Справа № 199/8280/23
(2/199/463/24)
РІШЕННЯ

Іменем України

10.05.2024 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська

у складі головуючого судді Авраменка А.М.,

при секретарі судового засідання Куземі О.Г.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дітей,

ВСТАНОВИВ:

09 жовтня 2023 року до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська звернулась позивач із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого з урахуванням подальшого уточнення позовних вимог послалась на те, що сторони з 24 листопада 2007 року по 04 листопада 2021 року перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають спільних дітей дочок ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на утримання яких з відповідача на підставі судового наказу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 12 квітня 2022 року по справі №199/1688/22 стягуються аліменти в розмірі 1/3 частини від усіх видів доходу (заробітку) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 11 квітня 2022 року і до досягнення дітьми повноліття. З 04 жовтня 2021 року спільні діти сторін проживають разом з позивачем окремого від відповідача. Після розірвання шлюбу сторін відповідач участі у житті доньок, їх вихованні не приймає, добровільно фінансово дітей не підтримує. Щомісячних аліментів на утримання дітей, які сплачуються відповідачем в розмірі 5000 гривень, не вистачає на покриття всіх витрат дітей, а доходи позивача знизились. Старша дочка ОСОБА_4 навчається у приватному навчальному закладі ТОВ «Центр освіти Оптіма» за договором №10 від 30 серпня 2023 року, вартість такого навчання становить 31500 гривень на рік. За навчання у цьому закладі позивачем вже сплачено 14000 гривень. Молодша дочка ОСОБА_5 навчалась у приватному навчальному закладі ТОВ «Центр розвитку дітей «Кроха» з 05 червня по жовтень 2023 року на підставі договору №12-1/1. За цим договором позивачем сплачено 19500 гривень. З 23 жовтня 2023 року позивач з дітьми переїхала до іншого міста, а тому молодша донька змінила місце навчання на приватний навчальний заклад ТОВ «Сінкглобал Кей Бі», де навчається на підставі договору №КВ1, за яким вартість навчання складає 90000 гривень, навчання триватиме до 30 червня 2024 року, а позивачем фактично сплачено 14599 гривень. За харчування молодшої доньки у вказаних навчальних закладах позивачем було сплачено в загальному розмірі 19795 гривень. 18, 28 листопада 2023 року позивачем було придбано зимовий одяг для доньок на загальну суму 11275 гривень, 21 листопада 2023 року позивачем придбано для старшої доньки смартфон вартістю 34940 гривень, оскільки старий був у поганому вигляді та старша донька є початковим блогером. Крім того, для навчання старшої доньки позивачем 13 грудня 2023 року було придбано ноутбук вартістю 7500 гривень. Окрім того, на лікування старшої доньки позивач витратила 3380 гривень, а на лікування молодшої 9280 гривень. За таких обставин позивач звернулась до суду із даним позовом, в якому просила суд стягнути з відповідача в якості відшкодування додаткових витрат на дітей половину цих витрат в загальному розмірі 67134,5 гривень (24049,5 гривень навчання, 9897,5 гривень харчування, 5637,5 гривень придбання теплового одягу, 17470 гривень придбання телефону, 3750 гривень придбання ноутбуку, 6330 гривень лікування доньок), а також визначити щомісячно половину додаткових втрат на оплату за навчання старшої доньки 1750 гривень, на оплату за навчання молодшої доньки 4250 гривень та стягувати ці кошти з відповідача до досягнення дітьми повноліття і до закінчення ними навчання у школах.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 жовтня 2023 року позовну заяву залишено без руху, надано позивачу відповідний строк для усунення виявлених недоліків її позову.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 31 жовтня 2023 року у зв`язку із повним та своєчасним усуненням позивачем недоліків її позову позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі, яку вирішено розглядати в порядку загального позовного провадження з викликом сторін.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 28 лютого 2024 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати із занесенням до протоколу судового засідання, підготовче провадження закрито, а справу призначено до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги свого довірителя підтримав в уточненій редакції, просив позов їх задовольнити в повному обсязі з викладених у позові підстав та обставин.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував з підстав їх необґрунтованості та недоведеності, надав суду відзив, в якому з урахуванням подальшого уточнення також просив відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на неправдивість тверджень позивача про те, що відповідач не піклується та не цікавиться життям доньок, зазначив, що сплачує аліменти навіть у більшому, ніж встановив суд, розмірі, внаслідок чого виникла значна переплата за аліментами, що вже є підставою для не стягнення з відповідача додаткових витрат на утримання дітей. Також відповідач в обґрунтування своїх заперечень проти позовних вимог вказав, що окрім аліментів регулярно перераховує на карту старшої дочки грошові кошти для різних потреб придбання одягу, відвідування спортзалу, поповнення мобільного рахунку тощо. За твердженнями відповідача саме позивач наполягала на зустрічах відповідача з дітьми поза місцями їх проживання та навчання, а також перешкоджає відповідачу у спілкуванні з дітьми. Заявлені стороною позивача до стягнення витрати відповідач не вважає додатковими, оскільки вони не викликані особливими обставинами, наявність та перелік таких виключних обставин позивачем не наведено. Зокрема, позивачем не мотивовано необхідності навчання дочок сторін у приватних навчальних закладах, не узгоджено такого навчання із відповідачем. Крім того, при визначення розміру додаткових витрат, які мають стягуватись з відповідача, необхідним є врахування стану здоров`я та матеріального становища останнього. В той же час, відповідач офіційно не працевлаштований, має нерегулярний дохід, за станом свого здоров`я не має можливості працювати в повну силу, оскільки має діагноз поліостеоартроз, остеохондроз шийно-грудного відділу хребта, плечелопатковий переартрит. У грудні 2022 року відповідачу було проведено операцію, на даний час відповідач потребує курсу лікування. Крім того, на утриманні відповідача перебуває непрацездатна мати, яка також потребує лікування. Послався відповідач і на недоведеність витрат на суму 9430 гривень, а придбання смартфону Apple iPhone 13 є для відповідача незрозумілим, оскільки ним дарувався для молодшої дочки смартфон Xiaomi 11, який міг бути наданий у користування і старшій дочці. Однак, такий телефон разом із комп`ютером було повернуто відповідачу позивачем. Також відповідачем придбавався ноутбук для дочок, однак позивач наразі відмовляється його приймати.

