Справа № 158/2723/23
Провадження № 2/0158/100/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 листопада 2024 року м. Ківерці

Ківерцівський районний суд Волинської області в складі:

головуючого судді - Корецької В.В.

за участю секретаря - Процик Л.В.

позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Ківерці в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про захист честі, гідності та стягнення моральної шкоди, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про захист честі, гідності та стягнення моральної шкоди.

Позовні вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 о 18 год. 45 хв. в мережі «Facebook», у групі « ОСОБА_4 » (власник групи - ОСОБА_5 ) та ІНФОРМАЦІЯ_1 о 22 год. 07 хв. в соцмережі «Facebook» у групі: « ІНФОРМАЦІЯ_7» (адміністратори групи - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ) ОСОБА_3 поширив інформацію наступного змісту: «ІНФОРМАЦІЯ_8». Також додав 2 фото з деревиною.

Крім того, ІНФОРМАЦІЯ_2 о 07 год. 52 хв. у мережі «Facebook» у групі «ІНФОРМАЦІЯ_6» (адміністратор групи - ОСОБА_10 ) та «ІНФОРМАЦІЯ_4», « ІНФОРМАЦІЯ_3 » ОСОБА_3 було також поширено інформацію наступного змісту: «ІНФОРМАЦІЯ_9 , тел. НОМЕР_1 ».

Зазначає, що про вищевказані обставини йому стало відомо від знайомих ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які на його прохання здійснили скріншоти даних публікацій.

Вказує, що зазначена інформація, яку розповсюдив ОСОБА_3 у вищевказаних групах соціальної мережі «Facebook» є недостовірною та принижує його честь, гідність та ділову репутацію.

З врахуванням наведеного просив суд визнати інформацію, яку поширив та розповсюдив відповідач недостовірною, та також, що порушує його права на повагу до його гідності, честі та ділової репутації, а також зобов`язати останнього опублікувати резолютивну частину ухваленого судом рішення, спростувати поширену відносно нього недостовірну інформацію, шляхом опублікування у 7 (семи) денний термін, після набрання чинності судовим рішенням, в даній справі, без права на видалення у мережі «Facebook» у групах: « ІНФОРМАЦІЯ_4 », « ІНФОРМАЦІЯ_5 », «ІНФОРМАЦІЯ_6» наступного змісту: «Мною, ОСОБА_13 була розповсюджена інформація у якій стверджувалось наступне: «ІНФОРМАЦІЯ_8 із 2 фото з деревиною, а також оголошення з інформацією: «ІНФОРМАЦІЯ_9 тел. НОМЕР_1 », інформацію, яку поширив я, ОСОБА_14 є недостовірною».

Крім того, зазначив, що внаслідок порушень його прав він зазнав моральної шкоди, яку оцінює та просить стягнути з відповідача у розмірі 60000 грн.

Ухвалою судді Ківерцівського районного суду Волинської області Польовою М.М. від 14.12.2023 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче засідання.

25.01.2024 року від представника відповідача ОСОБА_3 - адвоката Бортніка О.Ю. до суду подано відзив на позовну заяву відповідно до якого останній зазначив, що позивачем належними та допустимими доказами не доведені позовні вимоги, які зазначені у позовній заяві. Крім того, позивачем не надано доказів, що відповідач є власником веб-сайту, на якому була розміщена інформація та за допомогою якого поширена. Відтак, просив у задоволенні позовних вимог відмовити.

Ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 11.03.2024 року постановлено провести огляд допису ОСОБА_15 розміщеного у соціальній мережі «Facebook» в групі « ІНФОРМАЦІЯ_5 » за посиланням:ІНФОРМАЦІЯ_10 у судовому засіданні під час розгляду справи по суті.

Ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 11.03.2024 року закрито підготовче провадження у даній справі та призначено судовий розгляд по суті.

Відповідно до повторного протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.10.2024 року, для розгляду цивільної справи №158/2723/23 визначено головуючого суддю Корецьку В.В.

Ухвалою судді Ківерцівського районного суду Волинської області від 16.10.2024 року, вказану справу прийнято до свого провадження.

