Справа № 211/780/24
Провадження № 2/211/1240/24
РІШЕННЯ

іменем України

12 березня 2024 року Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Ніколенко Д.М.,

за участю секретаря судового засідання Данилової О.Д.,

представника позивача Бузинарської Д.М., відповідача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення шкоди,

встановив:

позивач ОСОБА_3 звернулася з позовом до відповідача ОСОБА_1 та просить суд стягнути з відповідача на свою користь матеріальну шкоду в сумі 26 237,31 грн. та моральну шкоду в сумі 10 000,00 грн., посилаючись на вину відповідача в дорожньо-транспортній пригоді, що мала місце 19 вересня 2023 року, також просить стягнути судові витрати по справі: судовий збір у сумі 1 211,20 грн., витрати на правову допомогу в сумі 5 200,00 грн., витрати на проведення експертизи в сумі 4 000,00 грн. В обґрунтування вимог зазначила, що 19 вересня 2023 року о 08-59 годині сталася дорожньо-транспортна пригода, в якій відповідач ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Mercedes-Benz д.н.з. НОМЕР_1 по проспекту Мира, 5В в м. Кривому Розі, не врахував зміну дорожньої обстановки, при виявленні небезпеки для руху вчасно не вжив заходів для зменшення швидкості руху, аж до зупинки автомобіля Hyundai Ioniq д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_4 , який рухався попереду, та від зіткнення по інерції скоїв наїзд на автомобіль Ssang Yong Korando д.н.з. НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_5 , яка рухалася попереду. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні ушкодження. 04 жовтня 2023 року постановою Центрально-Міського районного суду Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850 грн. на користь держави. Автомобіль Hyundai Ioniq д.з.н. НОМЕР_2 на праві власності належить ОСОБА_3 . Оскільки внаслідок ДТП її автомобіль отримав механічні ушкодження, він потребує ремонту, сума якого відповідно до Висновку транспортно-товарознавчої експертизи №03-09.23 щодо визначення матеріального збитку, заподіяного власнику КТЗ Hyundai Ioniq д.н.з. НОМЕР_2 внаслідок ДТП від 19.09.2023, складеного судовим експертом ОСОБА_6 01.10.2023 - становить 209 076,27 грн. Цивільно-правова відповідальність відповідача відповідно до полісу ОСЦПВВНТЗ №211764489 від 28.10.2022 була застрахована у ТДВ «СК» МОТОР-ГАРАНТ», ліміт відповідальності 480 000 грн. без франшизи. Відповідно до страхового акту №615/23-ГГЮ від 06.12.2023 ОСОБА_3 було сплачено страхове відшкодування в розмірі 160 000 грн. Різниця між фактичним розміром шкоди (209 076,27 грн.) та страховою виплатою (160 000,00 грн.) за мінусом 20% суми ПДВ (23 131,56 грн.) становить 26 237,31 грн. (втрата товарної вартості автомобіля), яку вона і просить стягнути з відповідача. Крім того, діями відповідача позивачу завдано і моральної шкоди, яка виразилася у душевних переживаннях у зв`язку із пошкодженням її автомобіля, у порушенні звичайного устрою життя, оскільки ремонт автомобіля потребує значного часу та матеріальних затрат. Її автомобіль є електрокаром. Електрокари ремонтуються на відповідних спеціалізованих СТО, які є не в усіх містах країни. Автомобіль має нову модифікацію, невеликий строк експлуатації, гарний технічний стан, але отримані в результаті ДТП ушкодження, знизили товарну вартість автомобіля. Цей факт пригнічує позивача і позбавляє її впевненості в тому, що в разі продажу автомобіля, факт участі в ДТП не знизить значно його ціну. Сім`я позивача давно мріяла придбати електрокар, досить тривалий збирали кошти і в результаті після його покупки 01.09.2023, вже 19.09.2023 він був ушкоджений тільки тому, що водій ОСОБА_1 був неуважним за кермом. Моральна шкода, спричинена позивачу полягає у душевних стражданнях, пов`язаних із пошкодженням її майна, що потягло за собою зміну звичайного способу життя. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Враховуючи усі обставини справи позивач оцінює завдану їй моральну шкоду в розмірі 10 000 грн., яка буде співмірною компенсацією моральним стражданням потерпілої особи, яку вона і просить стягнути з відповідача на свою користь.

Ухвалою суду від 06 лютого 2024 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

У судове засідання позивач не з`явилася. Її представник адвокат Бузинарська Д.М. у судовому засіданні, яке відбулось 05.03.2024 року, на заявлених позовних вимогах наполягала та просила їх задовольнити з підстав, викладених у позові.

Відповідач ОСОБА_1 у судовому засіданні, яке відбулось 05.03.2024 року, позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволенні.

