Справа № 286/2197/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2024 року м. Овруч

Овруцький районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Гришковець А. Л.

з секретарем Павленко Л. В.,

з участю позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Овручі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на майно , -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду і просить визнати житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибну ділянку) площею 0,2017 га, кадастровий номер :01:001:0034, яка розташована в АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя: ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , а також визнати за нею та ОСОБА_2 право власності за кожним на 1/2 частини вказаного житлового будинку, мотивуючи тим, що 22.06.2012 вона зареєструвала шлюб з відповідачем та прийняла його прізвище. Від спільного проживання у них є неповнолітній син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В період шлюбу з відповідачем за спільні кошти по договорах купівлі-продажу від 09.07.2014 на його ім`я було придбано житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибну ділянку) площею 0,2017 га, кадастровий номер :01:001:0034, яка розташована в АДРЕСА_1 . Договори купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки посвідчено державним нотаріусом Овруцької державної нотаріальної контори Житомирської області від 09.07.2004 та зареєстровано в реєстрі за №№2-1318, 2-1314. Оскільки, вказані житловий будинок та земельна ділянка придбані ними в шлюбі, вони є спільною сумісною власністю подружжя, а тому їй у вказаному майні належить 1/2 частина.

Відносини в сім`ї не склалися. Рішенням Овруцького районного суду від 07.06.2016 їх шлюб було розірвано. Після розірвання шлюбу вони з відповідачем продовжували користуватися будинком та земельною ділянкою. Однак, в даний час, останній став заперечувати її право на 1/2 частину будинку та земельну ділянку. 05.02.2024 він припинив її місце реєстрації у вказаному будинку, змінив замок та виставив майно на продаж. Документи на будинок та земельну ділянку їй не надає.

24.09.2024 відповідачем було подано відзив на позовну заяву, в прийнятті якого ухвалою суду, постановленою без виходу до нарадчої кімнати на підставі ч.ч.4,5 ст. 259 ЦПК України, було відмовлено, оскільки останній подано з порушенням порядку та строків для його подання.

Крім того, відповідачем було подано письмове клопотання про застосування строку позовної давності, в якому відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог у зв`язку з пропуском строку позовної давності, посилаючись на те, що їх шлюб з позивачкою було розірвано рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 07.06.2016. Вказане рішення набрало законної сили 24.06.2016. З вказаним позовом позивачка звернулася до суду лише 28.05.2024, тобто через 8 років після розірвання шлюбу. Однак, відповідних та переконливих доказів про те, що вона, починаючи з 07.07.2016 і по час звернення до суду не знала і не могла знати про наявність спірного майна, суду не надано.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала з підстав, зазначених у позовній заяві. При цьому, пояснила, що вони з відповідачем в 2012 році після укладення шлюбу придбали житловий будинок та земельну ділянку. Документально їх оформили пізніше. Вона після розірвання шлюбу спочатку проживала в будинку, потім з`їжджала, поверталася. Близько років 4-5 вже в ньому не проживає. Вони з чоловіком знімають квартиру. Вона пропонувала відповідачу різні варіанти, щоб вирішити питання мирним шляхом: подарувати на дитину, продати, сплатити один одному, однак, він на них не йшов. Був час коли погоджувався продати, вона вішала оголошення, а він в ньому поміняв номер телефону з її на свій. Потім він десь як півроку чи рік змінив замки і виставив будинок на продаж. Вона до нього доступу не має.

Відповідач в судовому засіданні щодо задоволення позову заперечує, зазначивши, що строки позовної давності вже пройшли. Позивач, коли проживала у будинку, не прибирала в ньому, не сплачувала комунальні платежі, за все платив він. Тому він поселив в будинок військових, які там проживають близько півроку рік.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши в судовому засіданні письмові докази, вважає, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав.

У ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, проголошено принцип справедливого розгляду справи, за яким кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч.1 ст. 16 цього Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У частині другій цієї статті визначається перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів, одним з яких, зокрема, є визнання права (пункт 1).

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Згідно ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором, що закріплено в ч.1ст. 70 СК України.

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

В с. 257 ЦК України законодавець закріпив, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові, що передбачено положеннями ст. 267 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Для правильного застосування ч.1ст. 261 ЦК України при визначенні початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а й об`єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, визначених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.ч. 5-6 ст.81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В ст.89 ЦПК України законодавець закріпив, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Крім того, згідно ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 02.08.2024 у справі №289/2115/21, від 06.11.2024 у справі № 462/6859/21 викладено наступні висновки.

