ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
28 листопада 2024 року Дніпровський апеляційний суд в складі колегії:
судді-доповідача: Новікової Г.В.
суддів: Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.,
розглянувши у письмовому провадженні без виклику сторін в м. Дніпро клопотання ОСОБА_1 про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів та штрафу, -
Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24 червня 2024 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів та штрафу відмовлено.
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 31 жовтня 2024 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Самаріна А.С. задоволено: заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24 червня 2024 року скасовано; позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів та штрафу задоволено та стягнуто з ОСОБА_2 на його користь грошові кошти у розмірі 42 346,58 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 147,20 грн..
13 листопада 2024 року до Дніпровського апеляційного суду надійшло клопотанняОСОБА_1 про розподіл судових витрат у вигляді правничої допомоги в суді апеляційної інстанції у розмірі 3 500 грн. Також у клопотанні ОСОБА_1 просив поновити строк для звернення із відповідною завою через те, що місце його проживання перебуває під постійними обстрілами що зумовлює часту відсутність електроенергії та ускладнення поштового зв`язку. Крім того наголошує, що адвокат, який його представляв при звернення із заявою про відшкодування витрат на правничу допомогу вперше помилково надав не той акт виконаних робіт.
Згідно із ч. 2 ст. 270 ЦПК України заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.
Відповідно до п.3 ч. 1, ч. 4 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи у судове засідання.
Враховуючи відсутність необхідності виклику сторін та інших учасників справи у судове засідання, а також те що справа розглядалась в порядку письмового провадження без виклику сторін,апеляційний суд розглядає заяву без участі сторін та інших учасників справи.
Вивчивши матеріали справи колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення заяви ОСОБА_1 з наступних підстав.
Відповідно до положень частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу (частини 1, 3 ст. 133 ЦПК України).
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Судом встановлено, що представником ОСОБА_1 в апеляційній скарзі було заявлено про витрати на правничу допомогу у суді апеляційної інстанції у загальному розмірі 3 500 грн., докази яких будуть подані протягом 5 днів після ухвалення рішення апеляційної інстанції.
Отже, вимога щодо розподілу судових витрат на правову допомогу була заявлена до винесення рішення по суті.
Однак із відповідним клопотанням та доказами ОСОБА_1 звернувся до суду апеляційної інстанції лише 13 листопада 2024 року, тобто із пропуском п`ятиденного строку для надання доказів на підтвердження розміру витрат понесених позивачем в суді апеляційної інстанції.
Як зазначалось вище у своїй заяві про ухвалення додаткового рішення позивач просить поновити такий строк з огляду на помилку його представника та систематичне відключення світла, що унеможливило вчасно подати зазначене вище клопотання.
З матеріалів справи вбачається, що вперше із відповідною заявою про розподіл судових витрат у вигляді витрат на правничу допомогу представник позивача звернувся до суду через систему «Електронний суд» 05 листопада 2024 року, тобто із дотриманням п`ятиденного строку, закріпленого ч.8 ст. 141 ЦПК України.
Однак у зв`язку із тим, що до адвокатом до заяви було додано акт прийому-передачі наданих ОСОБА_1 послуг у рамках іншої справи, суд апеляційної інстанції ухвалою від 08 листопада 2024 року відмовив у задоволенні відповідної заяви.
ОСОБА_1 звернувся до суду повторно із клопотанням про стягнення судових витрат 13 листопада 2024 року, тобто майже одразу після постановлення судом апеляційної інстанції ухвали від 08.11.2024 року.
Право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (стаття 126 ЦПК України). Суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення (частина перша статті 127 ЦПК України)
У постанові Верховного Суду від 14.02.2024 року у справі № 752/1962/22 зазначено, що строк, встановлений частиною восьмою статті 141 ЦПК України, поширюється на положення частини першої статті 127 ЦПК України щодо можливості поновлення пропущеного процесуального строку, встановленого законом.
Враховуючи те, що стаття 141 ЦПК України не містить заборон щодо поновлення строку для подачі доказів на підтвердження понесених стороною судових витрат, а із відповідною заявою позивач звернувся із незначним пропуском через причини, які від нього не залежали та до закінчення строку на виконання рішення, а також те, що справа розглядалась без виклику сторін, суд апеляційної інстанції вважає, що строк на подання доказів понесених витрат під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції позивачем підлягає поновленню.
