ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2024 року м.Суми

Справа №585/4138/23

Номер провадження 22-ц/816/361/24

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Філонової Ю. О. , Рунова В. Ю.

за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

сторони:

стягувач - Акціонерне товариство «ПУМБ»,

боржник - ОСОБА_1 ,

приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Мойсеєнко Діна Петрівна,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Фідірко Яни Сергіївни на ухвалу Роменського міськрайонного суду Сумської області від 26 жовтня 2023 року в складі судді Цвєлодуб Г.О., постановлену у м. Ромни, повний текст якої складено 31 жовтня 2023 року,

в с т а н о в и в:

16 жовтня 2023 року ОСОБА_1 звернувся зі скаргою, в якій просив визнати неправомірною бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Мойсеєнко Д.П., що полягає у не знятті арешту з коштів боржника, накладеного постановою про арешт коштів боржника від 09 квітня 2020 року у ВП НОМЕР_3 відносно ОСОБА_1 та зобов`язати приватного виконавця зняти арешт з коштів боржника, що містяться на відкритому рахунку № НОМЕР_1 в АТ КБ «ПриватБанк», на яку здійснюються зарплатні виплати

Скарга мотивована тим, що приватним виконавцем Мойсеєнко Д.П. накладено арешт на грошові кошти скаржника, розміщені на банківському рахунку, приватний виконавець відмовляється зняти відповідний арешт, оскільки 05 червня 2021 року винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених п. 7 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», якою не передбачено зняття арешту. Перелік підстав для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника визначенні ст. 59 вказаного Закону, а у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Зазначає, що арештований рахунок було відкрито 01 грудня 2022 року, а виконавче провадження завершено 05 червня 2021 року. Арештований рахунок призначений для зарплатних виплат, а арешт позбавляє заявника джерел для існування та порушує його право на соціальний захист.

Ухвалою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 26 жовтня 2023 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Фідірко Я.С. просить ухвалу скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення вимог скарги у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом не враховані норми ч. 3, ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», якими передбачено, що у разі виявлення порушення порядку накладення арешту такий арешт знімається постановою начальника відповідного відділу, якому підпорядкований державний виконавець, який наклав арешт. Звертає увагу, що арешт накладено на рахунок, на який надходить заробітна плата.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 - адвоката Фідірко Я.С., дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 03 вересня 2019 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Мойсеєнко Д.П. відкрито виконавче провадження № НОМЕР_4 з примусового виконання виконавчого листа, виданого Роменським міськрайонним судом Сумської області 05 вересня 2012 року по справі №2-143/2012, про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь АТ «ПУМБ» у розмірі 100000 грн (а.с. 23-24).

Постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Мойсеєнко Д.П. від 09 квітня 2020 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_4 накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику ОСОБА_1 (а.с. 25-26).

05 червня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Мойсеєнко Д.П. винесено постанову про повернення виконавчого листа стягувачу на підставі п. 7 ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження» (а.с. 19-20).

19 вересня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Мойсеєнко Д.П. із заявою про скасування арештів з банківського рахунку № НОМЕР_1 в АТ КБ «Приватбанк», посилаючись на те, що вказаний рахунок ним використовується виключно для отримання грошового забезпечення військовослужбовця (а.с. 21-22).

Листом № 401 від 25 вересня 2023 року приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Мойсеєнко Д.П. повідомила, що неможливо задовольнити заяву про скасування арештів з банківського рахунку боржника ОСОБА_1 , відкритого в АТ КБ «Приватбанк», оскільки завершено виконавче провадження № НОМЕР_4 в червні 2021 року (а.с. 18).

ОСОБА_1 згідно витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_2 Міністерства оборони України від 25 лютого 2022 року № 21 зарахований до списків особового складу і поставлений на всі види забезпечення (а.с. 10).