Його представник адвокат Соловйов І.П. у судовому засіданні, яке відбулось 05.03.2024 року, позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволенні, оскільки вважає, що страхова відповідальність відповідача була застрахована, ліміт відповідальності 480 000 грн. без франшизи, тому страхова компанія повинна була відшкодувати повий розмір спричиненого матеріального збитку позивачу, так як він у межах розміру страхового відшкодування. Вважає, що моральна шкода не підлягає стягненню, так як є необґрунтованою та позивачем не надано доказів її спричинення. Щодо судових витрат: заперечував проти стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 5 200,00 грн., вважаючи їх завищеними в частині складання позовної заяви в розмірі 3 000,00 грн., та недоведеними в частині складання клопотань, заяв, процесуальних документів, подачі адвокатських запитів 1 600,00 грн. В подальшому надав заяву про розгляд спрви за його відсутностію

Вислухавши представника позивача, відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків.

Як встановлено судом у судовому засіданні та не оспорюється сторонами у справі, позивач ОСОБА_3 є власником автомобіля Hyundai Ioniq д.н.з. НОМЕР_2 (а.с. 10 копія свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу).

19 вересня 2023 року о 08-59 годині водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Mercedes-Benz д.н.з. НОМЕР_1 по проспекту Мира, 5В в м. Кривому Розі, не врахував зміну дорожньої обстановки, при виявленні небезпеки для руху вчасно не вжив заходів для зменшення швидкості руху, аж до зупинки автомобіля Hyundai Ioniq д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_4 , який рухався попереду, та від зіткнення по інерції скоїв наїзд на автомобіль Ssang Yong Korando д.н.з. НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_5 , яка рухалася попереду. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні ушкодження.

Постановою Центрально-Міського районного суду Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 жовтня 2023 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850,00 грн. (а.с. 9 копія постанови).

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) і доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону №85/96-ВР).

Відповідно до статті 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Статтею 980 ЦК України визначено, що предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Питання страхування відповідальності власників транспортних засобів регулюється не тільки національним законодавством, а й міжнародними нормами, і Україна як держава, яка прагне вступу до Європейського Союзу, в Угоді про асоціацію України з ЄС зобов`язалась здійснити заходи щодо підвищення гарантій забезпечення прав потерпілих від ДТП відповідно до Директиви 2009/103/ЄС щодо страхування цивільної відповідальності по відношенню до використання автотранспортних засобів та забезпечення виконання зобов`язань щодо страхування такої відповідальності.

Відносини страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регламентує, зокрема, Закон №1961-IV.

Згідно зі статтею 999 ЦК України до відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Саме на забезпечення таких зобов`язань було ухвалено Закон №1961-IV.

Законом №1961-IV визначено як засади, так і процедури отримання потерпілими особами за наслідками ДТП відшкодування заподіяної шкоди.

Згідно зі статтею 3 Закону №1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до статті 5 указаного Закону об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих унаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

У разі настання страхового випадку страховик (страхова компанія) у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.1 статті 22 Закону №1961-IV).

Згідно із частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом №1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладення обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону №1961-IV) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі №760/15471/15-ц з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі №147/66/17).

Водночас у Законі №1961-IV наголошено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, та захисту майнових інтересів страхувальників. Тобто цей Закон спрямований насамперед на захист прав осіб, потерпілих внаслідок ДТП, при цьому також забезпечує майнові інтереси винної особи, які полягають у відшкодуванні спричиненої шкоди не нею, а страховиком (страховою компанією) за певні страхові внески (стаття 3 цього Закону).

Тобто положення цього Закону спрямовані як на захист прав потерпілої особи на відшкодування шкоди, так і на те, що винна особа має право розраховувати на відшкодування спричиненої нею шкоди страхувальником, у якого застрахована відповідальність винної особи. А тому, розглядаючи такі спори, судам слід уважно дотримуватись балансу інтересів як потерпілої особи, так і особи, яка застрахувала свою відповідальність та переклала тягар відшкодування шкоди на страховика.

Вказані висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 22 лютого 2022 року у справі №201/16373/16-ц, провадження №14-27цс21.

Як встановлено судом у судовому засіданні та не оспорюється сторонами у справі, цивільна правова відповідальність водія ОСОБА_7 на момент ДТП була застрахована відповідно до полісу ОСЦПВВНТЗ № 211764489 від 28.10.2022 у ТДВ «СК» МОТОР-ГАРАНТ», ліміт відповідальності 480 000 грн. без франшизи (а.с. 12 копія страхового акту).

Судовим експертом Маськом В.В. 01.10.2023 було складено Висновок транспортно-товарознавчої експертизи №03-09.23 щодо визначення матеріального збитку, заподіяного власнику КТЗ Hyundai Ioniq д/н AE4143ZA внаслідок ДТП від 19.09.2023, відповідно до якого розмір матеріального збитку складає 209 076,27 грн. (а.с. 13-43 копія висновку).

