КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ справи: 369/5628/21
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/5053/2024
Головуючий у суді першої інстанції: Ковальчук Л.М.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2024 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючий - Немировська О.В.,

судді - Желепа О.В., Мазурик О.Ф.

секретар - Черняк Д.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 жовтня 2022 року,

встановив:

у квітні 2021 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача на його користь страхове відшкодування в розмірі 954 748 грн. 56 коп., посилаючись на та, що 11 червня 2019 року з вини відповідача трапилась ДТП, внаслідок якої було завдано механічних ушкоджень автомобілю марки «AUDI Q7», який є предметом страхування за договором, укладеним між позивачем та ТОВ «Порше лізинг Україна». Вказував, що ним було здійснено страхове відшкодування в розмірі 1 052 748 грн. 56 коп. Оскільки відповідальність відповідача була застрахована і ПрАТ «НАСК «Оранта» було виплачено позивачу 98 000 грн., просив стягнути з ОСОБА_1 на його користь страхове відшкодування в розмірі 954 748 грн. 56 коп.

Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 жовтня 2022 року позов було задоволено, стягнуто з відповідача на користь позивача страхове відшкодування в розмірі 954 748 грн. 56 коп. та судовий збір.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09 листопада 2023 року у задоволенні заяви про перегляд заочного рішення було відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням, представник відповідача подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи. Також скаржник заявляв клопотання про призначення експертизи, у задоволенні якого було відмовлено.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_3 просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., пояснення представника відповідача - ОСОБА_2 , дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилався на те, що 17 червня 2016 року між ним та ТОВ «Порше Лізинг Україна» було укладено Договір добровільного комплексного страхування на транспорті №245001/4098/0002305, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов`язані із володінням, користування та розпорядженням транспортним засобом «AUDI Q7», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 . Вказував, що 11 червня 2019 року з вини відповідача ОСОБА_1 трапилась ДТП за участі застрахованого транспортного засобу, який отримав механічні ушкодження.

Відповідно до рахунку-фактури від 19 червня 2019 року вартість відновлювального ремонту автомобіля «AUDI Q7», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , становить 1 068 811 грн. 56 коп. 09 липня 2019 року позивачем було виплачено страхове відшкодування на користь ТОВ «Порше Лізинг Україна» в розмірі 1 052 748 грн. 56 коп.

Враховуючи те, що відповідальність ОСОБА_1 була застрахована, ПАТ «НАСК «Оранта» 24 липня 2019 року здійснило на користь ПрАТ «СК «Уніка» страхове відшкодування в розмірі 98 000 грн. За таких обставин позивач просив стягнути з відповідача, як винної особи, на його користь різницю між виплаченим страховим відшкодуванням в розмірі 954 748 грн. 56 коп.

Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 жовтня 2022 року позов було задоволено, стягнуто з відповідача на користь позивача страхове відшкодування в розмірі 954 748 грн. 56 коп. та судовий збір.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ОСОБА_1 є відповідальним за завдану внаслідок ДТП майнову шкоду, що є підставою для стягнення з нього на користь позивача сплаченого страхового відшкодування. Однак, такий висновок суду першої інстанції було зроблено із порушенням норм процесуального права, що є підставою для скасування рішення суду.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Положеннями ч. 3 ст. 376 ЦПК України визначено, що порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Як вбачається з матеріалів справи, судові повістки про виклик до суду та інші процесуальні документи направлялись відповідачу за адресою: АДРЕСА_1 .

Після надходження до суду позовної заяви судом першої інстанції було направлено до Вишневої міської ради Києво-Святошиснького району Київської області запит щодо зареєстрованого місця проживання ОСОБА_1

02 серпня 2021 року до суду надійшла відповідь виконавчого комітету Вишневої міської ради Бучанського району Київської області про відсутність інформації щодо зареєстрованого місця проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 . Поштова кореспонденція суду на ім`я ОСОБА_1 поверталась до суду без вручення.

Враховуючи викладене, розгляд справи відбувся за відсутності належним чином повідомленого про час та місце розгляду справи відповідача, що є підставою для скасування рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи, 17 червня 2016 року між позивачем та ТОВ «Порше Лізинг Україна» було укладено Договір добровільного комплексного страхування на транспорті №245001/4098/0002305, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов`язані із володінням, користування та розпорядженням транспортним засобом «Audi Q7», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 . Відповідно до умов вказаного договору ПрАТ «СК «Уніка» взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку, яким в тому числі визнається ДТП, сплатити страхове відшкодування.

11 червня 2019 року о 22 год. 02 хв. в селі Крюківщина Києво-Святошинського району Київської області на регульованому перехресті вулиці Балукова та вулиці Одеська трапилась ДТП за участі двох автомобілів: марки «ВАЗ 21070», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 та марки «AUDI Q7», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_4 . Дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення ОСОБА_1 Правил дорожнього руху України.

Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області (справа № 369/8260/19) від 01 липня 2019 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу. Постанова набрала законної сили 14 липня 2020 року.

Внаслідок вказаної ДТП застрахованому транспортному засобу марки «AUDI Q7» було завдано механічних ушкоджень. 12 червня 2019 року потерпілий від ДТП звернувся до страховика ПрАТ «СК «Уніка» із заявою про подію, що має ознаки страхового випадку.

Для встановлення характеру та розміру шкоди, заподіяної власнику автомобіля марки «AUDI Q7», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , ПрАТ «СК «Уніка» замовило проведення дослідження у суб`єкта оціночної діяльності - ТОВ «Експертно-Асистуюча Компанія «Фаворит».

Відповідно до Звіту ТОВ «Експертно-Асистуюча компанія «Фаворит» про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу від 26 червня 2019 року (вих.№12619) вартість матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу «AUDI Q7», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , становить

1 246 785 грн. 41 коп.

Відповідно до рахунку-фактури від 19 червня 2019 року ТОВ «Порше Інтер Авто Україна» вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «AUDI Q7», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 складає 1 068 811грн. 56 коп.

Як вбачається зі страхового акту №00305229 від 03 липня 2019 року ПрАТ «СК «Уніка» прийнято рішення про визнання ДТП страховим випадком та виплату страхового відшкодування за Договором за вирахуванням франшизи в розмірі 1 052 748грн. 56 коп., шляхом безготівкового перерахування на рахунок ТОВ «Порше Інтер Авто Україна», що підтверджується платіжним дорученням №096960 від 09 липня 2019 року.

Також матеріали справи свідчать про те, що на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «ВАЗ 21070», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , яким в момент ДТП керував відповідач ОСОБА_5 , була застрахована у ПАТ «HACK «ОРАНТА» відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ9738587.

ПАТ «HACK «ОРАНТА» здійснило відшкодування ПрАТ «СК «Уніка» у сумі 98 000 грн. згідно платіжного доручення №38542 від 24 липня 2019 року.

За таких обставин вартість страхового відшкодування, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, становить вартість відновлювального ремонту за вирахуванням франшизи та розміру страхового відшкодування, виплаченого страховиком відповідача.

Відповідно до частини першої статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Частиною першою статті 16 Закону України «Про страхування» передбачено, що договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, відповідно до якої страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок - це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Відповідно до ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно зі ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних-транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та (або) майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Положеннями ст. 6 вказаного Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до п. 9.1. ст. 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

Частиною 22.1 ст. 22 зазначеного Закону встановлено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Заперечення відповідача проти позовних вимог, викладені його представником в апеляційній скарзі, зводяться виключно до його незгоди із визначеним розміром страхового відшкодування. При цьому скаржник не вказує у зв`язку з чим він не погоджується з таким розміром.

Доводи апеляційної скарги про те, що у відповідача існують сумніви щодо вірності визначення вартості відновлювального ремонту, колегія суддів вважає неспроможними, оскільки ОСОБА_1 та його представник не вказували своїх заперечень із конкретним зазначенням порушень щодо наявних в матеріалах справи звіту про вартість матеріального збитку та рахунку-фактури щодо фактичної вартості відновлювального ремонту.

Безпідставними є також доводи відповідача про те, що матеріали справи містять два документи щодо вартості відновлювального ремонту, які суттєво різняться між собою, оскільки він посилається на наявні в матеріалах справи Звіт про визначення розміру матеріального збитку та Рахунок-фактуру з розміром фактичної вартості відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу, з якої і виходив страховик при зверненні до суду з позовом.

Згідно з положеннями статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані,на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Суд не втручається у процесуальну діяльність учасників процесу (реалізацію наданих їм процесуальних прав та виконання покладених на них процесуальних обов`язків), крім випадків, передбачених ЦПК України.

У процесуальному законодавстві передбачено обов`язок доказування, який слід розуміти як закріплену міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах. Цей склад фактів визначається нормою права, що регулює спірні правовідносини.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

В постанові Верховного Суду від 11 червня 2020 року (справа №757/1782/18) вказується, що змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він нівелюватиме можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

В даному випадку матеріали справи містять належні, допустимі та достатні докази на підтвердження обов`язку відповідача зі сплати на користь позивача страхового відшкодування та його розміру, і надані докази відповідачем не спростовані, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Статтею 376 ЦПК України встановлено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням у справі нового судового рішення про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

постановив:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 жовтня 2022 року скасувати та постановити нове судове рішення, яким позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди задовольнити.

Стягнути зі ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» страхове відшкодування в розмірі 954 748 грн. 56 коп. та судовий збір в розмірі 14 321 грн. 23 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в касаційному порядку протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено 11 березня 2024 року.

Головуючий

Судді