Довідкою АТ КБ «Приватбанк» від 28 серпня 2023 року підтверджується, що клієнту ОСОБА_1 відкрито картковий рахунок № НОМЕР_1 , на який він отримує зарплатні виплати. Також на вказаний рахунок може бути зарахована будь-яка виплата (а.с. 11).

Листом від 11 вересня 2023 року № 20.1.0.0.0/7 АТ КБ "Приватбанк" повідомило ОСОБА_1 про підстави накладення арешту на грошові кошти. Зокрема, арешт на кошти боржника накладено на підставі постанов державних виконавців та приватного виконавця від 05 серпня 2019 року у ВП № НОМЕР_6 у межах суми звернення 46099,07 грн, від 06 серпня 2019 року у ВП № НОМЕР_5 у межах суми звернення 178339,97 грн, від 09 квітня 2020 року у ВП № НОМЕР_4 у межах суми звернення 110369 грн, від 24 грудня 2020 року у ВП № НОМЕР_7 у межах суми звернення 2971,90 грн, від 27 січня 2021 року у ВП № НОМЕР_8 у межах суми звернення 8569,68 грн, від 02 серпня 2021 року у ВП № НОМЕР_10 у межах суми звернення 211839,29 грн, від 10 вересня 2021року у ВП № НОМЕР_9 у межах суми звернення 2971,90 грн, від 24 червня 2022 року у ВП № НОМЕР_11 у межах суми звернення 127008,67 грн, від 19 жовтня 2022 року у ВП № НОМЕР_12 у межах суми звернення 392075,77 грн, від 20 жовтня 2022 року у ВП № НОМЕР_13 у межах суми звернення 10773,44 грн (а.с. 15-17).

Відмовляючи у задоволенні вимоги скарги боржника, суд першої інстанції виходив з того, що у приватного виконавця Мойсеєнко Д.П. не було законних підстав для зняття арешту з майна боржника у ВП НОМЕР_3 при поверненні виконавчого листа. На даний час виконавче провадження завершено, виконавчі дії не провадяться. При цьому, достатніх доказів про те, що боржник не має можливості отримати заробітну плату саме внаслідок накладення арешту постановою приватного виконавця від 09 квітня 2020 року, а не у зв`язку із здійсненням ряду інших виконавчих проваджень, а також про те, що роботодавцем вже здійснюється відрахування із заробітної плати боржника в межах, визначеної ст. 70 Закону України "Про виконавче провадження", як приватному виконавцю, так і на розгляд суду надано не було. Також суд звернув увагу на те, що ніщо не перешкоджає боржнику добровільно виконати рішення суду, що є його обов`язком згідно з вимогами ст. 129 Конституції України, після чого арешт з майна та коштів може бути знято відповідно до закону.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

За змістом статей 1, 5 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах (абз. 1 ч. 2 ст. 48 Закону № 1404-VIII).

Перед накладанням арешту державний/приватний виконавець повинен з`ясувати суму та статус грошей, що знаходяться на рахунку боржника, і у постанові про накладання арешту серед інших відомостей вказати про суму коштів, на яку накладається арешт, або зазначити, що арешт поширюється на кошти на усіх рахунках, у тому числі, що будуть відкриті після накладення арешту. Накладання арешту на суми, що перевищують суми, визначені виконавчим документом, та перевищують суми витрат виконавчого провадження, що підлягають стягненню, є незаконним.

Частиною 2 ст. 48 Закону № 1404-VIII встановлено не вичерпний перелік рахунків, кошти на яких не підлягають арешту, оскільки передбачено, що законом можуть бути визначені й кошти на інших рахунках боржника, звернення стягнення та/або накладення арешту на які заборонено законом.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 68 Закону № 1404-VIII стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів. За іншими виконавчими документами виконавець має право звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового звернення стягнення на майно боржника - за письмовою заявою стягувача або за виконавчими документами, сума стягнення за якими не перевищує п`яти мінімальних розмірів заробітної плати.