Позивач ОСОБА_1 та його представник - адвокат Грушицький О.І. у судовому засіданні кожен зокрема, заявлені позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник - адвокат Бортнік О.Ю. у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не відомі.

Заслухавши пояснення позивача та його представника, всебічно проаналізувавши та дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до положень ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом ст. 12 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданими учасниками справи.

Відповідно до вимог ст. 19 ЦПК України, суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 о 18 год. 45 хв. в мережі «Facebook», у групі « ОСОБА_4 » (власник групи - ОСОБА_5 ) та ІНФОРМАЦІЯ_1 о 22 год. 07 хв. в соцмережі «Facebook» у групі: « ІНФОРМАЦІЯ_7» ОСОБА_3 поширив інформацію наступного змісту: «ІНФОРМАЦІЯ_8». Також додав 2 фото з деревиною.

Крім того, ІНФОРМАЦІЯ_2 о 07 год. 52 хв. у мережі «Facebook» у групі «ІНФОРМАЦІЯ_6» (адміністратор групи - ОСОБА_10 ) та «ІНФОРМАЦІЯ_4», « ІНФОРМАЦІЯ_3 » ОСОБА_3 було також поширено інформацію наступного змісту: «ІНФОРМАЦІЯ_9 , тел. НОМЕР_1 ».

Вказані обставини підтвердженні копіями скріншотів з соціальної мережі «Facebook» /а.с.101-104/.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_16 показала суду, що в літку 2022 року у соціальній мережі «Facebook» у групі «ІНФОРМАЦІЯ_6» побачила повідомлення опубліковане ОСОБА_3 про продаж піску із номером телефону ОСОБА_1 . Зателефонувавши за вказаним номером ОСОБА_1 повідомив, що ніяким піском він не займається та сказав телефонувати тому хто це поширив. Після чого, вона зателефонувала до ОСОБА_3 , який поширив дане повідомлення, на що останній повідомив, що за пісок телефонувати до ОСОБА_1 . Крім того, свідок зазначила, що ОСОБА_3 у розмові не спростував та підтвердив факт опублікування (поширення) ним вказаного повідомлення.

Свідки ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , кожен зокрема, у судовому засіданні показали суду, що також в літку 2022 року у соціальній мережі «Facebook» побачили повідомлення поширене ОСОБА_3 про продаж піску із номером телефону ОСОБА_1 . Зателефонувавши до ОСОБА_1 останній повідомив, що ніяким піском він не займається та не продає його.

Крім того, свідок ОСОБА_17 , разом із племінницею, в мережі інтернет, знайшли оригінали повідомлення про продаж піску, із іншими реквізитами та номерами телефонів (контактів), які належать підприємству, що знаходиться у м. Буча, Київської області. Також зазначила, що через деякий проміжок часу, її підвозив автомобілем ОСОБА_3 , на запитання навіщо він оприлюднив (поширив) вказані повідомлення, останній промовчав.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_19 показав суду, що в ході спілкування з ОСОБА_18 , приблизно влітку 2022 року, йому стало відомо, що у декількох групах соціальної мережі «Facebook» ОСОБА_3 поширив повідомлення про продаж піску із номером телефону ОСОБА_1 та повідомлення про ліс, який шукає ОСОБА_1 . Зателефонувавши до ОСОБА_1 останній повідомив, що ніяким піском він не займається, не продає його та просив зробити скріншоти вказаних повідомлення та перекинути йому, що він і зробив. Також вказав, що в період розгляду вказаної справи в суді, до нього телефонував ОСОБА_3 та запитував чи чинить на нього тиск ОСОБА_1 щодо даної цивільної справи, на що він відповів - «Ні». На запитання ОСОБА_3 навіщо він поширив вказані повідомлення, останній промовчав.

Разом з тим, допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_20 показав суду, що орієнтовно в літку 2022 року, точної дати не пам`ятає, син ОСОБА_1 - ОСОБА_21 підвозив його додому та був очевидцем того, як ОСОБА_3 обігнавши їх автомобілем, зупинився, виліз на дах власного авто та почав фотографувати (знімати) їх на телефон. По приїзді додому він написав ОСОБА_3 повідомлення на його сторінку у соціальній мережі «Facebook» про те, чи він знімає лише ОСОБА_22 , на що останній повідомив, що він, якщо потрібно буде і за ним наглядатиме.

