Провадження № 2/344/1313/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої Кіндратишин Л.Р.,

за участю секретаря судового засідання Литвин Х.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Російської Федерації, в особі Міністерства юстиції Російської Федерації, про відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

27.12.2023 згідно із штампом вхідної кореспонденції суду позивач звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області із позовною заявою до відповідача, у якому просить : стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 131233.59 доларів США, що згідно з офіційним курсом НБУ станом на 21.12.2023 еквівалентно 5 000 000 (п`ять мільйонів) гривень, та судові витрати покласти на відповідача.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що в результаті військової агресії російської федерації проти України, яка розпочалась наприкінці лютого-на початку березня 2014 року, були окуповані Автономна Республіка Крим, частина Донецької та Луганської областей України. На той момент позивач проживав у м. Донецьку, мав роботу та стабільний заробіток. Коли у 2014 році почалась російська агресія проти України він вимушений був покинути свою домівку, роботу та переїхати починати своє життя у м. Маріуполь. Позивач є двічі переселенцем. До залишення постійного місця проживання він був повноцінним членом суспільства, мав налагоджений побут та можливість вести повноцінне життя. 3 початком збройної агресії російської федерації проти України позивач втратив всі ці можливості. Після переїзду йому довелось пристосовуватись до нових життєвих умов, шукати житло та відновлювати прийнятий для себе рівень життя. ОСОБА_1 позбавлений звичного ритму життя, спілкування з близькими та друзями, також можливості повернення додому. Ці обставини відобразились на його моральному стані. У зв`язку з тим, що він проживав у м. Донецьку спочатку, залишив все своє нажите майно, вимушений був переїхати до м. Маріуполя, який у 2022 році окупувала російська влада, та повторно залишив всі речі та поїхав шукати прихисток в іншому місті України, таким чином опинившись у м. Івано-Франківськ.

Позивач вважає, що йому завданий душевний невгамовний біль, безперервні страждання, пережите ним, яке виразилось в подальшому у проблемах зі здоров`ям, підвищенням тиску, оскільки він є не молодою людиною та в його віці важко знайти роботу, поганого сну та кошмарів, тому змушений звернутись до суду та просить стягнути з відповідача за завдану йому моральну шкоду в сумі 131233.59 доларів США, що еквівалентно 5 000 000 млн. грн. по курсу НБУ станом на 21.12.2023, що є справедливою компенсацією з держави-агресора російської федерації.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 27.12.2023 справу передано судді Кіндратишин Л.Р.

29.12.2023 позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання.

24.01.2024 закрито підготовче провадження у даній справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач в судове засідання не з`явився, у позовній заяві просив справу розглянути без його участі. Також 29.02.2024 через канцелярію суду подав заяву, відповідно до якої просив дану цивільну справу слухати за його відсутності.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений в передбаченому законом порядку шляхом розміщення оголошень на сайті судової влади, своїм правом подання відзиву не скористався.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, судом встановлено наступне.

Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона покликається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Так, судом встановлено, що згідно з копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого Жовтневим РВ Маріупольського МУ УМВС України в Донецькій області у липні 2002 року, місцем народження ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є місто Маріуполь Донецької області, зареєстроване місце проживання Жовтневим районним відділом Маріупольського МУ Управління МВС України в Донецькій області за адресою : АДРЕСА_1 (а.с. 7, 8 зворот).

Відповідно до довідки від 18.04.2023 за №2615- про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , фактичне місце проживання/перебування: АДРЕСА_3 (а.с.8).

Згідно із записів трудової книжки НОМЕР_2 , виданої на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , останній з 10.08.1987 до 23.04.2014 працював в місті Донецьку (записи російською мовою).

Відповідно до медичної карти амбулаторного хворого №02-1167 КЗ «ЦПМСД №2» ОСОБА_1 , який проживає по АДРЕСА_1 , 06.09.2017 звертався до лікаря терапевта зі скаргами на біль в області серця, запаморочення, слабкість (записи російською мовою).

Згідно з листка огляду хірурга, проведеного 15.07.2022 лікарем ОСОБА_2 , ОСОБА_1 звертався на прийом зі скаргами на судоми м`язів нижніх кінцівок, наявність варикозно-розширених вен у вигляді сітки. Встановлено діагноз: «Варикозне розширення вен нижніх кінцівок без язви або запалення. Ураження попереково-крижових корінців, не класифіковані в інших рубриках».

Відповідно до даних огляду невропатолога, 22.07.2022 ОСОБА_1 звертався на прийом в поліклініку зі скаргами на біль в попереку при зміні положення тіла в обох ногах, більше в правій, тягнучий. Оглянутий лікарем ОСОБА_3 , встановлено діагноз: « ОСОБА_4 . Кіфотична деформація хребта. Варикозна хвороба вен нижніх кінцівок».