Зазначена норма права визначає кошти, що складають заробітну плату як особливий об`єкт, на який може бути звернуто стягнення на виконання виконавчого документа, та обмежує таке стягнення відсутністю інших коштів та/або об`єктів для стягнення, видами боргових зобов`язань (періодичні платежі) та сумою стягнення.

Зняття арешту з коштів, що складають заробітну плату, здійснюється виконавцем відповідно до ч. 4 ст. 59 Закону № 1404-VIII на підставі поданих боржником документів, підтверджуючих статус коштів виключно із заробітної плати, або на підставі повідомлення банку про заборону накладення арешту на такий рахунок відповідно до частини другої вищевказаної статті.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 59 Закону № 1404-VIII підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Отже, виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до ч. 3 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі знаходження на рахунок коштів, накладення арешту на які заборонено, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Також виконавець може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом (ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження»). Зобов`язання виконавця зняти арешт на підставі повідомлення банку не виключає зняття такого арешту на підставі повідомлення боржника, та за наслідками здійснення контролю за правильністю стягнення на підставі наданих звітів про стягнення, оскільки у відповідності до п.п. 1 ч. 4 ст. 59 цього закону підставами для зняття виконавцем арешту з майна боржника або його частини є отримання ним документального підтвердження, що звернення стягнення на такі кошти боржника заборонено законом.

У межах виконавчого провадження № 58569024 приватним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 7 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої виконавчий документ повертається стягувачу якщо боржник - фізична особа (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку із втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини) чи транспортні засоби боржника, розшук яких здійснювався поліцією, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку.

Водночас, повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 7 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» не є підставою для зняття арешту з майна, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 37 арешт із майна знімається у разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої статті 37 цього Закону. Розширеному тлумаченню такі підстави не підлягають. Аналогічний висновок зазначений у постановах Верховного Суду від 12 серпня 2020 року у справі № 569/17603/18 та від 22 грудня 2021 року у справі № 634/292/21.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що у приватного виконавця не було законних підстав для зняття арешту з майна боржника у ВП НОМЕР_3, оскільки виконавчий лист повернуто, виконавче провадження завершено і виконавчі дії не провадяться.

Крім того, зі встановлених у справі обставин вбачається, що рахунок боржника арештований не лише у межах виконавчого провадження НОМЕР_3, але у зв`язку зі зверненнями у межах інших дев`яти виконавчих проваджень (а.с. 15-17). Відтак, місцевий суд слушно зауважив, що не надано достатніх доказів про те, що боржник не має можливості отримати заробітну плату саме внаслідок накладення арешту постановою приватного виконавця від 09 квітня 2020 року, а не у зв`язку із здійсненням ряду інших виконавчих проваджень, а також через те, що роботодавцем вже здійснюється відрахування із заробітної плати боржника. Доказів про те, що зазначений рахунок має спеціальний статус, на який не може бути накладено арешт, матеріали справи не містять. Крім того, арешт накладений не на весь рахунок, а лише в межах суми стягнення.

Доказів добровільного виконання судового рішення у межах виконавчого провадження НОМЕР_3 боржник суду також не надав.

Доводи апеляційної скарги вже були предметом розгляду суду першої інстанції, який дав їм належну оцінку, з якою апеляційний суд також погоджується.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом з`ясовані обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, висновки суду відповідають вимогам закону та обставинам справи, доводи апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому відсутні підстави для скасування ухвали суду першої інстанції з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

ОСОБА_1 не позбавлений права звернутися з позовом до АТ «ПУМБ», в якому ставити питання про зняття арешту та доводити безпідставність накладення останнього.

Таким чином, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала постановлена з додержанням вимог процесуального закону, підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 368, 369, 374, 375, 381 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Фідірко Яни Сергіївни залишити без задоволення, а ухвалу Роменського міськрайонного суду Сумської області від 26 жовтня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий - В. І. Криворотенко

Судді: Ю. О. Філонова

В. Ю. Рунов