Окрім того, дані свідки, кожен зокрема, ствердили, що сторінка у соціальній мережі «Facebook» належить ОСОБА_3 , оскільки останній нею користується, оприлюднює (поширює) різного роду інформацію, в тому числі відносно себе, а також новини, повідомлення, тощо, та на даний час його акаунт є активним.

Відповідно до частини четвертої статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Згідно зі статтею 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Статтею 201 ЦК України передбачено, що, зокрема, честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.

Згідно з частинами першою, четвертою, шостою та сьомою статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію.

Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших засобах масової інформації, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила.

Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.

Кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі (стаття 297 ЦК України).

Чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту.

Під гідністю необхідно розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків.

При розгляді справ цієї категорії слід мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації необхідно розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, слід визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Фізична особа, яка поширює інформацію, зобов`язана переконатися в її достовірності (частина друга статті 302 ЦК України).

Згідно зі статтею 277 ЦК України і статтею 12 ЦПК України обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

За змістом частин першої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Так, позивач ОСОБА_1 у позовній заяві та безпосередньо у судовому засіданні заперечував відомості, викладені в поширених відповідачем ОСОБА_3 публікації, вказав, що наразі є депутатом Цуманської селищної ради Луцького району Волинської області VIII скликання, працює в Державній лісовій охороні, не може займатися підприємницькою діяльності, а тому поширенням вказаної недостовірної інформації відповідач створив негативну соціальну оцінку особи позивача в очах оточуючих та суспільства, порушивши його честь, гідність та ділову репутацію.

На думку суду поширена відповідачем інформація у групах соціальної мережі «Facebook» не містить в собі алегорій, сатири, гіпербол тощо, вона не є припущенням чи критикою діяльності позивача, її можна перевірити на достовірність, тому вона не є оціночними судженнями і може бути спростована. Тобто, в даному випадку має місце публічне поширення інформації негативного характеру щодо позивача.

Незалежно від джерела отримання інформації при її поширенні відповідач був зобов`язаний переконатися в її достовірності, а також не перешкоджає відповідачу чи його представнику довести її достовірність шляхом надання підтверджуючих документів, яких матеріали справи не містять.

У свою чергу відповідач ОСОБА_3 та його представник - адвокат Бортнік О.Ю. не надали суду доказів на підтвердження достовірності поширеної інформації.

Крім того, перед публікацією вказаної інформації ОСОБА_3 не переконався в її достовірності, спірний текст стосується певної фактичної поведінки позивача, носить стверджувальний характер, не містить жодних посилань чи обмовок щодо припущень, власного тлумачення або викладення інформації через власні погляди відповідача, автором не вживалися мовно-стилістичні засоби про ймовірність або припущення інформації.

Будь-яких належних та допустимих доказів, що ця поширена інформація є вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідач суду не надав. Підстав стверджувати, що викладена відповідачем інформація щодо поведінки (дій) позивача є оціночними судженнями та була перевірена на предмет дійсності, немає.

Поряд з цим, оскільки позивач є депутатом Цуманської селищної ради Луцького району Волинської області VIII скликання, працює в Державній лісовій охороні та не може займатися підприємницькою діяльності, тому поширенням вказаної інформації відповідач створив негативну соціальну оцінку особи позивача в очах оточуючих та суспільства, порушивши його честь, гідність та ділову репутацію.

Поширення такої інформації, без перевірки на предмет її правдивості, свідчить про порушення прав позивача, які підлягають відновленню шляхом визнання оспорюваної інформації недостовірною та такою, що порочить і принижує його честь, гідність та ділову репутацію.

Доводи представника відповідача про те, що позивачем не надано доказів, що відповідач є власником веб-сайту, на якому була розміщена інформація та за допомогою якого поширена, суд вважає безпідставними, з огляду на наступне.

Належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу або власник вебсайту, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві.

У випадку, якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайту - вільним, належним відповідачем є власник вебсайту, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації.

Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 19 вересня 2018 року у справі № 344/10697/15-ц.

Водночас відповідно до статті 1 Закону України «Про авторське право і суміжні права» вебсайт - сукупність даних, електронної (цифрової) інформації, інших об`єктів авторського права і (або) суміжних прав тощо, пов`язаних між собою і структурованих у межах адреси вебсайту і (або) облікового запису власника цього вебсайту, доступ до яких здійснюється через адресу мережі Інтернет, що може складатися з доменного імені, записів про каталоги або виклики і (або) числової адреси за Інтернет-протоколом; вебсторінка - складова частина вебсайту, що може містити дані, електронну (цифрову) інформацію, інші об`єкти авторського права і (або) суміжних прав тощо; власник вебсайту - особа, яка є володільцем облікового запису та встановлює порядок і умови використання вебсайту. За відсутності доказів іншого власником вебсайту вважається реєстрант відповідного доменного імені, за яким здійснюється доступ до вебсайту, і (або) отримувач послуг хостингу; власник вебсторінки - особа, яка є володільцем облікового запису, що використовується для розміщення вебсторінки на вебсайті, та яка управляє і (або) розміщує електронну (цифрову) інформацію в межах такої вебсторінки.

Власник вебсайту не є власником вебсторінки, якщо останній володіє обліковим записом, що дозволяє йому самостійно, незалежно від власника вебсайту, розміщувати інформацію на вебсторінці та управляти нею.

Тобто, автором публікацій і дописів на персональній вебсторінці у соціальній мережі «Facebook» є власник вебсторінки, який незалежно від власника вебсайту розміщує інформацію на вебсторінці та управляє нею.

Власник соціальної мережі «Facebook» не бере безпосередньої участі у розміщенні інформації власником вебсайту, недостовірність якої доводить позивач.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 01 червня 2022 року у справі № 713/1710/19.

У судовому засіданні встановлено, що і не заперечуються стороною відповідача та підтверджуються показами свідків, що відповідач ОСОБА_3 є власником сторінки з якою було поширено інформацію, яка у даній справі визнається недостовірною.

Виходячи з встановлених обставин справи та положень законодавства, яким регламентовано спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що відносно позивача було поширено відомості, що не відповідають дійсності, викладені неправдиво, мають виражений негативний характер, а також принижують ділову репутацію останнього, тобто порушують немайнові права позивача, а тому підлягають визнанню такими, що не відповідають дійсності.

Відповідно до ст. 275 ЦК України фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу.

Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації (частина перша статті 277 ЦК України).

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року, задовольняючи позов, суд повинен у резолютивній частині рішення зазначити, чи було порушено особисте немайнове право особи, яка саме інформація визнана недостовірною та порочить гідність, честь чи ділову репутацію позивача, а також вказати на спосіб захисту порушеного особистого немайнового права.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що поширена відповідачем інформація відносно позивача є недостовірною, негативною, порушує особисті немайнові права ОСОБА_1 , тому порушені права позивача підлягають судовому захисту шляхом її спростування, згідно з визначеним статтею 277 ЦК України порядком.

Вирішуючи питання про спосіб спростування інформації, яка підлягає визнанню недостовірною, суд враховує, що обраний позивачем спосіб спростування поширеної відповідачем недостовірної інформації є найбільш наближеним до способу поширення, та такий, що сприяє відновленню порушеного немайнового права позивача.

Щодо позовної вимоги, в частині стягнення з відповідача моральної шкоди, у розмірі 60000 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Пункт 3 ч. 2 ст. 23 зазначеного Кодексу передбачає, що моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала, у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.95 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди із змінами, внесеними, згідно з Постановою Пленуму Верховного суду № 5 від 25.05.01 р.» (п.3), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Поширюючи недостовірну інформацію про позивача, відповідач ОСОБА_3 принизив честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1 , оскільки внаслідок таких неправомірних дій, останній почав відчувати сильні моральні страждання і нервовий стрес, йому довелося пояснювати і спростовувати неправдиву інформацію, поширену відповідачем перед своєю сім`єю, знайомими людьми та роботодавцями. Також, у нього порушився нормальний режим життєдіяльності, він почав постійно перебувати у стані тривоги, внаслідок чого перебував на медичному лікуванні, що підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного хворого №841 від 13.10.2022 року /а.с.99/.

