печерський районний суд міста києва
Справа № 752/6404/22-ц
пр. № 2-2820/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" травня 2024 р. Печерський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Соколова О.М.,

за участю секретаря судового засідання Проскурні А.Г.,

справа № 752/6404/22-ц

за участю:

представника позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві клопотання представника відповідача ОСОБА_2 про закриття провадження у цивільній справі № 752/6404/22-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про внесення аліментів на особистий рахунок дитини, -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 27.06.2022 року цивільну справу №752/6404/22 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про внесення аліментів на особистий рахунок дитини, передано за підсудністю до Печерського районного суду м. Києва.

Відповідно до ст. ст. 14, 33 ЦПК України справу було розподілено до розгляду судді Печерського районного суду Соколову О.М.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 05.10.2022 року цивільну справу № 752/6404/22-ц - прийнято до провадження судді Печерського районного суду м. Києва Соколова О.М. та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням сторін.

28.11.2021 року на адресу суду від представника відповідача ОСОБА_2 надійшло клопотання про закриття провадження у справі на підставі п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України. В обґрунтування клопотання вказує, що 09.02.2021 року позивачем було подано позов до Обухівського районного суду Київської області, який повністю співпадає з позовом, який перебуває на розгляді в даному провадженні, як за складом учасників цивільного процесу так і за матеріально-правовими вимогами та обставинами.

У судовому засіданні представник позивача заперечував проти задоволення клопотання про закриття провадження у справі.

У судовому засіданні представник відповідача підтримала клопотання про закриття провадження у справі, просила задовольнити.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що провадження у справі підлягає закриттю, з огляду на наступне.

Частиною 3 ст. 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Так, матеріалами справи встановлено, що позивач звернувся до суду з вимогою з дня звернення до суду зняти з ОСОБА_3 обов`язок сплачувати (припинити стягнення) згідно з судовим наказом Голосіївського районного суду м. Києва від 17.02.2020 року за № 752/2947/20 аліменти на утримання дитини ОСОБА_5 .

Крім того, судом встановлено, що рішенням Обухівського районного суду Київської області від 13.05.2021 року в справі № 372/454/21 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про припинення /зміну стягнення аліментів, у задоволенні позовних вимог відмовлено. Постановою Київського апеляційного суду від 09.12.2021 року рішення Обухівського районного суду Київської області від 13.05.2021 року в справі № 372/454/21, залишено без змін.

Вище зазначена справа стосується судового наказу від 17.02.2020 року виданого Голосіївським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісяця, починаючи з 12.02.2020 року і до досягнення дитиною повноліття.

Так, 02.11.2023 року ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва в справі № 752/2947/20 будо відмовлено в заяві ОСОБА_3 про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, 18.01.2024 року постановою Київського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_3 , залишено без задоволення, а ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва в справі № 752/2947/20 від 02.11.2023 року без змін.

Таким чином, має місце ситуація, за якої позивачем заявлено ті самі позовні вимоги, які обґрунтовано тими ж самими фактичними обставинами, однак при цьому позивач просить суд застосувати до спірних правовідносин сторін інші норми права.

Статтею 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Предмет спору - це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Підстави позову це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Тобто правові підстави позову це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду.

Питання щодо зміни підстав та предмету позову неодноразово досліджувалось судами вищих інстанцій.

Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 року по справі № 924/1473/15 (пункт 7.43) зазначено, що не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права. Водночас і посилання суду в рішенні на інші норми права, ніж зазначені у позовній заяві, не може розумітися як вихід суду за межі позовних вимог. У зв`язку з цим господарський суд, з`ясувавши у розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу в обґрунтування своїх вимог або заперечень послалися не на ті норми, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує у прийнятті рішення саме такі норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини.

У пунктах 26, 27 постанови Великої Палати. Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 320/9224/17 (провадження № 14-225це19) зазначено, що «згідно з пунктом 3 частини перший статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або с судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами. Тобто, згідно з вказаним пунктом підставою для закриття провадження у справі є, зокрема, вирішення спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав шляхом ухвалення рішення, яке набрало законної сили, або постановлення ухвали про закриття провадження у справі».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 761/7978/15- ц (провадження № 14-58цс18) зазначено, що «необхідність застосування пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України зумовлена, по-перше, неприпустимістю розгляду судами тотожних спорів, в яких одночасно тотожні сторони, предмет підстави позову, та, по-друге, властивістю судового рішення, що набрало законної сили (стаття 223 ЦПК України). За змістом наведеної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно співпадають сторони, підстава та предмет спору. Нетотожність хоча б одного з елементів не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору. У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення. У матеріальному розумінні предмет позову це річ, щодо якої виник спір».

Отже, на даний час існує судове рішення, що набрало законної сили, постановлене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет із тих самих підстав.

Згідно п.3 ч.1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрало законної сили рішення суду, ухвалене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 255 ЦПК України, про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу.

У зв`язку з вищевикладеним, суд вважає за доцільне закрити провадження по даній справі.

На підставі викладеного, керуючись п. 3 ч. 1, ч. 2 ст.255, 355 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Клопотання представника відповідача ОСОБА_2 про закриття провадження у цивільній справі № 752/6404/22-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про внесення аліментів на особистий рахунок дитини - задовольнити.

Провадження по цивільній справі № 752/6404/22-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про внесення аліментів на особистий рахунок дитини - закрити.

Ухвалу суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Печерський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги, протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М. Соколов