Справа № 354/473/21
Провадження № 22-ц/4808/75/24
Головуючий у 1 інстанції Остап`юк М. В.
Суддя-доповідач Барков В. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 лютого 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Баркова В. М.,

суддів: Мальцевої Є.Є.,

Луганської В. М.,

секретар Кузів А. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області та ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Хемич Владислав Мар`янович на рішення Яремчанського міського суду від 27 вересня 2023 року, в складі судді Остап`юк М. В. ухвалене в м. Яремче Івано-Франківської області, у справі за позовом Яремчанської міської ради Івано-Франківської області до Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області, ОСОБА_1 про визнання недійсним та скасування наказу, скасування державної реєстрації права власності, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2021 року позивач Яремчанська міська рада звернулась до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області (надалі ГУ Держгеокадастру), ОСОБА_1 про визнання недійсним та скасування наказу, скасування державної реєстрації права власності, зобов`язання вчинити дії.

Позовні вимоги мотивовані тим, що спірна земельна ділянка з кадастровим номером :16:001:0024, площею 0,4325 га, яка розташована за межами села Микуличин, підлягала обов`язковій передачі в комунальну власність Яремчанської міської ради Івано-Франківської області. Однак, в період проведення заходів з інвентаризації земельних ділянок сільськогосподарського призначення для передачі в комунальну власність територіальних громад, остання передана ГУ Держгеокадастру у приватну власність ОСОБА_1 всупереч відмови органу місцевого самоврядування у погодженні надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою, у зв`язку з тим, що земельна ділянка перебуває більше як 20 років у користуванні місцевих жителів. Вказане призвело до передачі у приватну власність земельної ділянки, що десятки років знаходиться у постійному користування мешканців місцевості та порушує право громади в особі Яремчанської міської ради реалізувати свої повноваження як законного власника землі.

Ухвалою суду від 13 травня 2021 року задоволено заяву Яремчанської міської ради Івано-Франківської області про забезпечення позову. Накладено арешт на земельну ділянку з кадастровим номером :16:001:0024 площею 0,4325 га, яка на праві власності зареєстрована за ОСОБА_1 . Заборонено суб`єктам державної реєстрації прав здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо вказаної земельної ділянки; заборонено ОСОБА_1 вчиняти дії, спрямовані на зміну цільового призначення цієї земельної ділянки, її поділу чи об`єднання з іншими ділянками, укладати договори, вчиняти інші правочини щодо неї.

Ухвалою суду від 15 листопада 2021 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_2 .

Рішенням Яремчанського міського суду від 27 вересня 2023 року, позовні вимоги Яремчанської міської ради задоволено частково.

Визнано недійсним та скасовано наказ ГУ Держгеокадастру в Івано-Франківській області від 07 грудня 2020 року № 299-УБД «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність».

Скасовано державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим номером :16:001:0024 з цільовим призначенням: 01.03 для ведення особистого селянського господарства, площею 0,4325 га, номер запису про право власності: 40355220, дата та час державної реєстрації: 28 січня 2021року 10:17:42.

У задоволенні позовних вимог в частині зобов`язання ГУ Держгеокадастру в Івано-Франківській області передати у комунальну власність Яремчанської міської ради земельну ділянку з кадастровим номером :16:001:0024 - відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням ГУ Держгеокадастру та ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Хемич В. М., подали апеляційні скарги.

В апеляційній скарзі ГУ Держгеокадастру, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить рішення Яремчанського міського суду від 27 вересня 2023 року скасувати в частині вимоги, яка стосується ГУ Держгеокадастру, та ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення порушив права апелянта, адже через відсутність повного тексту рішення станом на подання апеляційної скарги (25 жовтня 2023 року), апелянт був позбавлений можливості належно оскаржити його.

Крім того, доводи позивача щодо порушення його прав, свобод та інтересів з боку ГУ Держгеокадастру є необґрунтованими, адже єдиним власником спірної земельної ділянки є ОСОБА_1 . Виходячи з цього Яремчанська міська рада є неналежною стороною по справі.

