Справа № 476/946/23
Провадження № 2/476/49/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30.04.2024 року с.м.т. Єланець

Єланецький районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого - судді Чернякової Н.В.

за участю секретаря Минаєвої Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження у залі суду с.м.т. Єланець цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

В С Т А Н О В И В:

01.11.2023 року представник позивача ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів", ОСОБА_2 , звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 27.09.2021 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №435283646, право вимоги за яким відповідно до укладених договорів факторингу між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» від 28.11.2018 року № 28/1118-01, а в подальшому між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВ «ФК "Європейська агенція з повернення боргів» від 20.10.2022 року за №20102022 перейшло до ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів".

Відповідачка умови кредитного договору від 27.09.2021 року №435283646 не виконувала, у зв`язку з чим утворилась заборгованість у розмірі 61569 грн. 90 коп., що складається з: 14500 грн. сума заборгованості по основному боргу, 47069 грн. 90 коп. сума заборгованості по відсоткам.

Крім того, 29.09.2021 року між ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» та відповідачкою було укладено кредитний договір № /736187, підписаний електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання одноразового ідентифікатора. 19.04.2022 року між ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» та позивачем укладено договір факторингу №19042022-Є, відповідно до умов якого ТОВ «Кредитна установа Європейська кредитна група» відступило ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, вказані у реєстрі боржників, зокрема, право грошової вимоги до відповідачки в сумі 14500 грн., яка складається із: 4000 грн. сума заборгованості за основною сумою, 10500 грн. сума заборгованості за відсотками, 0,00 грн. сума заборгованості за пенею.

Посилаючись на те, що оплата за вищевказаними кредитними договорами відповідачкою не здійснювалася жодному з кредиторів, представник позивача просив суд стягнути з відповідачки вищевказану заборгованість та судові витрати по справі.

Ухвалою судді Єланецького районного суду Миколаївської області від 09.11.2023 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та ухвалено проводити розгляд справи у порядку загального позовного провадження.

Відповідачка та її представник до суду направили відзив на позовну заяву, у якому визнали позовні вимоги частково. За кредитним договором №435283646 від 27.09.2021 року відповідачка визнає позовні вимоги у частині стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 14500 грн. та процентами у розмірі 7351,50 грн., які мали бути нараховані у межах строку кредитування. Вважають, що проценти за вищевказаним договором, які нараховані поза межами строку кредитування стягненню не підлягають. Що стосується вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором № /736187 від 29.09.2021, то відповідачка не визнає вимоги про стягнення з неї заборгованості у розмірі 14500 грн. у повному обсязі та стверджує, що не отримувала від позикодавця кредитні кошти за вказаним договором, а відтак у розумінні абз. 2 ч. 1 ст. 1046 ЦК України вказаний кредитний договір не може вважатися укладеним. Також просили стягнути з позивача понесені відповідачкою судові витрати по справі, які складають з витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 9000 грн.

У своїй відповіді на відзив представник позивача зазначив, що кредитні договори №435283646 від 27.09.2021 року та № /736187 від 29.09.2021 року укладено в електронній формі, шляхом фіксації волі сторін та змісту правочинів у електронних документах, невід`ємною частиною яких є «Правила надання грошових коштів у позику». Для укладення вказаних договорів позичальниця виконала необхідний алгоритм дій під час якого на сайті самостійно обирала суму кредиту та бажаний строк його отримання, заповнила відповідну заявку шляхом внесення особистих даних, підтвердила свою обізнаність із умовами Правил надання грошових коштів у позику. На основі зазначених клієнтом даних інформаційна система згенерувала індивідуальну частину договору, здійснила реєстрацію заявниці на сайті та сформувала особистий кабінет, де споживачка мала змогу ознайомитися з договорами, поточним станом заборгованості, оплатити кредит та ін. Вважає, що вказані електронні договори є укладеними у розумінні ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», яка передбачає, що електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції у порядку ч. 6 вказаної статті. Також, на думку представника позивача, проценти за користування кредитними коштами нараховано відповідачці правомірно у відповідності до умов договорів, а тому позовні вимоги у цій частині також підлягають задоволенню у повному обсязі. Що стосується вимог відповідачки щодо відшкодування судових витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 9000 грн., то він не погоджується з таким розміром витрат, вважає їх завищеними і такими, що не відповідають складності справи та обсягу виконаних адвокатом робіт.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Виходячи з викладеного, суд вбачає за можливе розглянути справу по суті на підставі наявних у матеріалах справи письмових матеріалів, доказів наданих до суду сторонами та їх представниками, за відсутності належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи представника позивача, відповідачки та її представника.