За таких обставин суд вважає за можливе на підставі ст.ст.211, 223, 240, 280 ЦПК України провести судове засідання та здійснити розгляд даної цивільної справи за наведеної явки учасників справи.

Вислухавши представника позивача, відповідача та дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку на підставі нижчевикладеного.

Судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

В судовому засіданні встановлено, що сторони в період з 24 листопада 2007 року по 04 листопада 2021 року перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого у них народились спільні діти дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які після розірвання шлюбу сторін стали проживати разом з позивачем окремо від відповідача. Дані обставини підтверджуються копією рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 04 жовтня 2021 року по справі №199/5888/21, копіями свідоцтв про народження, копією довідки ОСББ «Хоткевича 10».

12 квітня 2022 року Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська по справі №199/1688/22 (провадження №2-н/199/258/22) видано судовий наказ, за яким з відповідача на користь позивача на утримання обох вищевказаних спільних доньок сторін стягуються аліменти у розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 11 квітня 2022 року і до досягнення дітьми повноліття. Викладені підтверджує копією судового наказу.

Відповідно до копій розрахунків заборгованості зі сплати аліментів у ВП №68980902 станом на 01 листопада 2023 року у відповідача не тільки відсутня заборгованість зі сплати аліментів на дітей сторін за вищевказаним судовим наказом, а й наявна переплата в розмірі 28053,87 гривень, а станом на 01 травня 2024 року розмір такої переплати збільшився до 41895,2 гривень.