Дотримання строку звернення до суду є однією з умов реалізації права на позов і пов`язано з реалізацією права на справедливий судовий розгляд. Інститут позовної давності запобігає виникненню стану невизначеності у правових відносинах.

Позовна давність забезпечує юридичну визначеність правовідносин сторін та остаточність рішень, запобігаючи порушенню прав відповідача. Питання щодо поважності причин пропуску позовної давності, тобто наявність обставин, які з об`єктивних, незалежних від позивача причин унеможливлювали або істотно утруднювали подання позову, вирішуються судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини.

У частині другій статті 72 СК України та пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» визначено, що до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.

Отже, початком перебігу позовної давності встановлено день, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права.

Неподання позову про поділ майна, у тому числі до спливу трьох років з дня розірвання шлюбу, за відсутності доказів, які б підтверджували заперечення права одного з подружжя на набуте у період шлюбу майно, зареєстроване за іншим подружжям, не може свідчити про порушення права і вказувати на початок перебігу позовної давності. Такий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-258цс15 та постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06 листопада 2019 року у справі № 203/304/17 (провадження № 61-5400св19).

Отже, початок перебігу позовної давності у справах про поділ спільного майна подружжя, шлюб якого розірвано, обчислюється не з дати прийняття постанови державного органу реєстрації актів цивільного стану (статті 106, 107 СК України) чи з дати набрання рішенням суду законної сили (статті 109, 110 СК України), а від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності (частина друга статті 72 СК України), тобто з моменту виникнення спору між ними.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 04 липня 2018 року у справі № 584/1319/16-ц, від 06 листопада 2019 року у справі № 203/304/17, від 13 лютого 2020 у справі № 320/3072/18, від 13 липня 2020 року у справі № 570/4234/16-ц, від 24 лютого 2021 року у справі № 303/6365/17, від 11 жовтня 2023 року в справі № 359/6727/21 та від 29 квітня 2024 року в справі № 522/3192/21.

Судом встановлено, що сторони з 22.06.2012 перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 07.06.2016 у справі №286/1236/16-ц було розірвано, що підтверджується копіями рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 07.06.2016 та ухвали Овруцького районного суду Житомирської області від 22.07.2016 у справі №286/1236/16-ц (а. с. 2-3).

Копія свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 16.12.2023 підтверджує зміну прізвища ОСОБА_4 , тобто позивача, з « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_6 » в зв`язку з укладенням шлюбу (а. с. 8).

Повідомлення про зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) особи центру надання адміністративних послуг виконавчого комітету Овруцької міської ради №23 від 05.02.2024 свідчить, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 05.02.2024 була знята з реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з вибуттям до нового місця проживання (а. с. 4).

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №379363508 від 20.05.2024 вбачається, що власником житлового будинку АДРЕСА_1 , а також земельної ділянки площею 0,2017 га, кадастровий номер :01:001:0034, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договорів купівлі-продажу №2-1314 та №2-1318 від 09.07.2014, є ОСОБА_2 , тобто відповідач (а. с. 5).

Таким чином, оскільки вказані житловий будинок та земельна ділянка придбані сторонами під час перебування у шлюбі, що підтверджується зазначеними матеріалами справи, то вони є спільною сумісною власністю подружжя, тобто сторін по справі.

В судовому засіданні відповідач не заперечував обставин, що позивач дійсно давала оголошення про продаж будинку, що він сам зняв її з реєстрації.

Відтак, враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що позивачем не пропущено строк позовної давності на звернення до суду із цим позовом, оскільки спір щодо набутого під час шлюбу нерухомого майна виник між сторонами лише в лютому 2024 року (дата зняття позивача з реєстрації), а до цього відповідач не заперечував і не оспорював право позивача на спірну квартиру.

За встановлених обставин та визначеного правового врегулювання, з огляду на рівність часток майна дружини та чоловіка, зважаючи, що за відповідачем вже зареєстровано право власності на спірне майно, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову.

Позивачем сплачено судовий збір в сумі 1211 грн. 20 коп., який відповідно до ст.141 ЦПК підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених вимог, а саме в сумі (1211,20х50%)=605 грн. 60 коп..

Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 141, 245, 263-265, 268 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Визнати житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибну ділянку) площею 0,2017 га, кадастровий номер :01:001:0034, яка розташована в АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя: ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ), який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , та ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ), яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Визнати за ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ), яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 , право власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 та земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибну ділянку) площею 0,2017 га, кадастровий номер :01:001:0034, яка розташована в АДРЕСА_1 .

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 605 грн. 60 коп..

На рішення суду до Житомирського апеляційного суду через Овруцький районний суд Житомирської області може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, апеляційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: А. Л. Гришковець Повне рішення виготовлено 28.11.2024.