплачено вартість 1-х квартири за договором №2 у розмірі 148400, 00 суми, що підтверджується, квитанцію №ПН602417 від 10 серпня 2018 року на суму 47 500,00 грн призначення платежу: «оплата з нер. майно зг. дог. куп.-прод. №02/10/01 від 02.10.2017року; квитанцією №ПН593791 від 02 серпня 2018 року на суму 99 000,00 грн призначення платежу: «оплата з нер. майно зг. дог. куп.-прод. №02/10/01 від 02.10.2017; квитанцією №ПН599738 від 08 серпня 2018 року на суму 148 400,00 грн призначення платежу: «оплата з нер. майно зг. дог. куп.-прод. №02/10/02 від 02.10.2017; квитанцією №ПН598569 від 07 серпня 2018 року на суму 70 150,00 грн призначення платежу: «оплата з нер. майно зг. дог. куп.-прод. №02/10 від 02.10.2017.

Згідно довідки №27/12 від 27 грудня 2018 року, яка підписана комерційним директором АПФ «Злак» ОСОБА_8 , ОСОБА_1 100% розрахувалася за квартиру АДРЕСА_7 згідно договору №02/10 від 02 жовтня 2017 року.

Згідно довідки №27/12/02 від 27 грудня 2018 року за ОСОБА_1 закріплено технічне приміщення (фактична площа становить 2,3 кв.м.) VII черга, між 1 та 2 поверхами, 2 б/с в житловому будинку по АДРЕСА_3 згідно договору №03/10/01 від 03 жовтня 2017 року.

25 липня 2022 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до Агропромислової фірми «Злак» із претензіями про зобов`язання виконати умови договору, просила передати їй квартири згідно актів приймання-передачі та надати технічні паспорти.

Згідно сертифіката серії ІФ 67 від 15 квітня 2019 року закінчено будівництво багатоквартирного будинку ( АДРЕСА_1 .

Частиною третьою статті 4 Закону України «Про інвестиційну діяльність» закріплено порядок інвестування та фінансування об`єктів житлового будівництва, зокрема, з використанням недержавних коштів, залучених від фізичних та юридичних осіб, у тому числі в управління, може здійснюватися виключно через фонди фінансування будівництва, фонди операцій з нерухомістю, інститути спільного інвестування, а також шляхом емісії цільових облігацій підприємств, виконання зобов`язань за якими здійснюється шляхом передачі об`єкта (частини об`єкта) житлового будівництва.

Відповідно до пункту 5 статті 7 та статті 4 Закону України «Про інвестиційну діяльність» інвестор має право володіти, користуватися, розпоряджатися об`єктом і результатом інвестицій (об`єктами інвестиційної діяльності може бути будь-яке майно, а також майнові права).

Згідно з пунктом 6 статті 7 цього Закону інвестор має право на придбання необхідного йому майна у громадян і юридичних осіб безпосередньо або через посередників за цінами і на умовах, що визначаються за домовленістю сторін, якщо це не суперечить законодавству України, без обмеження за обсягом і номенклатурою.

Статтею 2 Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю» вказано, що об`єкт інвестування - це квартира або приміщення соціально-побутового призначення в об`єкті будівництва, яке після закінчення будівництва стає окремим майном.

Згідно зі статтею 177 ЦК України до об`єктів цивільних прав відносяться речі, майнові права та інше. Майном як особливим об`єктом вважаються окремі речі, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки (частина перша статті 190 ЦК України). За правилами статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Майновими правами визнаються будь-які права, пов`язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовою частиною права власності (права володіння, розпорядження, користування). Майнове право є складовою частиною майна як об`єкта цивільних прав. Майнове право є обмеженим речовим правом, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна, та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому.

Захист майнових прав здійснюється у порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, захист майнового права здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства.

За змістом положень статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Одним зі способів захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, є визнання права.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За положеннями статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно із частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникає, зокрема, з договорів та інших правочинів, має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За правилом статті 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною першої статті 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (частина друга статті 328 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до частини першої статті 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі.

За положеннями пункту 2 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 461 від 13 квітня 2011 року, прийняття в експлуатацію об`єктів, що належать до І-ІІІ категорії складності, та об`єктів, будівництво яких здійснено на підставі будівельного паспорта, проводиться шляхом реєстрації Державною архітектурно-будівельною інспекцією України та її територіальними органами поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації.