Розповсюдження щодо позивача недостовірної інформації, яка принижує його особисті немайнові права, такі як честь, гідність та ділову репутацію, призвело до завдання йому моральної шкоди, позаяк виразилося у характері поширеної інформації, є вкрай негативною інформацією про особу, яка її дискредитує, створює негативне уявлення про позивача та безпосередньо порушує його особисті немайнові права і завдає шкоди її честі, гідності та діловій репутації.

Однак заявлена сума моральної шкоди у розмірі 60000 грн., на думку суду є завищеною, відтак суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 2000 грн., що буде справедливим, відповідатиме завданим моральним стражданням позивача в справі та буде достатнім для їх відшкодування.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином на користь позивача з відповідача слід стягнути сплачений судовий збір в сумі 4831,20 грн.

На підставі наведеного, ст. ст. 11, 15, 16, 19, 277, 297, 299, 302 ЦК України та керуючись ст. ст. 4, 14, 81, 141, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про захист честі, гідності та стягнення моральної шкоди - задовольнити частково.

Визнати недостовірною та також, що порушує права ОСОБА_1 на повагу до його гідності, честі та ділової репутації, інформацію, розповсюджену ОСОБА_3 :

- ІНФОРМАЦІЯ_1 о 18 год. 45 хв. в мережі «Facebook», у групі « ОСОБА_4 » (власник групи - ОСОБА_5 ) та ІНФОРМАЦІЯ_1 о 22 год. 07 хв. в соцмережі «Facebook» у групі: « ІНФОРМАЦІЯ_7» (адміністратори групи - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ) наступного змісту: «ІНФОРМАЦІЯ_8». Також 2 фото з деревиною;

- ІНФОРМАЦІЯ_2 о 07 год. 52 хв. у мережі «Facebook» у групі « ІНФОРМАЦІЯ_6 » (адміністратор групи - ОСОБА_10 ) та « ІНФОРМАЦІЯ_4 », « ІНФОРМАЦІЯ_3 » наступного змісту: «ІНФОРМАЦІЯ_9 , тел. НОМЕР_1 ».

Зобов`язати ОСОБА_3 опублікувати резолютивну частину ухваленого судом рішення, спростувати поширену відносно ОСОБА_1 недостовірну інформацію, шляхом опублікування 7 (семи) денний термін, після набрання чинності судовим рішенням, в даній справі, без права на видалення у мережі «Facebook» у групах: « ІНФОРМАЦІЯ_4 », « ІНФОРМАЦІЯ_5 », «ІНФОРМАЦІЯ_6» наступного змісту:

«Мною, ОСОБА_13 була розповсюджена інформація у якій стверджувалось наступне: «ІНФОРМАЦІЯ_8 із 2 фото з деревиною, а також оголошення з інформацією: «ІНФОРМАЦІЯ_9 тел. НОМЕР_1 », інформацію, яку поширив я, ОСОБА_14 є недостовірною».

Стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 моральну шкоду за розповсюдження недостовірної інформації в розмірі 2000 (дві тисячі) грн.

В іншій частині заявлених вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 витрати пов`язані з оплатою судового збору у розмірі 4831 (чотири тисячі вісімсот тридцять одна) грн. 20 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

На виконання п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України суд зазначає повне найменування сторін та інших учасників справи:

Позивач - ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Представник позивача - адвокат Грушицький Олег Ігорович, адреса: м. Луцьк, Волинської області.

Відповідач - ОСОБА_3 , адреса: АДРЕСА_2 .

Представник відповідача - Бортнік Олексій Юрійович , адреса: АДРЕСА_3 .

Суддя Ківерцівського районного суду В.В. Корецька

Повний текст рішення суду виготовлено 02.12.2024 року.