Що стосується визнання недійсним та скасування наказу ГУ Держгеокадастру від 07 грудня 2020 року № 299-УБД «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність», то апелянт зазначає, що наказами від 11 грудня 2020 року № 50-ОТГ та 18 грудня 2020 року № 58-ОТГ було передано Яремчанській міській раді у комунальну власність земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності площею 797,8407 га та 88,7916 га, які розташовані за межами населених пунктів Яремчанської міської територіальної громади.

Заяву на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,4325 га для ведення ОСГ було подано ОСОБА_1 до ГУ Держгеокадастру 26 червня 2020 року.

Дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки було надано ОСОБА_1 наказом ГУ Держгеокадастру від 04 серпня 2020 року № 9-811/15-20-СГ, який не скасований, не є предметом оскарження в цій справі, є актом індивідуальної дії та вичерпав свою дію, оскільки проект землеустрою виготовлено, відведена по ньому земельна ділянка є сформованою як об`єкт цивільних прав. Після розроблення проекту землеустрою, його було направлено на погодження. Вказаний проект землеустрою за принципом екстериторіальності потрапив на погодження до ГУ Держгеокадастру в Львівській області. Висновком про розгляд документації із землеустрою від 18 серпня 2020 року № 12277/82-20 погоджено поданий проект землеустрою.

04 листопада 2020 року ОСОБА_1 звернулась через Центр надання адміністративних послуг до ГУ Держгеокадастру із клопотанням про затвердження проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки у власність, тобто в межах визначеного Постановою № 1113 строку, а саме до 15 грудня 2020 року. Оскільки зазначений проект був погоджений у встановленому законом порядку, інших підстав для відмови не було, ГУ Держгеокадастру 07 грудня 2020 року видало наказ № 299-УДБ «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність».

Тому апелянт вважає, ухвалене судом рішення в частині визнання недійсним та скасування наказу ГУ Держгеокадастру помилковим та необґрунтованим.

Крім того, доводи позивача про те, що спірна земельна ділянка перебуває у постійному користуванні жителів села Микуличин та використовується для випасання великої рогатої худоби та овець є неправдивими, адже відповідно до наказу Державного комітету України із земельних ресурсів від 23 липня 2010 року № 548 вона відноситься до земель запасу. Крім того, використання земельної ділянки для випасання великої рогатої худоби частиною сьомою статті 118 ЗК України не визначено як самостійну підставу для відмови в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Тому твердження позивача про прийняття ГУ Держгеокадастру наказу про надання у власність ОСОБА_1 спірної земельної ділянки всупереч чинному законодавству є безпідставним.

Також апелянт вважає, що вимога про скасування державної реєстрації земельної ділянки не підлягала задоволенню тому, що ухвалення такого рішення допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки.

30 листопада 2023 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Хемич В. М., звернулась до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на порушення судом норм процесуального права. Так, оскаржуване рішення виготовлено через понад півтори календарні місяці після проголошення його вступної та резолютивної частини. Представник скаржника звертався до суду чотири рази з метою одержання копії повного тексту судового рішення, однак безрезультатно. Просить винести окрему ухвалу, щодо описаних вище обставин.

Щодо визнання недійсним та скасування наказу ГУ Держгеокадастру від 07 грудня 2020 року представник апелянта зазначає, що ОСОБА_1 звернулась до ГУ Держгеокадастру із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, площею 0,4325 га (кадастровий номер :16:001:0024), яка розташована за межами населених пунктів с. Микуличин Яремчанської міської ради Івано-Франківської області, з метою подальшої передачі вищевказаної земельної для ведення особистого селянського господарства.

За результатами розгляду заяви ОСОБА_1 , наказом ГУ Держгеокадастру від 04 серпня 2020 року № 9-811/15-20-СГ останній надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Стосовно долученого до позовної заяви запиту ГУ Держгеокадастру від 09 жовтня 2020 року «Про погодження надання земельних ділянок» в ньому відсутнє прізвище ОСОБА_1 . Більше того, в долученому рішенні сільської ради від 22 жовтня 2020 року «Про відмову у погодженні наданні земельних ділянок» в списку громадян, яким відмовлено в погодженні, також не було прізвища апелянтки.