30 серпня 2023 року між ТОВ «Центра освіти «Оптіма» та позивачем укладено договір №10 про надання освітніх послуг ТОВ «Центра освіти «Оптіма», за умовами якого вказане товариство зобов`язалось надати освітні послуги дочці сторін ОСОБА_4 , а саме дистанційне навчання в 10-11 класах відповідно до державного стандарту загальнообов`язкової середньої освіти, а позивач оплатити таке навчання загальною вартістю 31500 на рік для 2-8, 10 класів та 34500 гривень для 9 класу. На виконання своїх зобов`язань за цим договором позивачем було сплачено 14000 гривень. Наведені обставини підтверджуються копією договору з додатком до нього, копіями квитанцій.

05 червня 2023 року між ТОВ «Центр розвитку дітей «Кроха» та позивачем укладено договір публічної оферти №12-1/1 клас 2023/2024 н.рік про надання освітніх послуг №12-1 від 05 червня 2023 року, за умовами якого товариство зобов`язалось надати дочці сторін ОСОБА_5 освітні послуги шляхом забезпечення державного стандарту освіти, а замовник оплатити такі освітні послуги. На виконання своїх зобов`язань за даним договором позивачем було сплачено 20000 гривень. Викладені обставини підтверджуються копією договору публічної оферти з додатками, копіями квитанцій.

Крім того, відповідно до наданих стороною позивача квитанцій нею протягом 2023 року було сплачено на користь ТОВ «Сінкглобал Кей Бі» 10000 гривень за допоміжні послуги в сфері навчання, на користь ФОП ОСОБА_6 за освітні послуги за харчування 3775 гривень, на користь Деснянського УО протягом 2022-2023 років за харчування дитини 10457,56 гривень, що підтверджується копія квитанцій.

Також судом встановлено, що позивачем протягом 2023 року на лікування та медичні послуги доньки ОСОБА_4 витрачено в загальному розмірі 3380 гривень (консультації педіатра, офтальмолога, забір крові для аналізу, дослідження «алергопанель»), а на лікування та медичні послуги доньки ОСОБА_5 витрачено в загальному розмірі 8780 гривень (консультації акушера-гінеколога, педіатра, офтальмолога, алерголога, отоларинголога, забір крові, дослідження «алергопанель», імпедансометрія), що підтверджується копіями квитанцій та медичних документів.

28 листопада 2023 року позивачем придбано дитячі речі (одяг, санки, сніжколіп) на загальну суму 1845 гривень, що підтверджується копією відповідної квитанції.

21 листопада 2023 року позивачем придбано для старшої доньки ОСОБА_4 смартфон Apple iPhone 13 разом із супутніми до нього товарами на загальну суму 34940 гривень, що підтверджується копією відповідної квитанції та визнано відповідачем в ході розгляду справи. Разом з тим, судом встановлено в ході розгляду справи, що у старшої дитини позивача на той час вже був смартфон, а купівля нового зумовлена незадовільним, за твердженням сторони позивача, станом попереднього смартфона та тим, що донька є початковим блогером. При цьому в ході розгляду справи з пояснень учасників справи та копії квитанції судом також встановлено, що відповідачем 01 липня 2023 року для однієї із доньок придбавався смартфон Xiaomi Redmi Note 11, однак позивач приймати такий телефон та передавати його будь-якій із доньок відмовилась.

13 грудня 2023 року позивачем придбано для старшої доньки ОСОБА_4 ноутбук вартістю 7500 гривень, що підтверджується копією відповідної квитанції та визнано відповідачем. Разом з тим судом також встановлено, а стороною позивача не заперечувалось, придбання відповідачем 25 листопада 2023 року ноутбуку вартістю 11786,89 гривень для старшої доньки, однак приймати такий ноутбук позивач відмовилась. Викладене підтверджується копією квитанції та не заперечувалось стороною позивача.