Згідно з ч. 2 ст. 141 ЦПК України витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно зі статтею 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
З матеріалів справи вбачається, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено договір №23/1 про надання правової допомоги від 15.05.2023 року, на підставі якого видано ордер на надання правничої (правової) допомоги Серія ВА №1053374 від 15.05.2023 року в усіх судових органах України.
Відповідно до п.3.1 зазначеного договору формою винагороди адвоката за надані послуги є гонорар адвоката та додаткова винагорода адвоката. У п.3.2 зазначено, що розмір та строки оплати гонорару адвоката попередь он узгоджується в усній формі та остаточно закріплюється в акті виконаних робіт, який у будь-якому разі підлягає сплаті не пізніше 5 календарних днів після його складення. Також згідно п.3.3 сторони можуть визнати додаткову винагороду адвоката за досягнення бажаного для клієнта результату. Розмір, порядок обчислення та порядок сплати додаткової винагороди адвоката за виконання окремого доручення клієнта узгоджується сторонами та визначається у додатку до цього договору, який є його невід`ємною частиною.
Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).
Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є:
- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;
- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;
- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).
Суд під час вирішення питання про розподіл судових витрат може не тільки за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката, а і за власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами третьою п`ятою та дев`ятою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
Аналогічна позиція відображена в п.119 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року № 922/1964/21.
Також, у постанові Верховного Суду від 13 травня 2021 року у справі № 903/277/20 зазначено, що оцінка обґрунтованості, пропорційності витрат на професійну правничу допомогу з урахуванням обсягу наданих адвокатом послуг, складністю справи, беручи до уваги, зокрема критерії реальності понесення адвокатських витрат, розумності їхнього розміру, співмірності, а також підтвердженість таких витрат належними та допустимими доказами вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин кожної справи.
З урахуванням наведеного вище, не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема, у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.
Варто також зауважити, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено, чи тільки має бути сплачено. Дана позиція є усталеною і підтверджується численними постановами Верховного суду, зокрема, постановами Верховного Суду від 23 грудня 2021 року у справі №923/560/17, від 10 листопада 2021 у справі № 329/766/18, від 01 вересня 2021 у справі №178/1522/18.
Тому виходячи із положень ч.3 ст. 141 ЦПК України, враховуючи співмірність складності справи та обсягу і складності виконаної адвокатом роботи та значимості таких дій у справі, виходячи з її конкретних обставин, а також того, що справи розглядалась без виклику учасників справи, колегія суддів вважає, що зазначені представником відповідача витрати на правничу допомогу в розмірі 3 500 грн. є завищеними.
Зокрема суд звертає увагу, що справа стосується стягнення грошових коштів у зв`язку із невиконанням договору про надання послуг із розробки сайту у розмірі 42 346,58 грн. Окрім цього, апеляційний суд зауважує, що правова позиція сторони позивача була сталою та не зазнавала змін протягом розгляду справи, тому складання апеляційної скарги, яка частково відтворює доводи позовної заяви, становить адвокатом дії, які не потребують об`єктивної та нагальної необхідності для вивчення додаткових джерел права та інших обставини, тому, складання апеляційної скарги не вимагала великого обсягу юридичної і технічної роботи.
З огляду на викладене, апеляційний суд прийшов до висновку про часткове задоволення заяви ОСОБА_1 про стягнення з відповідача понесених витрат пов`язаних з розглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Враховуючи характер виконаної адвокатом роботи її доцільність, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, апеляційний суд дійшов висновку про необхідність зменшити їх розмір та стягнути з відповідача на користь позивача 1 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу за розгляд справи у суді апеляційної інстанції .
Керуючись ст. 270, 141 ЦПК України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Заяву ОСОБА_1 про розподіл судових витрат на правничу допомогу задовольнити частково, поновивши йому строк для звернення з заявою.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу за розгляд справи у суді апеляційної інстанцій у розмірі 1 000 грн.(одна тисяча гривень).
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:

м. Дніпро