Після отримання згаданого дозволу, вона звернулася до ТОВ «Прикарпатський ІКЦ» для виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. В подальшому, 04 листопада 2020 року, ОСОБА_1 звернулась із заявою до ГУ Держгеокадастру через Центр надання адміністративних послуг про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Вказана заява отримана та зареєстрована територіальним органом Держгеокадастру 06 листопада 2020 року за № 893/2/19-20. Листом ГУ Держгеокадастру від 20 листопада 2020 року № 31-9-0.332-6823/0/2-20 ОСОБА_1 було проінформовано, про можливе порушення строків надання даної адміністративної послуги. При цьому, 07 грудня 2020 року наказом ГУ Держгеокадастру № 299-УБД затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства (01.03), яка розташована за межами населеного пункту с. Микуличин Яремчанської міської ради Надвірнянського району. Водночас представник апелянта зазначає, що проект землеустрою було подано заявником 04 листопада 2020 року, тобто в межах визначеного Постановою КМУ від 16 листопада № 1113 строку, а саме до 15 грудня 2020 року.

28 січня 2021 року, ОСОБА_1 звернулася до державного реєстратора про реєстрацію речового права на вищевказану земельну ділянку.

Таким чином, право власності на спірну земельну ділянку набуте ОСОБА_1 шляхом добросовісного виконання набувачем земельної ділянки обов`язків щодо безоплатного отримання земельної ділянки у власність відповідно до положень ЗК України.

До того ж апелянт вважає, що вимога про скасування державної реєстрації земельної ділянки не підлягала задоволенню тому, що ухвалення такого рішення допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки.

За положеннями статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ГУ Держгеокадастру Гуменюк І. Л. та представника відповідачки ОСОБА_1 адвоката Хемич В. М., які просили свої скарги задовольнити, пояснення представника Яремчанської міської ради Івано-Франківської області адвоката Захарчук Г. В., третьої особи ОСОБА_2 та його представника адвоката Лейбюка В. П., які просили залишити рішення суду без змін, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає,що апеляційні скарги необхідно залишити без задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що на виконання постанови КМУ № 1113 від 16 листопада 2020 року «Деякі заходи щодо прискорення реформ у сфері земельних відносин», Яремчанською міською радою Івано-Франківської області, як правонаступником Микуличинської сільської ради, 10 грудня 2020 року прийнято рішення № 15-1/2020, яким ініційовано передачу земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у комунальну власність Яремчанської територіальної громади в межах території Микуличинської сільської ради (т. 1 а.с. 15). Вказане рішення надіслано ГУ Держгеокадастру.

11 грудня 2020 року та 18 грудня 2020 року ГУ Держгеокадастру в Івано-Франківській області прийнято накази № 50-ОТГ та № 58-ОТГ, відповідно до яких Яремчанській міській раді Івано-Франківської області передано у комунальні власність земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності загальною площею 797, 8407 га та площею 88, 7916 га, що розташовані за межами населених пунктів Яремчанської міської територіальної громади Надвірнянського району Івано-Франківської області, згідно з актами приймання-передач.

Однак, позивач зазначає, що були передані не всі земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, які підлягали передачі. Зокрема, земельна ділянка з кадастровим номером :16:001:0024, ГУ Держгеокадастру передана у приватну власність фізичній особі ОСОБА_1 .

Згідно з витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-021 від 11 січня 2021 року, місце розташування вказаної земельної ділянки: Івано-Франківська область, Микуличинська сільська рада, урочище «Хижки», цільове призначення: 01.03. для ведення ОСГ; категорія земель: землі сільськогосподарського призначення; форма власності: державна.

Судом встановлено, що спірна земельна ділянка з кадастровим номером :16:001:0024 відносилася до земель сільськогогосподарського призначення, перебувала у державній власності та була розташована за межами населеного пункту с. Микуличина Надвірнянського району Івано-Франківської області. Відповідно до інформації, що міститься у Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-021 від 11 січня 2021 року, земельна ділянка сформована 16 червня 2015 року.