Дослідивши письмові матеріали справи в межах заявлених позовних вимог, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, суд приходить до слідуючого.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, 27.09.2021 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та відповідачкою ОСОБА_1 було укладено договір кредитної лінії №435283646 (а. с. 7-10), додатком до якого є паспорт споживчого кредиту продукту «СМАРТ» (а. с. 6-7).

Відповідно до п.п. 1.1 умов даного договору ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» зобов`язалось надати відповідачці кредит у вигляді кредитної лінії, в розмірі кредитного ліміту на суму 14500 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідачка зобов`язалася повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов, зазначених у цьому договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту «СМАРТ» ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА».

Згідно п. 1.7. договору кредитна лінія надавалась позичальнику строком на 30 (тридцять) днів від дати отримання кредиту (далі дисконтний період), а саме до 27.10.2021 року. У випадку надання першого траншу не в день укладення договору, строк дії кредитної лінії автоматично продовжується на ту кількість днів, на яку відрізняється дата укладення договору по відношенню до дати надання першого траншу за договором.

Як убачається із Договору, він підписаний сторонами шляхом вчинення електронного цифрового підпису з одноразовим ідентифікатором, що підтверджується розділом 5 Договору "Реквізити сторін". Тобто, договір вчинений в електронній формі, яка відповідно до ст. 207 ЦК України та Закону України "Про електронну комерцію" прирівнюється до письмової форми.

Виконання кредитором своїх зобов`язань по перерахуванню відповідачці кредитних коштів у розмірі 14500 грн. на платіжну картку останньої згідно договору кредитної лінії №435283646 від 27.09.2021 року підтверджується відповідною довідкою від 27.09.2021 року (а. с. 119).

До того ж, сам факт укладення вказаного кредитного договору за допомогою електронного одноразового ідентифікатора та отримання кредитних коштів відповідачкою не оспорюється та під сумнів не ставиться, так само, як і не оспорюються умови кредитного договору.

За такого, суд вважає доведеним факт укладення 27.09.2021 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та відповідачкою ОСОБА_1 договору кредитної лінії №435283646 в електронній формі та виконання кредитором своїх обов`язків за вказаним договором, а саме надання грошових коштів позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором.

28.11.2018 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» укладено договір факторингу № 28/1118-01, а 31.12.2020 року - Додаткова угода до вказаного договору факторингу (а. с. 11-13), відповідно до умов якого до ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» перейшло право грошової вимоги до відповідачки за вищевказаним кредитним договором.

20.10.2022 року між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів" укладено договір факторингу № 20102022, відповідно до умов якого ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» передає ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ "Таліон плюс" права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрах прав вимоги (а. с. 14-15).

Як зазначено у наданому позивачем витягу з Реєстру прав вимоги № 2 від 06.03.2023 року до Договору факторингу № 20102022 від 20.10.2022 року до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» перейшло право грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором №435283646 від 27.09.2021 року, на загальну суму 61569 грн. 90 коп. (а. с. 16).

Виходячи з положень з ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що позивач ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів" має право грошової вимоги до відповідачки ОСОБА_1 щодо стягнення заборгованості за кредитним договором №435283646 від 27.09.2021 року, укладеним між відповідачкою та ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА».