Страховою компанією ТДВ «СК «МОТОР-ГАРАНТ» позивачу сплачено 160 000,00 грн. на підставі заяви позивача, яка натомість просила стягнути матеріальний збиток саме у розмірі 209 076,27 грн., та страхового акту №615/23-ГГЮ від 06.12.2023, яким розмір страхового відшкодування страховиком визначено в сумі 160 000,00 грн. (а.с. 11 копія заяви, а.с. 12 копія акту).

Таким чином, виходячи із встановленого полісом розміру страхової суми за майнову (матеріальну) шкоду, що становить 480 000,00 грн., та суми встановленого експертизою збитку 209 076,27 грн., з винної особи може бути стягнуто різницю між страховим відшкодуванням та сумою завданого збитку у розмірі 49 076,27 грн., при цьому позивач просить стягнути з відповідача лише величину втрати товарної вартості автомобіля у сумі 26 237,31 грн.

При цьому суд зауважує, що розрахунок у позовній заяві не є вірним, оскільки: 209 076,27 грн. (матеріальний збиток, визначений висновком експерта) 160 000,00 грн. (сума страхового відшкодування) 23 131,56 грн. (ПДВ, сума якого вирахувана невірно) не дорівнює 26 237,31 грн., а дорівнює 25 944,71 грн.

Відповідно до Висновку транспортно-товарознавчої експертизи №03-09.23 щодо визначення матеріального збитку, заподіяного власнику КТЗ Hyundai Ioniq д/н AE4143ZA внаслідок ДТП від 19.09.2023 це величина втрати товарної вартості автомобіля у сумі 26 237,31 грн., яка й не була сплачена страховиком.

Оскільки суд розглядає спір в межах заявлених вимог, то вказана сума і підлягає стягненню. Із вказаних вище підстав суд відхиляє заперечення представника відповідача, висловлене під час судового засідання 05.03.2024.

Крім того, відповідно до частин першої-третьої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно з положеннями частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується особою, що її завдала за наявності її вини.

Вирішуючи питання щодо розміру моральної шкоди, суд виходить із характеру моральних страждань позивача, ступеня вини відповідача у вчинені ДТП, та оцінює моральну шкоду, завдану позивачу у розмірі 10 000,00 гривень, яка підлягає стягненню з відповідача.

Щодо вимоги про стягнення правової допомоги.

Пунктом 1 частини 3 статті 133 ЦПК України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу.

Згідно із частиною 1 статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Частиною 3 статті 137 ЦПК України визначено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес (пункти 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Схожі висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц.

Позивачем заявлено вимогу про відшкодування судових витрат та в якості доказів понесених витрат на правничу допомогу надано копії Договору №б/н про надання правничої допомоги від 09.01.2024, ордеру на надання правничої (правової) допомоги від 04.02.2024, протоколу погодження договірної ціни від 09.01.2024. В якості доказу сплати понесених витрат на правничу допомогу надано квитанцію, надруковану адвокатом Бузинарською Д.М. на персонального комп`ютері, яка, на думку адвоката, підтверджує сплату позивачем адвокатові 5 200,00 грн. правничої допомоги 02.02.2024. Однак, вказану квитанцію суд не може вважати належним доказом документального підтвердження фактично понесених позивачем витрат на правову (правничу) допомогу.

З огляду на викладене, відсутність документального підтвердження фактично понесених витрат на правову (правничу) допомогу (квитанція, платіжне доручення, тощо), відповідно до вищезазначених позицій Великої Палати Верховного Суду є підставою для відмови у задоволенні вимоги про відшкодування такої витрати.

Згідно із частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Позивачем заявлено вимогу про відшкодування судових витрат: судового збору в сумі 1 211,20 грн. Оскільки позов підлягає задоволенню, суд з врахуванням положень статті 141 ЦПК України вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача вказану суму судового збору.

Також позивачем заявлено вимогу щодо стягнення витрат на проведення експертизи в сумі 4 000,00 грн. та надано належний доказ підтвердження вказаних витрат (а.с. 44 копія квитанції).

Пунктом 2 частини 3 статті 133 ЦПК України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: пов`язані з проведенням експертизи.

Відповідно до статті 139 частини 6 ЦПК України розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

Згідно із частиною 2 статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на викладене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати на проведення експертизи в сумі 4 000,00 грн.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 81, 82, 89, 133, 137, 141, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд -

ухвалив:

позов ОСОБА_3 - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_2 ) матеріальну шкоду у сумі 26 237 (двадцять шість тисяч двісті тридцять сім) гривень 31 копійка, моральну шкоду у сумі 10 000 (десять тисяч) гривень 00 коп. та у рахунок відшкодування судових витрат: витрати по сплаті судового збору в сумі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок та витрати на проведення експертизи в сумі 4 000 (чотири тисячі) гривень 00 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 12 березня 2024 р.

Суддя Д.М. Ніколенко