Справа № 438/1070/22
Д О Д А Т К О В Е Р І Ш Е Н Н Я
І м е н е м У к р а ї н и
08 березня 2024 року Бориславський міський суд Львівської області в складі:
головуючого - судді Слиша А.Т.
за участю секретаря судового засідання Стасишин Н.Т.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Бориславі заяву представника позивача за первісним позовом ОСОБА_1 адвоката Теглівець Т.Р. про ухвалення додаткового рішення в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» про захист прав споживача та зустрічним позовом Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» до ОСОБА_1 про стягнення вартості необлікованого (донарахованого) об`єму (обсягу) природного газу,
29 лютого 2024 року до суду надійшла клопотання представника позивача за первісним позовом ОСОБА_1 адвоката Теглівець Т.Р. про стягнення витрат на правову допомогу з відповідача на користь позивача судових витрат на професійну правову допомогу у розмірі 20 000 гривень.
Учасники справи в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином повідомлені про час та місце розгляду, а тому питання щодо ухвалення додаткового рішення розглянуто за відсутності сторін у відповідності до ч.4 ст. 270 ЦПК України.
Суд вважає за можливе розглянути питання про ухвалення додаткового рішення за відсутності учасників справи.
Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України (у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи).
Дослідивши матеріали заяви про ухвалення додаткового рішення та матеріали цивільної справи № 438/1070/22, приходжу до наступного висновку.
Судом встановлено, що 23 лютого 2024 року Бориславським міським судом Львівської області ухвалено рішення в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» про захист прав споживача та зустрічним позовом Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» до ОСОБА_1 про стягнення вартості необлікованого (донарахованого) об`єму (обсягу) природного газу; визнано протиправним та скасувати рішення Центральної комісії з розгляду актів про порушення Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» від 17 серпня 2022 року щодо затвердження Акту про порушення №LV 002290 від 24 січня 2022 року. У задоволенні зустрічних позовних вимог Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» до ОСОБА_1 про стягнення вартості необлікованого (донарахованого) об`єму (обсягу) природного газу - відмовлено. Вирішено питання щодо судових витрат, що складаються з судового збору.
При ухваленні вказаного рішення судом не було вирішено питання щодо стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу.
При цьому, у судовому засіданні 23 лютого 2024 року представником позивача за первісним позовом ОСОБА_1 адвокатом-Теглівець Т.Р. до закінчення судових дебатів заявлено про подання у справі протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду доказів для підтвердження розміру витрат, які сторона позивача сплатила у зв`язку з розглядом справи, зокрема, витрат на правничу допомогу.
Заява представника позивача за первісним позовом ОСОБА_1 адвоката Теглівець Т.Р. про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 20 000 гривень надійшла до суду 29 лютого 2024 року, тобто у строк, визначений ч.8 ст.141 ЦПК України.
Згідно з ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Положеннями статті 59 Конституції України встановлено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Згідно з частинами першою, третьою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до частини першої, пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.
Згідно з частиною другою статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Відповідно до частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Частиною п`ятою статті 137 ЦПК встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Згідно з частиною шостою статті 137 ЦПК обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 зазначено, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат».
У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення».
На підтвердження понесених витрат на правову допомогу представником позивача за первісним позовом ОСОБА_1 адвокатом Теглівець Т.Р. надано копію договору про надання правової допомоги від 16 вересня 2022 року, укладеного між адвокатським обєднанням «КПЛТ» та ОСОБА_1 , детальний опис виконуваних робіт (зміст виконаної роботи, акти виконаних робіт за договором про надання правової допомоги від 16 вересня 2022 року, підписані сторонами 30 грудня 2022 року та 26 лютого 2024 року, а також платіжні інструкції за № 372815539 від 04 жовтня 2022 року та за № 380456238 від 28 жовтня 2022 року оплата авансу за надання правових послуг по 5000 (п`ять тисяч) гривень ОСОБА_2 на рахунок адвокатського об`єднання «КПЛТ».
Суд звертає увагу, що відповідно п. 4.1. Договору, за правову допомогу, що надається адвокатським об`єднанням через його учасників, у відповідності із умовами даного Договору, клієнт щомісячно сплачує обумовлену сторонами грошову суму.
На виконання умов цього договору адвокатом адвокатського об`єднання «КПЛТ», в рамках представництва інтересів ОСОБА_1 у справі №438/1070/22 в суді першої інстанції було, зокрема, взято участь у 13-ти судових засіданнях, а також складення позовної заяви, складення відзиву на зустрічну позовну заяву . Зазначені послуги відображені у Детальному описі виконуваних робіт (надаваних послуг) та акти виконаних робіт за договором про надання правової допомоги від 16 вересня 2022 року, підписані сторонами 30 грудня 2022 року та 26 лютого 2024 року, що додані представником відповідача.
Оплата за вищевказану правову допомогу здійснена авансовим платежем ОСОБА_1 у загальному розмірі 10 000 гривень, що підтверджується копіями платіжних інструкцій за № 372815539 від 04 жовтня 2022 року та за № 380456238 від 28 жовтня 2022 року, що додана представником відповідача.
Суд звертає увагу, що відповідно до п.4 акту виконаних робіт за договором про надання правової допомоги від 16 вересня 2022 року, підписаний сторонами 26 лютого 2024 року, в оплату по даному акту зараховуються грошові кошти сплачені Замовником (позивачем) 28 жовтня 2022 року на розрахунковий рахунок Виконавця у сумі 5000, 00 гривень, без ПДВ.
Тобто, представником позивача адвокатом Теглівець Т.Р. не представлено будь-яких доказів понесених витрат позивачем ОСОБА_1 відповідно до п.п.а) п.3.1 вищезазначеного договору про надання правової допомоги.
Водночас за положеннями ч.4 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до постанови Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі № 756/2114/17 при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. У рішеннях Європейського суду з прав людини від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інші проти України», від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» вказано, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
З огляду на конкретні обставини справи: справа незначної складності, яка розглядається за правилами загального провадження, складність юридичної кваліфікації правовідносин у справі про звернення стягнення на предмет застави, щодо вирішення вказаного спору існує безліч судової практики, зокрема Верховного Суду, яка є сталою та одностайною, обсяг юридичної/технічної роботи - обсяг наданих послуг адвокатом щодо консультацій, підготовки позовної заяви та процесуальних документів, що для професійного адвоката не складає дуже багато часу та не вимагає великого обсягу аналітичної й технічної роботи, виходячи з критерію розумності, пропорційності, справедливості співмірності розподілу витрат на професійну правничу допомогу, суд переконаний, що заявлений розмір витрат є явно завищеним, а також відсутність підстав для компенсації таких витрат у розмірі 10 000 гривень на користь позивача за рахунок відповідача.
Таким чином, враховуючи, що рішенням Бориславського міського суду Львівської області від 23 лютого 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» про захист прав споживача та зустрічним позовом Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» до ОСОБА_1 про стягнення вартості необлікованого (донарахованого) об`єму (обсягу) природного газу не вирішено питання про судові витрати, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для ухвалення додаткового рішення, яким на підставі статей 141 та 246 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивача ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000 гривень.
Керуючись ст.ст. 141, 246, 259-261, 270, 354 ЦПК України, суд
ухвалити додаткове рішення у справі №438/1070/22 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» про захист прав споживача та зустрічним позовом Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» до ОСОБА_1 про стягнення вартості необлікованого (донарахованого) об`єму (обсягу) природного газу.
Апеляційна скарга на додаткове рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Львівського апеляційного суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст додаткового рішення виготовлено 08 березня 2024 року
Головуючий суддя Андрій СЛИШ