Положенням пункту 78 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23 серпня 2016 року № 553), для державної реєстрації права власності на окреме індивідуально визначене нерухоме майно (квартиру, житлове, нежитлове приміщення тощо), розміщене в об`єкті нерухомого майна, будівництво якого здійснювалося із залученням коштів фізичних та юридичних осіб, власником такого майна подаються такі документи: 1) документ, що підтверджує набуття у власність особою закріпленого за особою об`єкта інвестування, передбачений законодавством (інвестиційний договір, договір про пайову участь, договір купівлі-продажу майнових прав тощо; 2) технічний паспорт на окреме індивідуально визначене нерухоме майно (квартиру, житлове, нежитлове приміщення тощо). У разі придбання особою безпроцентних (цільових) облігацій, за якими базовим товаром є одиниця нерухомості, документами, що підтверджують набуття у власність закріпленого за особою об`єкта будівництва, є договір купівлі-продажу облігацій та за наявності документ, згідно з яким здійснювалось закріплення відповідного об`єкта інвестування за власником облігацій (договір резервування, бронювання тощо).

Зазначеними нормами встановлено первинний спосіб набуття права власності на річ, на яку раніше не було і не могло бути встановлене право власності інших осіб.

Таким чином саме інвестор, як особа за кошти якої і на підставі договору з яким був споруджений об`єкт інвестування, є особою, якою набувається первісне право власності на новостворений об`єкт інвестування. Такий правовий висновок викладений у постанові Великої палати Верховного Суду від 14 вересня 2021 року у справі № 359/5719/17

У вказаній вище постанові Великої Палати Верховного Суду у пунктах 94, 95 зазначено, що державній реєстрації підлягає право власності тільки на ті об`єкти нерухомого майна, будівництво яких закінчено та які прийнято в експлуатацію у встановленому порядку. В іншому випадку інвестор не зможе визнати право власності на квартиру до введення будинку в експлуатацію. Згідно із частиною четвертою статті 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Інвестор після виконання умов інвестування набуває майнові права (тотожні праву власності) на цей об`єкт і після завершення будівництва об`єкта нерухомості набуває права власності на об`єкт інвестування як первісний власник шляхом проведення державної реєстрації речових прав на зазначений об`єкт за собою.

Звертаючись до суду позивачка ОСОБА_1 просила суд визнати за нею право власності на квартиру площею 42,4 кв.м. на 2 (другому) поверсі, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати за нею на підставі двостороннього акту та зареєструвати право власності на квартиру площею 60,2 кв.м. на 2 (другому) поверсі, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договорів купівлі-продажу нерухомого майна (квартири), яке буде створене у майбутньому від 02 жовтня 2017 року № 02/10/01, №02/10/02.

Під час розгляду справи у суді першої інстанції представник позивачки зазначив, що предметом позовних вимог є квартири АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 , оскільки саме ці квартири оглядала позивачка при купівлі та саме від цих квартир їй було надано ключі.

Відмовляючи у задоволенні заявлених вимог позивачки ОСОБА_1 суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачкою не надано належних доказів на підтвердження набуття майнових прав на квартири АДРЕСА_4 .

Про те, судом першої інстанції не враховано, що між ОСОБА_1 та Агропромисловою фірмою «Злак» 02 жовтня 2017 року між Агропромисловою фірмою «Злак» було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна (квартири), яке буде створено у майбутньому №02/10/01 відповідно до умов якого продавець зобов`язувався передати у власність покупця 2-х кімнатну квартиру проектною площею 60,2 кв.м. на 2 (другому) поверсі, розташовану за будівельною адресою: АДРЕСА_6 , а покупець зобов`язувався сплати за вказану квартиру.

Та було укладено 02 жовтня 2017 року договір купівлі-продажу нерухомого майна (квартири), яке буде створено у майбутньому №02/10/02 за змістом згідно якого продавець зобов`язувався передати у власність покупця 1-х кімнатну квартиру проектною площею 42,4 кв.м. на 2 (другому) поверсі, розташовану за будівельною адресою: АДРЕСА_6 , а покупець зобов`язувався сплати за вказану квартиру.