29.07.2022 ОСОБА_1 проведено дуплексне сканування вен нижніх кінцівок, що підтверджується обстеженням, проведеного на УЗД апарат Діагностичним відділенням ЦРЛ Ковельського МТМО, історія №2022.009714.

Відповідно до листка огляду мережі оптик «Окуліст», ОСОБА_1 05.01.2024 звертався до лікаря зі скаргами на погіршення гостроти зору обох очей, оглянутий лікарем ОСОБА_5 , встановлено діагноз : «Незріла вікова катаракта обох очей. Гіпертонічна ангіопатія обох очей. Міопія високого ступеня з астигматизмом обох очей».

Згідно заяви Верховної Ради України «Про відсіч збройній агресії Російської Федерації та подолання її наслідків», текст якої схвалено постановою Верховної Ради України від 21 квітня 2015 року № 337-VІІІ, збройна агресія Російської Федерації проти України розпочалася 20 лютого 2014 року з тимчасової окупації Кримського півострову, зокрема, Автономної Республіки Крим і міста Севастополя (перша фаза збройної агресії).

Друга фаза збройної агресії Російської Федерації проти України розпочалася у квітні 2014 року, коли контрольовані, керовані і фінансовані спецслужбами Російської Федерації озброєні бандитські формування проголосили створення «Донецької народної республіки» (7 квітня 2014 року) та «Луганської народної республіки» (27 квітня 2014 року).

Третя фаза збройної агресії РФ розпочалася 27 серпня 2014 року масовим вторгненням на територію Донецької та Луганської областей регулярних підрозділів Збройних Сил Російської Федерації.

24 лютого 2022 року розпочалася та триває ще одна фаза збройної агресії РФ проти України - повномасштабне вторгнення Збройних Сил Російської Федерації на суверенну територію України.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ,на всій території України введено воєнний стан із 5 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року.

27 квітня 2022 року Парламентська Асамблея Ради Європи ухвалила резолюцію «Наслідки продовження агресії російської федерації проти України: роль і відповідь Ради Європи» № 2433. Визнала, що агресія РФ проти України є безпрецедентним актом як сама по собі, так і за її далекосяжними наслідками, бо провокує найважчу гуманітарну кризу в Європі з найбільшою кількістю жертв, наймасштабнішим внутрішнім і зовнішнім переміщенням населення з часів Другої світової війни.

Також, відповідно до ч.6 ст.5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок тимчасової окупації державі Україна, юридичним особам, громадським об`єднанням, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, у повному обсязі покладається на Російську Федерацію як на державу, що здійснює окупацію. Держава Україна всіма можливими засобами сприятиме відшкодуванню матеріальної та моральної шкоди РФ.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Внаслідок порушення цивільних прав особи згідно з ч. 1 ст. 23 ЦК України вона має право на відшкодування моральної шкоди, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Моральна шкода відшкодовується коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Отже для відшкодування шкоди за правилами ст. 1167 ЦК необхідно довести такі факти: а) протиправність діяння її заподіювача; б) наявність шкоди; в) причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди; г) вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини.

Таким чином, частина перша статті 1167 ЦК України встановлює загальне правило, відповідно до якого відповідальність за заподіяння моральної шкоди настає за наявності загальної підстави - наявності моральної (немайнової) шкоди, а також за наявності всіх основних умов відповідальності, а саме: неправомірної поведінки, причинного зв`язку та вини заподіювача.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

У постанові від 18 травня 2022 року у справі № 760/17232/20-ц Верховний Суд дійшов висновку, що держава-окупант, вчинивши неспровокований та повномасштабний акт збройної агресії проти Української держави, численні акти геноциду Українського народу, не вправі надалі посилатися на свій судовий імунітет, заперечуючи тим самим юрисдикцію судів України на розгляд та вирішення справ про відшкодування шкоди, завданої такими актами агресії фізичній особі - громадянину України.

У постанові від 22.06.2022 у справі № 311/498/20 Верховний Суд також зазначив, що у разі застосування «деліктного винятку» будь-який спір, що виник на її території у громадянина України, навіть з іноземною країною, зокрема й РФ, може бути розглянутий та вирішений судом України як належним та повноважним судом. Таких самих висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 18 травня 2022 року у справі № 428/11673/19 (провадження № 61-8291св21) та у справі № 760/17232/20-ц (провадження № 61-15925св21) зазначивши додаткові аргументи непоширення судового імунітету РФ у спірних правовідносинах, а саме: підтримання юрисдикційного імунітету РФ позбавить позивача ефективного доступу до суду для захисту своїх прав, що є несумісним з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; судовий імунітет РФ не застосовується з огляду на звичаєве міжнародне право, кодифіковане в Конвенції ООН про юрисдикційні імунітети держав та їх власності (2004); підтримання імунітету РФ є несумісним із міжнародно-правовими зобов`язаннями України у сфері боротьби з тероризмом; судовий імунітет РФ не підлягає застосуванню з огляду на порушення РФ державного суверенітету України, а отже, не є здійсненням РФ своїх суверенних прав, що охороняються судовим імунітетом.