В той же час судом встановлено, що відповідач окрім сплати аліментів в добровільному порядку періодично протягом 2023 року перераховував на карту старшої доньки різні суми від 100 гривень до 3000 гривень, що підтверджується копіями відповідних квитанцій, платіжних інструкцій та банківських довідок, скріншотів переписки відповідача з донькою у месенджері.

Судом також встановлено, що відповідач протягом 2022-2024 року періодично хворів, має діагнози доброякісне новоутворення коротких кісток верхньої кінцівки, остеоід-остеома 1 п`ястної кістки лівої кісті, помірна атрофія м`язів лівої кисті, гострий парапроктит, хронічний гастродуоденіт з ерозивним компонентом Нр(-), рубцева деформація цибулини 12п.к-ки, ГЕРХ з ерозивним езофагітом ст.А. Викладене підтверджується копіями медичних документів відповідача.

Правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані нормами Конституції України, СК України, ЦК України, Закону України «Про охорону дитинства», Закону України «Про виконавче провадження», Конвенції про права дитини, Закону України «Про повну загальну середню освіту».

Так, положеннями ст.7 СК України визначено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Схожі за змістом положенням містить ст.3 Конвенція про права дитини.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Аналогічні положення містить ст.27 Конвенції про права дитини, якою також визначено, що батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом ст.ст.141, 180 СК України, ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, такий обов`язок є рівним для обох батьків, а розірвання шлюбу між ними, проживання батьків окремо від дитини не звільняє від даного обов`язку щодо дитини.

Згідно ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Нормою ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Нормами ст.53 Конституції України, ст.6 Закону України «Про повну загальну середню освіту» гарантовано кожному громадянину України гарантовано безоплатне здобуття у державних та комунальних закладах освіти повної загальної середньої освіти на кожному її рівні за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів.

За змістом ст.ст.12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи в межах вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд вважає їх належними, допустимими, достовірними та достатніми для прийняття рішення у справі по суті.

Аналізуючи встановлені в судовому засіданні на підставі таких доказів фактичні обставини в контексті викладених вище норм законодавства, суд приходить до наступного висновку, керуючись нижчевикладеним.

Зміст наведених приписів законодавства свідчить про те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, зокрема аліментів, вимагаються додаткові витрати. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків, а тому брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого.

Виходячи з аналізу ст.185 Сімейного кодексу України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною, тяжкою хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Оскільки визначений законом перелік особливих обставин є приблизним, то визначення конкретних особливих обставин у спірних правовідносинах сторін відноситься до компетенції суду, і такі обставини є індивідуальними в кожному конкретному випадку. Особливі обставини можуть бути зумовлені як негативними фактами (хворобами), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструмента, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). При цьому обставини, які зумовлюють необхідність додаткових витрат на дитину, мають бути дійсно особливими, а тому не належать до додаткових витрат на дитину ті витрати, що спрямовані на забезпечення базових матеріальних умов для життя, розвитку та виховання дитини, зокрема, витрати на лікування нескладних захворювань, оплату харчування (не спеціального дієтичного, зумовленого захворюванням дитини), одягу, предметів гігієни, шкільного приладдя, посібників, спожитих дітьми комунальних послуг, витрати на навчання дитини з метою здобуття професійної освіти, витрати на відвідування дитиною спортивної секції, дитячого гуртка (якщо таке відвідування є формою дозвілля дитини, а не розвитком її особливих здібностей), витрати на відвідування дитиною приватного дитячого садка, витрати на поїздки та відпочинок дітей на морі, придбання медикаментів першої необхідності і харчування (без надання доказів наявності потреби в такому відпочинку, викликаної хронічною хворобою, лікуванням) тощо. Перелічені витрати, які не відносять до додаткових, мають покриватись аліментами на утримання дитини.

Наявність додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки медико-соціальної експертної комісії, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо).

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати особливі обставини, якими обумовлені ці додаткові витрати і які є індивідуальними у кожній конкретній справі, а також стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав. У разі, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.

Суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі.

Наявність переплати за аліментами може бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення додаткових витрат на дитину.

Благодійні внески не є формою оплати за навчання неповнолітніх дітей, а є формою добровільного внеску на розвиток навчального закладу.

Наведені вище правові висновки узгоджуються із правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 10 січня 2019 року по справі №369/11745/16-ц, від 17 січня 2019 року по справі №720/1119/17, від 30 січня 2019 року по справі №205/4622/16-ц, від 20 березня 2019 року по справі №183/1679/17, від 01 квітня 2019 року по справі №545/819/18, від 05 вересня 2019 року по справі №607/1909/16-ц, від 04 грудня 2019 року по справі №320/383/19, від 12 грудня 2019 року по справі №756/4947/17-ц, від 31 січня 2020 року по справі №484/2230/17, від 01 квітня 2020 року по справі №521/16268/18, від 26 серпня 2020 року по справі №336/1488/19, від 08 грудня 2021 року по справі №607/12170/20, від 12 січня 2022 року по справі №545/3115/19, від 12 січня 2022 року по справі №640/15771/19, від 29 квітня 2022 року по справі №761/27222/20, від 26 жовтня 2022 року по справі №759/22898/20, від 08 травня 2023 року по справі №756/9882/19, від 20 березня 2024 року по справі №760/6988/22.

У постанові Верховного Суду від 09 вересня 2019 року по справі №344/5315/18 розглядався спір щодо стягнення додаткових витрат на дитину, в якій зроблено висновок про те, що суди обґрунтовано відмовили у задоволенні позову, враховуючи те, що позивач не довела існування особливих обставин, які зумовили б необхідність платного навчання дитини у приватній школі-садочку при наявності можливості отримання дитиною безкоштовної середньої освіти, гарантованої державою, та не навела мотивів вибору освітнього закладу, що зокрема залежить від матеріальних можливостей та бажання батьків, а також погодження такого вибору з батьком дитини.

Висновок про те, що витрати на навчання дитини з метою здобуття освіти в приватній школі не є тими витратами, що викликані особливими обставинами у розумінні ст.185 СК України, викладено у постанові Верховного Суду від 22 березня 2023 року по справі №758/6113/19.

Стосовно обставин спірних правовідносин сторін, то позивач в якості додаткових витрат на дітей заявляє до стягнення половину сплачених нею коштів на навчання та харчування доньок сторін у приватних навчальних закладах, придбання одягу, придбання смартфону та ноутбуку для старшої дочки сторін, витрат на лікування дочок, а також просить визначити та стягувати з відповідача на майбутнє додаткові витрати на дочок у вигляді витрат на оплату навчання дочок у приватних навчальних закладах, в яких діти сторін вже навчаються. Оцінюючи подані сторонами суду докази з урахуванням на мотивування заявлених позовних вимог, наведені вище норми законодавства та обов`язкові для врахування правові висновки Верховного Суду, суд не знаходить підстав для задоволення позову повністю чи частково.