З письмових матеріалів справи слідує та не заперечується самою відповідачкою, що остання своїх зобов`язань по поверненню кредитних коштів жодному з кредиторів не виконала, не здійснила жодного платежу у рахунок погашення заборгованості.

З розрахунку заборгованості за кредитним договором №435283646 від 27.09.2021, який сформовано у вигляді таблиці і містить відомості про нараховані та плачені відповідачкою тіло кредиту, проценти, інші нарахування, слідує, що у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за вищевказаним договором станом на 06.03.2023 року у відповідачки виникла заборгованість на загальну суму 61569 грн. 90 коп., що складається з: 14500 грн. сума заборгованості по основному боргу, 47069 грн. 90 коп. сума заборгованості по відсоткам (а. с. 17, 116-118).

Відповідачкою вказана заборгованість визнається частково у вигляді тіла кредиту у розмірі 14500 грн. та заборгованості за процентами у межах строку кредитування у розмірі 7351,50 грн.

Так, за змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. ст. 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

За такого, суд приходить до висновку, що оскільки сума основного боргу у розмірі 14500 грн. відповідачкою не сплачувалася та визнається нею, то відповідно позовні вимоги про стягнення тіла кредиту є обґрунтованими, а вищевказана сума тіла кредиту підлягає стягненню.

Вирішуючи питання про стягнення процентів, суд виходить з наступного.

Пунктом 1.9. договору визначено, що за користування кредитом позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю проценти, які нараховуються в наступному порядку:

1.9.1. виключно на період строку, визначеного в п. 1.7 Договору нарахування процентів за користування Кредитом здійснюється щоденно за дисконтною процентною ставкою в розмірі 616,85 процентів річних, що становить 1,69 процентів від суми кредиту за кожний день користування ним.

Проценти за користування кредитними коштами відповідачці нараховано за період з 27.09.2021 року по 06.03.2023 року включно у розмірі 47069 грн. 90 коп. (а. с. 17, 116-118), тобто за межами строку кредитування або так званого дисконтного періоду, передбаченого п. 1.7 договору.

Пунктом 1.8 договору визначено, що сторони погодили, що встановлений п. 1.7 договору строк дисконтного періоду та строк надання кредитної лінії може бути продовжено позичальником, шляхом здійснення протягом дисконтного та пільгового періоду оплати всіх фактично нарахованих процентів, за умови якщо позичальником в особовому кабінеті чи в терміналах самообслуговування партнерів кредитодавця активовано функцію продовження строку дисконтного періоду. Кількість обмежень дисконтного періоду, на умовах описаних в цьому пункті, не обмежена.

Між тим, з розрахунку заборгованості до договору кредитної лінії №435283646 від 27.09.2021 року (а. с. 116-118) слідує, що відповідачкою жодного разу не здійснювалася оплата у рахунок погашення вказаних зобов`язань.

Крім того, письмові матеріали справи не містять відомостей про те, що відповідачка в особовому кабінеті чи в терміналах самообслуговування партнерів кредитодавця здійснила дії з активації функції продовження строку дисконтного періоду у відповідності до п. 1.8 договору.

В свою чергу нарахування відсотків після закінчення строку дії договору чинним законодавством не передбачено.

При цьому судом враховується правовий висновок, зроблений Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Оскільки, право позикодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом (в тому числі, за прострочення заборгованості) припиняється, тому відповідальність за порушення грошового зобов`язання настає у розмірі встановленому законом, а саме ч. 2 ст. 625 ЦК України, тобто на рівні 3 % річних.

А відтак, суд не може погодитися з позицією позивача стосовно нарахування відповідачці процентів після 27.10.2021 року, тобто після закінчення дисконтного періоду, та вважає вказані дії неправомірними без належного підтвердження виконання умов, передбачених п. 1.8 договору.