Отже, РФ, вчинивши неспровокований та повномасштабний акт збройної агресії проти Української держави, численні акти геноциду Українського народу, не вправі надалі посилатися на свій судовий імунітет, заперечуючи тим самим юрисдикцію судів України на розгляд та вирішення справ про відшкодування шкоди, завданої такими актами агресії фізичній особі - громадянину України.

Таким чином, РФ є суб`єктом, внаслідок збройної агресії якого проти України та окупації частини території України порушено низку прав та свобод громадян України, зокрема, особистих прав позивача, та, відповідно, саме РФ є суб`єктом, на якого покладено обов`язок з відшкодування завданих цими діями збитків.

Так, загальновідомим є той факт, що відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 із 05 годин 30 хвилин 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан, і даний указ винесено у зв`язку з початком війни, яку російська федерація розпочала та здійснює на території незалежної держави Україна відносно громадян України, а тому не підлягає доказуванню згідно з приписами ч. 3 ст. 82 ЦПК України.

Чинним ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).(ст. ст. 12, 81, 89 ЦПК України)

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Беззаперечно, що кожен громадянин, який проживав в Україні, у тому числі громадяни України, які були вимушені шукати безпечні умови для свого життя та життя своєї родини внаслідок збройної агресії РФ, прийняли рішення виїхати на період воєнного стану за межі України, зазнали безумовних моральних страждань. Беззаперечно, що кожен громадянин, який не покинув територію України, не відчуває себе в безпеці після введення в Україні воєнного стану, був позбавлений звичного ритму життя.

Проте, це не позбавляє особу, яка звернулась до суду із позовом про відшкодування шкоди, завданої внаслідок збройної агресії РФ обов`язку обґрунтувати та довести у суді належними доказами, а суд - обов`язку встановити на підставі наданих доказів елементи правопорушення, що призвело до завдання моральної шкоди.

Відтак, у зв`язку зі збройною агресією РФ проти України ОСОБА_1 який на час вторгнення проживав у м. Донецьку, мав роботу та стабільний заробіток. У 2014 році був вимушений покинути домівку, роботу та переїхати у м. Маріуполь. Разом з тим, зазнав душевних страждань, переніс стрес, були порушені його нормальні життєві зв`язки, він вживав додаткових зусиль для організації свого життя та захисту порушеного права; пошуку житла.

Отже, враховуючи доведений характер та обсяг завданих позивачу моральних страждань, істотних порушень його конституційних прав, умисного характеру дій відповідача, виходячи із засад розумності, за вказаних позивачем обставин, суд визначає розмір компенсації за заподіяну позивачу моральну шкоду у розмірі 1 000 000 (один мільйон) гривень 00 копійок, що згідно з офіційним курсом НБУ станом на 21.12.2023 еквівалентно 26 631 (двадцять шість тисяч шістсот тридцять один) доларів США 16 центів. Станом на 21.12.2023 курс гривні до долара США становив 37,5516 за 1 долар США. Відтак, суд позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п. 22 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах за позовами до держави-агресора російської федерації про відшкодування завданої майнової та/або моральної шкоди у зв`язку з тимчасовою окупацією території України, збройною агресією, збройним конфліктом, що призвели до вимушеного переселення з тимчасово окупованих територій України, загибелі, поранення, перебування в полоні, незаконного позбавлення волі або викрадення, а також порушення права власності на рухоме та/або нерухоме майно.

Зважаючи на те, що позивач згідно приписів п. 22 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду цим позовом, а також враховуючи розмір задоволених позовних вимог, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 10 000 гривень 00 копійок.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2-13, 76-81, 89, 141, 209-211, 223, 247, 258, 259, 263-265, 268, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задоволити частково.

Стягнути з держави РФ в особі Міністерства юстиції РФ на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 1 000 000 (один мільйон) гривень 00 копійок, що згідно з офіційним курсом НБУ станом на 21.12.2023 еквівалентно 26 631 (двадцять шість тисяч шістсот тридцять один) доларів США 16 центів.

У іншій частині вимог відмовити.

Стягнути з держави РФ на користь держави Україна судовий збір у розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень 00 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Івано-Франківського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне найменування учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП : НОМЕР_3 , адреса реєстрації : АДРЕСА_4 , адреса фактичного місця проживання/перебування: АДРЕСА_5 ;

Відповідач : РФ в особі Міністерства юстиції РФ адреса : вул. Житня, буд.14, будівля 1, м.Москва.

Повне рішення складено 04 березня 2024 року.

Суддя

Івано-Франківського міського суду Кіндратишин Л.Р.