Так, позивач, її представник в тексті позову та в судовому засіданні не навели і не довели перед судом наявність особливих обставин, що зумовили необхідність обрання для дітей позивачем та ще й без згоди із відповідачем саме приватних навчальних закладів, неможливість здобуття дітьми сторін гарантованої державою безкоштовної повної загальної середньої освіти у державних/комунальних навчальних закладах. Зокрема, але не виключно, матеріали справи не містять жодних доказів того, що навчання дочок сторін у приватних навчальних закладах зумовлено та спрямовано на розвиток виявлених у цих дітях особливих здібностей, схильностей до наук чи спорту, розвити які неможливо у державних/комунальних навчальних закладах. Відсутні у матеріалах справи і докази необхідності у дітей сторін у спеціальному, дієтичному харчуванні, і що саме оплачене позивачем харчування дочок є таким необхідним харчуванням, викликаним особливими обставинами. Аналогічним чином суд оцінює і позовні вимоги та їх доказову базу щодо стягнення витрат на лікування та аналізи дітей, оскільки у справі відсутні докази наявність у дітей сторін серйозних хронічних, складних, тяжких хвороб, які б зумовлювали необхідність оплаченого позивачем лікування, аналізів та ліків. Придбання ж сезонного одягу для дітей відповідно до наведених вище правових позицій суду касаційної інстанції не належить до додаткових витрат в розумінні ст.185 СК України. Не можуть бути оцінені судом як додаткові витрати на дітей, що зумовлені особливим обставинами, витрати позивача на придбання старшій дочці смартфону та ноутбуку, оскільки такі речі, беззаперечно, є звичайними побутовими речами, які використовуються в повсякденному житті більшістю пересічних громадян, а тому їх придбання та використання саме по собі не може зумовлюватись виключними/особливим обставини, спрямованими на розвиток дитини. Твердження сторони позивача про те, що старша дочка сторін є початковим блогером, і це її зайняття не є формою розваг чи дозвілля, а відтак придбання коштовного смартфону, а також придбання ноутбуку зумовлено особливим обставинами, фактично є бездоказовим, тому оцінюється судом як припущення, на якому у відповідності до ст.81 ч.6 ЦПК України не може ґрунтуватись судове рішення. Більш того, як встановлено судом, у старшої дочки сторін до цього вже був справний смартфон, а відповідачем для дочок купувались у 2023 році новий смартфон та ноутбук, які позивач відмовилась приймати і передавати дочці.

Відтак, спираючись на приведені вище правові позиції судів касаційної інстанції, норми законодавства, а також встановлені в ході розгляду справи фактичні обставини, суд приходить до висновку, що зазначені позивачем витрати на навчання, харчування, лікування дітей, а також придбання їм одягу, смартфону та ноутбуку не можуть бути віднесені до додаткових витрат на дітей, зумовлених особливими обставинами, а є звичайними витратами на забезпечення належного рівня матеріального утримання дітей, їх розвитку та навчання, які мають покриватись аліментами, що вже стягуються з відповідача. Крім того, суд звертає увагу, що частина наданих стороною позивача в якості доказів копій квитанцій з оплати витрат або ж нечитаєма через погану якість, або ж не містить призначення платежів та/або їх отримувачів, що не дозволяє підтвердити в повному обсязі весь заявлений позивачем до стягнення розмір цих витрат на дітей. Отже, позовні вимоги про стягнення додаткових витрат на дітей є необґрунтованими та недоведеними, а відтак задоволенню не підлягають.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, суд також керувався і наявністю значної переплати відповідачем аліментів, які з нього стягуються на утримання дочок сторін, відсутністю у відповідача протягом всього часу стягнення аліментів боргу за ними, а також добровільне періодичне перерахування відповідачем коштів старшій дитини на картковий рахунок.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, керуючись нормами ст.ст.133, 141 ЦПК України, враховуючи види судових витрат по справі та результат розгляду справи, звільнення позивача від сплати судового збору при зверненні до суду із даним позовом на підставі ст.5 Закону України «Про судовий збір», суд приходить до висновку, що судові витрати, понесені позивачем в ході розгляду справи, відшкодуванню їй не підлягають, а судовий збір має бути віднесений на рахунок держави.

На підставі викладеного та керуючись ст.53 Конституції України, ст.3, 27 Конвенції про прав дитини, ст.ст.7, 141, 155, 180, 181, 185, 196, 197 СК України, ст.ст.8, 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства», ст.6 Закону України «Про повну загальну середню освіту», ст.ст.8, 9, 11, 509, 549, 611, 614 ЦК України, ст.ст.2, 5, 12, 13, 76-81, 89, 95, 141, 223, 258, 259, 263-265, 268, 273, 280, 281, 289, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ; адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_2 ) про стягнення додаткових витрат на дітей відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя А.М. Авраменко