З Державного реєстру речових прав вбачається, що ОСОБА_1 набула право власності на земельну ділянку 28 січня 2021 року. Підставою для реєстрації права власності є наказ ГУ Держгеокадастру № 299-УБД, виданий 07 грудня 2020 року, законність якого оспорюється Позивачем.

Судом встановлено, що відповідачка ОСОБА_1 є учасником антитерористичної операції, що підтверджується посвідченням від 15 лютого 2015 року серії НОМЕР_1 .

Користуючись своїми правами, 26 червня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до ГУ Держгеокадастру із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за рахунок земель сільськогогосподарського призначення державної власності, площею 0, 4325 га з кадастровим номером :16:001:0024, яка розташована за межами населених пунктів Микуличинської сільської ради Яремчанської міської ради Івано-Франківської області з метою подальшої передачі вказаної земельної ділянки у власність для ведення ОСГ.

Матеріали справи свідчать, що Наказом від 04 серпень 2020 року № 9-811/15-20-СГ ГУ Держгеокадастру надало дозвіл ОСОБА_1 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення вищезгаданої земельної ділянки площею 0, 4325 га.

У ході судового розгляду, з письмових та усних пояснень представника ГУ Держгеокадастру з`ясовано, що надання дозволу ОСОБА_1 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки відбулося за «мовчазної згоди» Микуличинської сільської ради. Оскільки орган місцевого самоврядування не висловив жодної позиції відносно зазначеного у межах десятиденного строку, визначеного Рішенням Колегії Держземагентства № 2/1.

Як вбачається з Рішення Микуличинської сільської ради Яремчанської міськради Івано-Франківської області від 22 жовтня 2020 року № 269-40/2020, Микуличинська сільська рада відмовила у погодженні наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою земельних ділянок для ведення ОСГ за межами с. Микуличин, в тому числі з кадастровим номером :16:001:0024, в зв`язку з тим, що останні перебувають в постійному користуванні жителів с. Микуличин більше як 20 років та використовуються для випасання великої рогатої худоби та овець.

Третя особа ОСОБА_2 у судовому засіданні пояснив, що спірна земельна ділянка знаходиться в межах двох його земельних ділянок, які йому надано у 2008 році. З того часу він ними користується і до сьогодні. Оформлення права власності на обидві земельні ділянки не завершив через відмову Яремчанського відділу ДЗК в погодженні документації для приватизації, оскільки землі перебували поза межами села Микуличина, і йому не роз`яснили у якому порядку він може отримати ці земельні ділянки у власність. Також надав суду квитанції про сплату земельного податку (т.1 а.с. 224, т.2 а.с. 139-142).

Відповідно до ч. 2 ст. 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно із п. «б» ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України (далі - ЗК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Пунктом 14 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» № 3551-ХІІ (далі - Закон № 3551-ХІІ) передбачено, що учасникам бойових дій надаються пільги, зокрема, щодо першочергового відведення земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва, садівництва і городництва.

Враховуючи вищенаведене, ОСОБА_1 як громадянка України та учасниця бойових дій має право на подання заяви про першочергове відведення земельної ділянки за цільовим призначенням, визначеним в п. 14 ч. 1 ст. 12 Закону № 3551-ХІІ.

Зі змісту заяви ОСОБА_1 від 26 червня 2020 року остання ініціювала питання щодо земельної ділянки із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства.

Між тим, у ОСОБА_1 відсутнє першочергове право на відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, оскільки такий вид цільового призначення землі не віднесено до відповідного переліку, визначеного п. 14 ч. 1 ст. 12 Закону № 3551-ХІІ, правом на першочергове отримання яких наділений учасник бойових дій.

Згідно із ч. 1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 118 ЗК України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим.

Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

Частиною 6 ст. 118 ЗК України передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри.

