печерський районний суд міста києва
Справа № 2-4020/12
пр. № 4-с-163/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про залишення скарги без руху

22 травня 2024 року суддя Печерського районного суду м. Києва Литвинова І. В., розглянувши матеріали скарги боржника ОСОБА_1 на дії та рішення Печерського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа, виданого 05 червня 2013 року, у справі № 2-4020/12 за позовом Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, згідно із заочним рішенням суду від 16 січня 2013 року,

ВСТАНОВИВ:

14 травня 2024 року до Печерського районного суду м. Києва надійшла вказана скарга, передана судді, для розгляду, 20 травня 2024 року.

22 травня 2024 року до архіву суду подано запит про надання матеріалів справи.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмежене, особливо щодо умов прийнятності скарги. Проте право доступу до суду не може бути обмежене таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати легітимну мету та гарантувати пропорційність між їх використанням і такою метою (mutatis mutandis, рішення Європейського суду з прав людини у справі «Мельник проти України» («Melnyk v. Ukraine» заява № 23436/03, § 22, від 28 березня 2006 року).

Виходячи з приписів статей 55, 129 Конституції України, застосування та користування правами на судовий захист здійснюється у випадках та в порядку, встановлених законом.

Тобто, реалізація конституційного права, зокрема, на судовий захист ставиться у залежність від положень процесуального закону, в цьому випадку - норм ЦПК України.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

ЦПК України прямо не встановлено вимог до форми та змісту скарги на дії виконавця, а тому суд, застосовуючи положення ст. 10 ЦПК України, вважає за необхідне застосувати положення ст.ст. 175, 177 ЦПК України.

Скарга має відповідати загальним вимогам щодо форми та змісту позовної заяви, передбаченим положеннями ЦПК України, та містити відомості, зазначені у частині четвертій ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до положень абзацу 2 частини другої статті 183 ЦПК України, до заяви, скарги, клопотання чи заперечення, які подаються на стадії виконання судового рішення, в тому числі в процесі здійснення судового контролю за виконанням судових рішень, додаються докази їх надіслання (надання) іншим учасникам справи (провадження).

При цьому, з матеріалів скарги вбачається, що у порушення положень абзацу 2 частини другої ст. 183 ЦПК України, до скарги не додано доказів надіслання (надання) її копій з додатками іншим учасникам справи.

Відповідно до ст. 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Судом при постановленні ухвали враховується прецедентна практика Європейського суду з прав людини, яка виходить з того, що, реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року. У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, а тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне скаргу залишити без руху, про що повідомити скаржника і надати йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня отримання копії ухвали суду.

Вказані недоліки повинні бути усунені шляхом надання суду доказів надіслання (надання) копії скарги з додатками іншим учасникам справи.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 1-19, 23, 33, 34, 49, 174-177, 184, 185, 352-355, 447 Цивільного процесуального кодексу України, суддя,

УХВАЛИВ:

Скаргу боржника ОСОБА_1 на дії та рішення Печерського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа, виданого 05 червня 2013 року, у справі № 2-4020/12 за позовом Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, згідно із заочним рішенням суду від 16 січня 2013 року, залишити без руху, надавши позивачу строк у десять днів для усунення зазначених недоліків.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя І. В. Литвинова