За такого, суд погоджується з розрахунками процентів, зазначеним у відзиві на позовну заяву, і вважає, що з відповідачки підлягає стягненню сума заборгованості за процентами у межах строку кредитування з 27.09.2021 року по 27.10.2021 року включно у розмірі 7351 грн. 50 коп. (сума процентів, нарахованих за один день становитиме 245 грн. 05 коп. (14500 грн. *1,69%), а загальна сума, нарахованих процентів 7351 грн. 50 коп. (245 грн. 05 коп. *30 днів).

Вимог про застосування до відповідачки заходів відповідальності за порушення грошового зобов`язання, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, тобто на рівні 3 % річних, позивачем не ставиться.

Крім того, 29.09.2021 року між ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» та відповідачкою було укладено договір про надання фінансового кредиту № /736187. (а. с. 22-25).

Для укладення вказаного договору відповідачкою здійснено необхідний алгоритм дій, надано свої персональні дані в результаті чого інформаційна система згенерувала індивідуальну частину договору, розділ 7 якого «Реквізити та підписи сторін» міститься електронний підпис позичальника відповідачки ОСОБА_1 , відтворений шляхом використання одноразового ідентифікатора (а. с. 22-25).

Відповідно до п. 1.1 вказаного договору товариство надає клієнту фінансовий кредит в межах суми 4000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених договором.

Пунктом 1.2 договору визначено, що кредит надається строком на 30 днів, тобто до 28.10.2021 року. Строк дії договору починається з моменту його укладення відповідно до вимог ЗУ «Про електронну комерцію».

Відповідно до п. 1.4 кредит надається клієнту в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної клієнтом.

Пунктом 2.1 договору передбачено, що сторони домовились, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом здійснюватимуться згідно з графіком платежів, який є невід`ємною частиною договору.

Відповідачкою не заперечується факт виконання нею необхідного алгоритму дій, надання своїх персональних даних чи підписання електронного договору за допомогою одноразового ідентифікатора - електронного цифрового підпису. Водночас, у відзиві на позовну заяву містяться заперечення стосовно отримання відповідачкою кредитних коштів за вищевказаним договором. Представник відповідачки вважає, що оскільки передача грошей за договором не відбулася, то у розумінні абз. 2 ч. 1 ст. ст. 1046 УК України, договір позики не є укладеним.

Надаючи правову оцінку вказаним запереченням представника відповідачки, суд виходить з наступного.

Так, із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» на законодавчому рівні визначено організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлено порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначено права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.

У статті 3 вищевказаного Закону зазначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

За приписами статті 11 зазначеного Закону електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми)про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Відповідно до статті 12 вказаного Закону, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (вебсайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.

Верховний Суд у постанові від 7 жовтня 2020 року під час розгляду справи №127/33824/19 зауважив, що без отримання листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір не був би укладений.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 9 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 14 червня 2022 року у справі №757/40395/20.

Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що відповідачкою здійснено необхідний алгоритм дій для укладення електронного договору. До того ж, вчинення вказаних дій не заперечується а ні відповідачко, а ні її представником.

Тому суд приходить до переконання, що у відповідності до ст.ст. 11, 12 Закону України "Про електронну комерцію" вказаний кредитний договір вважається укладеним, сторони договору визначили у договорі і погодили всі його істотні умови. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Крім того, суд звертає увагу, що в письмових матеріалах справи міститься інформаційна довідка ТОВ «Платежі Онлайн» за вих. №2469/10 від 18.10.2023 року, з якої слідує, що 29.09.2021 року, тобто у день згенерування та підписання одноразовим ідентифікатором договору про надання фінансового кредиту № /736187, на банківську карту відповідачки через сервіс «Platon» перераховано суму кредиту у розмірі 4000 грн. (а. с. 102).

Вказана довідка стороною відповідачки не спростована та не піддана сумнівам. Суд вважає таку довідку належним доказом, який свідчить про перерахування коштів на банківську карту відповідачки, а відтак, вищевказані заперечення представника відповідачки стосовно неотримання суми кредиту не знайшли свого підтвердження у ході судового розгляду.

