Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №348/2107/24

Провадження № 2/348/996/24

19 листопада 2024 року Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області у складі судді Матолич В.В., за участю секретаря судового засідання Буратчук О.В., розглянув у судовому засіданні в м. Надвірна Івано-Франківської області справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення частки у спільному майні та визнання права власності,

інші учасники: представник позивача ОСОБА_3 .

Процесуальні дії у справі.

30.08.2024 ОСОБА_1 пред`явила позов, відповідно до якого просить суд визначити за позивачем 3/4 ідеальної частки житлової квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; визначити за ОСОБА_2 1/4 ідеальної частки вказаної квартири; визнати за позивачем право власності на 3/4 ідеальної частки вказаної квартири. В обгрунтування позову наведено таке. ОСОБА_4 та відповідач зареєстрували шлюб 02.11.1974. Позивач є їх донькою. 20.08.1976 виконавчим комітетом Надвірнянської міської ради ОСОБА_4 було видано ордер №167 серії 1 на право заняття квартири АДРЕСА_2 . Проживати там також мали право члени його сім`ї: дружина - ОСОБА_2 , син - ОСОБА_4 . Шлюб між батьками позивача було розірвано у червні 1996 року. Після розірвання шлюбу батьки залишились проживати у вказаній квартирі. ОСОБА_4 проживав у житловій кімнаті площею - 12.2 кв.м, а позивач і відповідач у житловій кімнаті площею - 16.1 кв.м. 02.12.1998 на підставі рішення суду договір житлового найму вказаної квартири було змінено, суд зобов`язав орган місцевого самоврядування укласти окремі договори житлового найму: з ОСОБА_2 на житлову кімнату площею 16.1 кв.м та з ОСОБА_4 - на житлову кімнату площею 12.2. кв.м, інші приміщення залишили у спільному користуванні. На виконання вказаного рішення суду було прийняте рішення від 30.09.1999 за №545. 06.10.1994 ОСОБА_4 , який був рідним братом позивача помер, внаслідок чого втратив право на приватизацію частини спірної квартири. Сторони у справі своє право на приватизацію реалізували. Так, 17.08.2000 їм було видане свідоцтво про право власності на спірну квартиру. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер. За життя ОСОБА_4 не приватизував свою частку у квартирі. Відповідно до рішення суду від 22.02.2019 у справі №348/2160/18 за позивачем визнали право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 на житлову кімнату загальною площею 12.2 кв.м та приміщення кухні, коридору, ванної кімнати, санвузол і кладову квартири. На даний час квартира перебуває у спільній власності сторін, при цьому частки у праві власності не визначені. Позивач вважає, що у неї виникло право власності на 3/4 спірної квартири. Відповідач з таким розподілом часток не погоджується.

18.09.2024 суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі, постановивши розглядати за правилами загального позовного провадження, призначив підготовче засідання.

10.10.2024 суд відклав підготовче засідання.

29.10.2024 суд відмовив у затвердженні мирової угоди, закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`вилася, її представник адвокат Реус Д.С. позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні пояснила, що проти задоволення позову не заперечує.

Суд встановив:

Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 батьками ОСОБА_1 є: ОСОБА_4 та ОСОБА_2 .

Відповідно до копії ордеру №167 серії І від 20.08.1976 ОСОБА_4 та членам його сім`ї: дружині, ОСОБА_2 , і сину, ОСОБА_4 , надано право на зайняття 2 кімнат загальною житловою площею 30.00 кв.м, в квартирі АДРЕСА_2 .

Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до копії рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 02.12.1998 у справі №2/1278.98, суд змінив договір житлового найму від 26.08.1976 та зобов`язав виконком Надвірнянської міської Ради народних депутатів укласти окремі договори житлового найму: з ОСОБА_2 - на житлову кімнату, площею 16.1 кв.м та з ОСОБА_4 - на житлову кімнату, площею 12.2 кв.м. Кухню, коридор, ванну, санвузол і кладову залишили в спільному користуванні ОСОБА_2 та ОСОБА_4 .

30.09.1999 рішенням виконавчого комітету Надвірнянської міської Ради народних депутатів №545 на виконання рішення суду від 02.12.1998 Надвірнянський ВЖРЕП зобов`язали укласти договори житлового найму на квартиру АДРЕСА_2 з ОСОБА_2 на кімнату, площею 16.1 кв.м та з ОСОБА_4 на кімнату, площею 12.2 кв.м.

Відповідно до копії свідоцтва про право власності на житло від 17.08.2000 ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є співвласниками квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 16.1 кв. м, про що зроблено запис у реєстрову книгу №1635/9. Згідно з технічним паспортом на об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 1635/9, це кімната, площею 16.1 кв. м у квартирі АДРЕСА_2 .