До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідно до ч. 7 ст. 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Згідно із абз. 2 ч. 7 ст. 118 ЗК України проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Частинами 8 і 9 ст. 118 ЗК України визначено, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Аналізуючи вищенаведені норми права, колегія суддів вважає, що порядок передачі (приватизації) земельних ділянок у власність громадян шляхом їх одержання із земель державної власності в межах норм безоплатної приватизації (щодо ділянок, які не перебувають у користуванні) регламентовано пунктом «в» ч. 3 ст. 116, ч. 6 і ч. 7 ст. 118 і ст. 121 ЗК України.

Втім, слід відзначити, що коментований вище процес одержання у власність земельної ділянки, окрім подання зацікавленою особою клопотання відповідного змісту із необхідними документами, включає в собі також наступні обов`язкові стадії (етапи), а саме:

- звернення зацікавленої особи із заявою та відповідними обов`язковими додатками, оформлених за правилами частини 6 статті 118 ЗК України;

- отримання у відповідної ради дозволу у формі позитивного рішення на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки;

- погодження зацікавленою особою у встановленому порядку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки;

- приймає відповідною радою рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

В свою чергу, чіткий і виключний перелік обставин, наявність яких дає підстави для відмови у прийняття відповідним органом рішень про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки і надання її у власність, визначені ч. 7 і ч. 9 ст. 118 ЗК України.

Разом з тим, перше із вказаних рішень відповідного органу, у випадку відмови у наданні дозволу, повинно містити в собі конкретні мотиви його прийняття, тобто бути достатньо мотивованим.

Враховуючи вищевказане, ЗК України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, зокрема: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

При цьому, чинним законодавством не передбачена можливість відступати від положень ст. 118 ЗК України.

Зі змісту ч. 7 ст. 118 ЗК України слідує, що існує два альтернативні варіанти правомірної поведінки органу, у разі звернення до нього особи з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки: 1) надати дозвіл; 2) надати мотивовану відмову у наданні дозволу.

Разом з тим, відповідно до п. 8 Положення, яке затверджене наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 29 вересня 2016 року за № 333 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2016 року за № 1391/29521), Головне управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області у межах своїх повноважень видає накази організаційно-розпорядчого характеру.

Отже, рішення про надання дозволу або про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки оформляється розпорядчим індивідуальним правовим актом - наказом Головного управління Держгеокадастру в області.

В контексті дотримання сторонами (як відповідачами так і позивачем) вказаної процедури судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 26 червня 2020 року, подаючи заяву, зверталася щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 0,4325 га з кадастровим номером :16:001:0024 (том 1 а.с. 92).

Головним управлінням Держгеокадастру в Івано-Франківській області на виконання доручення Віце-прем`єр-міністра регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 08 жовтня 2014 року за № 37732/0/1-14 та рішення колегії Держземагенства України від 14 жовтня 2014 року за № 2/1 «Про обов`язкове направлення на розгляд до місцевих рад питань щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності» на адресу Микуличинської сільської ради 13 липня 2020 року, для вирішення порушеного ОСОБА_1 питання, направлено лист № 11-8-0.332-3758/0/2-20 із пропозицією надання письмового рішення щодо можливості надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, надаючи долучений відповідачкою картографічний матеріал із Державного земельного кадастру України (том 1 а.с. 90).

Проте доказів направлення цього листа на адресу Микуличинської сільської ради матеріали справи не містять.

Позивачем в обґрунтування своїх позовних вимог наданий інший лист Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області від 09 жовтня 2020 року № 11-9-0.331-5811/0/2-20, який надійшов на адресу Микуличинської сільської ради та яка 22 жовтня 2020 року розглянула його й вирішила відмовити у погодженні наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства за межами с. Микуличин, оскільки такі вже більше 20 років перебувають у постійному користуванні жителів с . Микуличин та використовуються для випасання великої рогатої худоби та овець (том 1 а.с 16, 17).

На підтвердження обґрунтованості відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, позивачем надана виписка з рішення Микуличинської сільської ради № 144-20/2008 від 25 червня 2008 року яким ОСОБА_2 надано дозвіл на виготовлення проекту відведення на земельні ділянки площею 0,8831 га та 0,5106 га для ведення особистого селянського господарства на уч. Хижки (том1 а.с. 189-190).