19.04.2022 року між ТОВ «Кредитна установа Європейська кредитна група» та позивачем "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" укладено договір факторингу №19042022-Є, відповідно до умов якого ТОВ «Кредитна установа Європейська кредитна група» відступило ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» прийняло належні ТОВ «Кредитна установа Європейська кредитна група» права вимоги боржників, вказаними у реєстрі боржників, зокрема, і право грошової вимоги до відповідачки (а. с. 26-30).

Суд не надає оцінку вказаному договору факторингу, з урахування принципу favor contractus (принцип тлумачення договору на користь дійсності), висловленому у правовій позиції Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 року у справі №2-383/2010, вважає позивача новим кредитором у даному зобов`язанні у контексті ст.ст. 512, 514 ЦК України, які визначають, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, відступлення права вимоги. До нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

З матеріалів справи слідує, що свої боргові зобов`язання за укладеним договором про надання фінансового кредиту № /736187 від 29.09.2021 року відповідачка жодному з кредиторів належним чином не виконувала, у зв`язку з чим станом на 26.01.2022 року у неї виникла заборгованість за вказаним договором в сумі 14500 грн., яка складається із: 4000 грн. сума заборгованості за основною сумою, 10500 грн. сума заборгованості за відсотками, 0,00 грн. сума заборгованості за пенею. Вказана заборгованість зафіксована у відповідному розрахунку заборгованості, який сформовано у вигляді таблиці і містить інформацію про суму наданого відповідачці кредиту, реквізити банківської карти відповідачки, на яку перераховано грошові кошти, суми нарахованих, прострочених та сплачених тіла кредиту та процентів. Із вказаного розрахунку заборгованості прослідковується, що відповідачкою не здійснювалося погашення за вказаним кредитним договором тіла кредиту чи процентів жодного разу, а ні в межах строку кредитування, а ні після закінчення строку дії договору (а. с. 31, 103-107).

Відтак, виходячи з положень ст.ст. 1050, 1054 Цивільного кодексу України, які встановлюють обов`язок позичальника з повернення простроченого кредиту, суд вважає за необхідне задовольнити вимоги позивача у частині стягнення з відповідачки тіла кредиту за вищевказаним невиконаним зобов`язанням у розмірі 4000 грн.

Вирішуючи питання про стягнення з відповідачки суми заборгованості за процентами у розмірі 10500 грн., суд враховує наступне.

Положеннями п. 1.3 договору визначено, що за користування кредитом клієнт сплачує товариству 456,25% річних від суми кредиту з розрахунку 1,25% на добу. Тип процентної ставки фіксована.

З розрахунку заборгованості до договору про надання фінансового кредиту № /736187 від 29.09.2021 слідує, що проценти за вказаним договором відповідачці нараховано за період з 29.09.2021 року по 26.01.2022 року включно у розмірі 10500 грн., з них за період з 29.09.2021 року по 28.10.2021 року включно, тобто в межах строку дії кредиту, у розмірі 1500 грн. (а. с. 103-107).

З викладеного вбачається, що банком пролонговано строк дії кредитного договору.

Між тим, п. 3.3.3 договору передбачено, що клієнт має право продовжити (пролонгувати) строк надання кредиту, оплативши в повному обсязі нараховані проценти по кредиту. Продовження строку надання кредиту доступне всім клієнтам до 15 дня прострочення зобов`язання включно. З 16 дня прострочення зобов`язання продовження строку надання кредиту доступне тільки для клієнтів, сума (тіло) кредиту яких перевищує 6000 грн. Продовжити (пролонгувати) строк надання кредиту можна необмежену кількість днів. Оплата в повному обсязі нарахованих процентів по кредиту є вільним, самодостатнім та усвідомленим волевиявленням та підтвердженням згоди клієнта щодо активації продовження строку надання кредиту і не потребує підписання додаткових угод до цього договору.