Згідно з копією довідки №221 від 09.04.2019, на підставі свідоцтва про право власності на житло від 17.08.2000 за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстровано право спільної власності на кімнату (приміщення 2) площею 16,1 кв.м у квартирі АДРЕСА_2 , а саме по 1/2 частині за кожною.

Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

22.02.2019 рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області у справі №348/2160/18 за ОСОБА_1 визнали право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на житлову кімнату загальною площею 12.2 кв.м та приміщення кухні, коридору, ванної кімнати, санвузол і кладову у квартирі АДРЕСА_2 .

Згідно з копією технічного паспорта на вказану квартиру від 26.12.2023 загальна площа квартири становить 47,4 кв.м.

25.06.2019 державний реєстратор відмовив у державній реєстрації права власності за ОСОБА_1 на підставі рішення суду від 22.02.2019 у справі №348/2160/18, оскільки для здійснення такої реєстраційної дії позивач подала технічний паспорт на всю квартиру, а право власності за нею визнали на відокремлену частину такої квартири, а тому слід виділити частку позивача у вказаній квартирі.

Відповідно до копії висновку про вартість майна суб`єкта оціночної діяльності ринкова вартість квартири за адресою: АДРЕСА_1 станом на 20.08.2024 склала 565200,00 гривень.

Оцінка суду.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, сторона позивача повинна, у тому числі довести, що саме відповідачем невизнається, оспорюється чи порушується право позивача.

Відповідно до ч.2 ст.112 ЦК УРСР розрізняється спільна власність з визначенням часток (часткова власність) або без визначення часток (сумісна власність).

Так, станом на 17.08.2000, коли сторонам було видане свідоцтво про право власності на кімнату, площею 16.1 кв. м, у спірній квартирі, часток кожного зі співвласників не було зазначено. Таким чином, вказана кімната належить сторонам на праві спільної сумісної власності. Державну реєстрацію права власності на вказану кімнату, як на окремий об`єкт щодо якого виникають цивільні права та обов`язки, виконано органом уповноваженим на це відповідно до вимог законодавства, що було чинним на момент видачі вказаного свідоцтва.

Згідно з ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст.179 ЦК України річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки.

Відповідно до рішення суду від 22.02.2019 всі інші відокремлені приміщення у спірній квартирі належать позивачу на праві особистої приватної власності. Однак право власності на вказані приміщення не зареєстроване за позивачем, оскільки для здійснення реєстрації права власності позивач подала технічний паспорт на квартиру в цілому, а для реєстрації права власності на квартиру в цілому позивачу слід виділити частку у спірній квартирі.

Таким чином, судом встановлено, що після видачі свідоцтва про право власності від 17.08.2000, як окремий об`єкт права власності, було зареєстровано кімнату, площею 16.1 кв. м у спірній квартирі. Цей об`єкт права власності належить сторонам на праві спільної сумісної власноті без визначення часток.

Право власності на інші відокремлені приміщення за адресою АДРЕСА_1 виникло у позивача, визнано за нею на підставі рішення суду від 22.02.2019, однак державна реєстрація такого права не проведена. Відповідно до рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 25.06.2019, державний реєстратор не виключає можливість реєстрації права власності на житлову кімнату як частину квартири, що відокремлена від інших кімнат. Слід також заначити, що при ухваленні рішення, суд не визнав за позивачем право власності на частку у квартирі, а саме на окремі приміщення, що були перелічені у резолютивній частині рішення.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року в справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року в справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року в справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 4 червня 2019 року в справі № 916/3156/17 (провадження № 12-304гс18).

Слід зазначити, що позивач не намагалася виготовити технічний паспорт на майно, право власності на яке визнане за нею на підставі рішення суду від 22.02.2019 та подати всі необхідні документи для проведення державної реєстрації такого права. Тому на думку суду сторона позивача обрала неналежний спосіб захисту свого права, а також у ході судового розгляду не довела, що саме відповідач порушує, невизнає чи оспорює права позивача, для захисту яких було пред`явлено вказаний позов.

Враховуючи наведене, у задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.

Оскільки судом ухвалене рішення про відмову у задоволенні позову, враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, судові витрати з відповідачів не підлягають стягненню.

Керуючись ст. 264, 265 ЦПК України, суд,

ухвалив:

відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення частки у спільному майні та визнання права власності.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Івано-Франківського апеляційного суду.

Позивач - ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_3 .

Відповідач - ОСОБА_2 ,РНОКПП НОМЕР_5 , місце проживання: АДРЕСА_1 ;

Повний текст рішення складено 29.11.2024.

Суддя Матолич В.В.