Частина цих земельних ділянок площею 0,63 га перебувала у користуванні ОСОБА_2 з травня 1999 року та згідно довідки старости с. Микуличин від 10 липня 2023 року № 06.2/811 рахується за ним згідно погосподарського обліку по особовому рахунку 2291 (том 2 а.с. 139, 140, 141).

Той факт, що ОСОБА_1 передана у власність земельна ділянка із земель, які знаходились у користуванні ОСОБА_2 , сторонами у справі не оспорюється.

Крім того, згідно висновку відділу містобудування та архітектури виконавчого комітету Яремчанської міської ради Івано-Франківської області від 14 жовтня 2008 року № 1993, спірна земельна ділянка згідно Генерального плану с. Микуличин знаходиться на території садибної житлової забудови (том 1 а.с. 225).

З системного аналізу коментованих вище норм ЗК України слідує, що для того, щоб відповідний орган прийняв одне із рішень (надати дозвіл або надати мотивовану відмову у наданні дозволу), заявник - зацікавлена особа, повинна дотриматися обов`язкових вимог щодо належного оформлення звернення у формі клопотання. При цьому, обов`язковий перелік документів, які повинен подати заявник, визначений ч. 6 ст. 118 ЗК України.

Таким чином розглядаючи заяву ОСОБА_1 , Головне управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області мало виходити з того, чи можливо задовольнити цю заяву за конкретним місцем розташування та врахувати відсутність згоди землекористувача, із території якого має місце вилучення і відведення землі відповідною площею та її цільове призначення.

Відсутність таких вихідних даних (в тому числі погодження землекористувача, у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) не дозволяє відповідному органу перевірити питання, визначені у ч. 7 ст. 118 ЗК України, які є обов`язковими для з`ясування.

Доказів тому, що ОСОБА_1 , звертаючись із заявою до Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області, погодила із землекористувачем ОСОБА_2 вилучення земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні суду не надано, а відтак не можна вважати, що нею дотримано вимог ч. 6 ст. 118 ЗК України.

Враховуючи те, що ні сільська рада, ні ОСОБА_2 не надали відповідного погодження, то у Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області були відсутні підстави для надання дозволу на розробку проекту землеустрою та передачі спірної земельної ділянки у власність ОСОБА_1 .

Частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що способом захисту цивільних прав та інтересів є визнання незаконними рішень, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових та службових осіб, відновлення становища, яке існувало до порушення.

Положенням частини третьої статті 152 ЗК України визначено, що захист прав на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання недійсним рішень, органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, застосування інших, передбачених законом способів.

Приймаючи спірний наказ № 299-УБД від 07 грудня 2020 року ГУ Держгеокадастру порушило вимоги земельного законодавства, що призвело до безпідставного вибуття землі із державної власності, а тому наказ ГУ Держгеокадастру про затвердження проекту землеустрою та передачу у власність спірної земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_1 є незаконним.

Отже, суд першої інстанції інстанцій дійшов до обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_1 отримала у власність земельну ділянку з порушенням встановленого законом порядку, а тому вказана передача земельної ділянки у приватну власність не відповідає законодавству. Вказане є підставою для задоволення позовних вимог про визнання незаконним та скасування наказу про затвердження проекту землеустрою.

Аналогічна правова позиція зазначена у постанові Верховного Суду від 27 жовтня 2020 року у справі № 381/375/19 та у постанові від 03 серпня 2022р. у справі №130/1017/20.

Враховуючи наведене, доводи апеляційних скарг не дають підстав для висновку про порушення або неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело б до неправильного вирішення справи.

Таким чином, передбачених ст. 376 ЦПК України підстав для скасування судового рішення апеляційним судом не встановлено, тому оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.

Керуючись статтями 367, 368, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги представника Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області та ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Хемич Владислав Мар`янович, - залишити без задоволення.

Рішення Яремчанського міського суду від 27 вересня 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 11 березня 2024 року.

Судді В. М. Барков

В. М. Луганська

Є. Є. Мальцева