ОСОБА_1 виконала умови договору купівлі-продажу нерухомого майна (квартири), яке буде створено у майбутньому від 02 жовтня 2017 року №02/10/02, оплатила вартість однокімнатної квартири - 148400, 00 грн. Позивачкою на підтвердження виконання умов договору надано квитанцію про сплату від 08 серпня 2018 року.

Позивачкою сплачено за договором 02 жовтня №02/10/01 грошові кошти у розмірі 216650 грн, що підтверджується квитанціями про оплату від 02, 07, 10 серпня 2018 року.

Згідно довідки від 27 грудня 2018 року №27/12 ОСОБА_1 100% розрахувалася за квартиру АДРЕСА_7 . Вказана довідка відповідачем належними доказами не спростована.

Так само не спростовано відповідачем посилання представника позивачки, що позивачкою придбавалися квартири АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 та їй було надано ключі саме від цих квартир. З урахуванням зазначеного суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що позивачкою не надано доказів на підтвердження факту набуття майнових прав на квартири АДРЕСА_2 , АДРЕСА_5 .

Під час розгляду справи у суді першої інстанції, судом встановлено, що на квартиру АДРЕСА_2 зареєстровано право власності за ОСОБА_2 , на квартиру АДРЕСА_3 зареєстровано право власності за ОСОБА_3 .

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Дерржавного реєстру впотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєектів нерухомого майна щодо обєктів нерухомога майна право власності за ОСОБА_2 на двокімнатну квартиру, загальною площею 61, 9 кв.м. за адресою: АДРЕСА_8 зареєстровано на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна (квартири), яке буде створено у майбутньому № 09/02/01 від 09.02.2017 року та акту приймання-передачі нерухомого майна від 08 лютого 2022 року.

Право власності на квартиру АДРЕСА_9 зареєстровано за ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна (квартири), яке буде створено у майбутньому № 04/09/01 від 04.09.2017 року та акту приймання-передачі нерухомого майна від 09.03.2023 року.

Позивачка просить визнати право власності на квартири АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 права власності на які зареєстровано за ОСОБА_2 , ОСОБА_3 разом з тим позивачка не заявила вимоги про визнання недійсними договорів на підставі яких відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 набули право власності на спірні квартири.

Колегія суддів вважає, що саме з цих підстав вимоги позивачки не підлягають задоволенню.

Висновки суду про те, що вимоги позивачки про стягнення неустойки, моральної шкоди є похідними від вимог про задоволення вимог про визнання права власності на спірні квартири є правильним. Крім того, апеляційна скарга не містить доводів в цій частині.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги стосовно договору купівлі продажу квартири АДРЕСА_4 , який укладений між ТОВ «Агропромислова фірма «Злак» та ОСОБА_7 та договору купівлі-продажу, який укладено між ТОВ «Агропромислова фірма «Злак» та ОСОБА_3 квартири АДРЕСА_3 , оскільки вказані договори не є предметом судового розгляду.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання представника відповідача ТОВ «Агропромислова фірма «Злак» про те, що оплату за квартири, які зазначені у договорах купівлі-продажу нерухомога майна (квартири) яке буде створено у майбутньому здійснено за грошові кошти, які були передедані батьку позивачки не заслуговують на увагу, оскільки згідно квитанцій грошові кошти вносилися позивачкою ОСОБА_1 , вказні квитанції не спростовано належними доказами, ця обставина встановлена судовим рішенням. Відповідач ТОВ «Агропромислова фірма «Злак» вказане судове рішення, яким йому відмовлено у задоволенні зустрічних позовних вимог не оскаржує.

У відповідності до частини третьої та четвертої статті 376 ЦПК України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неправильне застосування норм матеріального права та невідповідність висновків суду обставинам справи.

Невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, у відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є підставою для часткового задоволення апеляційної скарги позивачки, скасування рішення суду в оскаржуваній частині з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні заявлених вимог ОСОБА_1 .

Оскільки у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено, то відсутні підстави для перерозподілу судових витрат.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 24 січня 2024 року в оскаржуваній частині скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ТОВ «Агропромислова фірма «Злак», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа без самостійних вимог ОСОБА_4 про визнання права власності на квартири, стягнення коштів та моральної шкоди відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 22 травня 2024 року.

Головуючий В.М. Луганська

Судді: В.М. Барков

Є.Є. Мальцева