Провадження № 2/591/1975/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 листопада 2024 року

Зарічний районний суд м. Суми у складі головуючого судді Ніколаєнко О.О., розглянувши в порядку письмового провадження в м. Суми справу №591/10292/24 за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «СУМИХІМПРОМ» про стягнення невиплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2024 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом та свої позовні вимоги мотивує тим, що він з 18.12.2017 року по 15.05.2024 року працював електромонтером з ремонту та обслуговування електроустаткування (основних цехів) 5 розряду ПАТ «СУМИХІМПРОМ». При звільненні відповідачем не було проведено повного розрахунку із нарахованої заробітної плати, сума заборгованості становить 26 479 грн. 70 коп. Просить стягнути вказану суму боргу з виплати заробітної плати. Щодо строків звернення до суду, позивач зазначає що при звільненні (15.05.2024 року) позивачу не було вручено письмове повідомлення про суми, нараховані та виплачені при звільненні. З метою отримання письмового повідомлення про суму заборгованості по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі позивач 19.09.2024 року звернувся з відповідною заявою до відповідача, в якій просив видати письмове повідомлення про суму заборгованості по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі. У відповідь на своє звернення позивач 30.09.2024 року отримав довідку про доходи, з якої вбачається що станом на день звільнення йому було нараховано, але не вплачено 26 479 грн. 70 коп. Тому вважає, що тримісячний строк звернення до суду, враховуючи положення ч. 2 ст. 233 КЗпП України, рахується з 30.09.2024 року (момент вручення повідомлення про суму нарахованої, але не виплаченої заробітної плати), а тому строк звернення до суду не пропущено.

Ухвалою суду від 29 жовтня 2024 року відкрито провадження у справі, вирішено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи. Надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. У встановлений законом строк клопотання про розгляд справи у судовому засіданні жодна зі сторін не подала.

Відповідач у встановлений судом строк відзиву не подав, копію ухвали та позов з додатками отримав 29 жовтня 2024 року.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 18.12.2017 року працював в ПАТ «СУМИХІМПРОМ». Звільнений 15.05.2024 року за наказом № 354 за власним бажанням, вихід на пенсію ст.38 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки (а.с.9).

З наданого позивачем розрахункового листа за грудень 2023, березень 2024 років та довідки ПАТ «СУМИХІМПРОМ» вбачається, що відповідач ПАТ «СУМИХІМПРОМ» не виплатило заробітну плату ОСОБА_1 у розмірі 26479 грн. 70 коп. (а.с. 6,7,8).

Згідно ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Як передбачено ч.1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Згідно ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього кодексу.

Частиною першою ст. 116 КЗпП України встановлені строк розрахунку при звільненні, а саме: при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

Згідно ст. 110 КЗпП України при кожній виплаті заробітної плати власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: а) загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; б) розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати; в) сума заробітної плати, що належить до виплати.

Згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Судом встановлено, що працівникові при звільненні не було виплачено належну заробітну плату, сума якої станом на час розгляду справи становить 26479 грн. 70 коп. Такими діями відповідача порушено вимоги ст. 116 КЗпП України.

Як зазначено вище, згідно наказу від 15.05.2024 позивача звільнено за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України (а.с. 9).

Відповідно до ч. 1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених ч. 2 ст. 233 КЗпП України.

Згідно ч. 2 ст. 233 КЗпП України, із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116 КЗпП України).

З наведеної норми вбачається, що визначений ч. 2 ст. 233 строк звернення до суду із позовом повинен обраховуватися з дня отримання працівником письмового повідомлення про суми, нараховані йому при звільненні. Обгрунтовуючи позов, позивач зазначає, що при звільненні письмове повідомлення він не отримував. Після звернення до роботодавця 30.09.2024 отримав довідку про доходи.

Відповідачем таке твердження не спростоване, суду не надано доказів, які б підтверджували надання працівнику безпосередньо при звільненні письмового повідомлення про нараховані і виплачені суми. Відтак, з наданих матеріалів вбачається, що строк звернення до суду з позовом не пропущений.

На час розгляду справи представником відповідача не надано до суду будь-яких доказів, щодо належного виконання зобов`язань з виплати заробітної плати позивачу, спростування суми заборгованості чи будь-яких інших заперечень щодо задоволення позову. Надані позивачем докази підтверджують наявність заборгованості з виплати заробітної плати при його звільненні.

Враховуючи зазначене, відсутність відомостей про виплату відповідачем заборгованості з нарахованої, але не виплаченої заробітної плати позивачу, з ПАТ «СУМИХІМПРОМ» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню заборгованість із заробітної плати у розмірі 26479 грн. 70 коп.

Судом встановлено, що при звільненні в порушення вимог ст.116 КЗпП роботодавцем не було проведено виплату усіх належних сум працівникові ОСОБА_1 . Вказана обставина є підставою для застосування до роботодавця заходів, передбачених статтею 117 КЗпП: з відповідача необхідно стягнути на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

З копії трудової книжки вбачається, що позивач звільнився 15 травня 2024 року, тому час розрахунку середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні у даній справі розпочався з 16 травня 2024 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Згідно довідки про доходи від 30.09.2024 року сума середньоденного заробітку складає 598 грн. 48 коп. (12867,32 грн. середньомісячна заробітна плата за 2 останні місяці * 2 / 43 робочих днів).

Сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 16 травня 2024 року по 29 листопада 2024 року повинна складати 80 196 грн. 32 коп. (598,48 х 142 роб. днів = 84984 грн. 16 коп.)

Разом з тим, суд зазначає, що відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця.

Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Відповідно до ч. 1 ст. 9 ЦК України така спрямованість притаманна і заходу відповідальності роботодавця, передбаченому статтею 117 КЗпП України.

Враховуючи компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України.

Виходячи із принципів справедливості та співмірності, враховуючи, що розмір заборгованості по заробітній платі позивача становить 26 479,70 грн.., за затримку виплати якої відповідач несе відповідальність згідно зі статтею 117 КЗпП України, суд вважає за необхідне визначити до стягнення на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 26 000 грн. Зазначена сума не відображає дійсного розміру майнових втрат позивача, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, а є лише орієнтовною оцінкою тих втрат, які розумно можна було б передбачити.

На думку суду стягнення з відповідача значної суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (80 196,32 грн) є несправедливим та може унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати іншим працівникам.

Отже, позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивача підлягають задоволенню частково, а саме: з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 26 000 грн,

Оскільки позивачі у справах про стягнення заробітної плати відповідно до ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнені від сплати судового збору, на підставі ч.1 статті 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211,20 грн за вимогу про стягнення заробітної плати та на користь позивача 392,67 грн. за вимогу про стягнення середнього заробітку пропорційно до задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 11, 509, 526, 546, 549, 551, 610, 611, 1054 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 81, 141, 263-265, 280-283 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «СУМИХІМПРОМ» на користь ОСОБА_1 нараховану, але не виплачену заробітну плату в сумі 26479 грн. 70 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 16 травня 2024 року по 29 листопада 2024 року в сумі 26 000 грн. з наступним утриманням з цієї суми податків і обов`язкових платежів.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Сумихімпром» на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 392,67 грн.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «СУМИХІМПРОМ» на користь держави судовий збір в сумі 1211 грн. 20 коп.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Сумського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: Публічне акціонерне товариство «СУМИХІМПРОМ», місцезнаходження: м. Суми вул. Харківська, п/в 12, .

Повний текст рішення складений 29 листопада 2024 року.

Суддя О.О. Ніколаєнко