Вище судом проаналізовано розрахунок заборгованості до договору про надання фінансового кредиту № /736187 від 29.09.2021, в якому не міститься інформації про будь-яке погашення заборгованості відповідачкою, а тому, надаючи оцінку доводам позивача про продовження строку дії кредиту (пролонгування) та нарахування процентів поза межами строку кредитування, суд виходить з недоведеності факту вчинення відповідачкою дій з метою пролонгування кредитного договору, відтак, нарахування процентів на заборгованість за борговим зобов`язанням відповідачки після 28.10.2021 року є неправомірним.

Тому, виходячи з вищевказаного розрахунку заборгованості, з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню 1500 грн. в рахунок заборгованості за процентами за період з 29.09.2021 року по 28.10.2021 року включно, тобто в межах строку дії кредиту (а. с. 103-107). Вказана заборгованість за процентами повністю узгоджується та відповідає сумі процентів за користування кредитом, визначеним у графіці платежів, який є невід`ємною частиною договору про надання фінансового кредиту № /736187 від 29.09.2021 та міститься у матеріалах справи (а. с. 24).

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить із слідуючого.

За приписами ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

З позовної заяви слідує, що позивачем ставляться вимоги про відшкодування судового збору у розмірі 2 684 грн. та витрат, пов`язаних з розглядом справи у вигляді витребування доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів у розмірі 1342 грн.

На підтвердження понесених судових витрат до матеріалів справи додано лише платіжну інструкцію кредитового переказу коштів у вигляді 2684 грн. судового збору (а. с. 46). Доказів понесених позивачем інших судових витрат матеріали справи не містять.

Тому суд вважає обґрунтованими витратами понесеними позивачем витрати у вигляді судового збору у розмірі 2684 грн.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, враховуючи положення ст.141ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог 965 грн. 05 коп. у рахунок відшкодування сплаченого судового збору.

Стосовно відшкодування відповідачці витрат на правничу допомогу у розмірі 9000 грн., суд виходить з наступного.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, вирати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України).

За положеннями ч.2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно імперативної вимоги ч.3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 вказала, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

У даному випадку, на підтвердження витрат на правничу допомогу представником відповідачки надано лише саму копію ордеру на надання правничої допомоги серії ВЕ від 10.12.2023 року та попередній розрахунок судових витрат по вказаній справі (а. с. 74-75).

Жодних документів, які б містили бодай якусь інформацію щодо обсягу фактично наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, здійснення оплати за виконані адвокатом роботи матеріали справи не містять.

Відповідно, у світлі вищевикладеного, суд вважає, що склад і розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги не доведено за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а тому у стягненні з позивача на користь відповідачки витрат на правничу допомогу у розмірі 9000 грн. слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 81, 141, 263, 264, 265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" (01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, 30, , р/р НОМЕР_2 в АТ "ТАСкомбанк") суму заборгованості за договором кредитної лінії №435283646 від 27.09.2021 року у розмірі 21851 (двадцять одна тисяча вісімсот п`ятдесят одна) грн. 50 коп., що складається з: 14500 (чотирнадцять тисяч п`ятсот) грн. сума заборгованості по основному боргу, 7351 (сім тисяч триста п`ятдесят одна) грн. 50 коп. сума заборгованості по відсоткам.

Стягнути з ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" (01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, 30, , р/р НОМЕР_2 в АТ "ТАСкомбанк") суму заборгованості за договором про надання фінансового кредиту № /736187 від 29.09.2021 року у розмірі 5500 (п`ять тисяч п`ятсот) грн., яка складається із: 4000 (чотири тисячі) грн. сума заборгованості за основною сумою, 1500 (тисячу п`ятсот) грн. сума заборгованості за відсотками.

Стягнути з ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" (01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, 30, , р/р НОМЕР_2 в АТ "ТАСкомбанк") 965 (дев`ятсот шістдесят п`ять) грн. 05 коп. у рахунок відшкодування сплаченого судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Єланецький районний суд Миколаївської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення буде виготовлено 10.05.2024 року.

Суддя Н.В.Чернякова