печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" травня 2024 р. Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Ільєвої Т.Г.,

при секретарі судових засідань - Ємець Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк», третя особа: Фінансова компанія «Фінілон» про захист прав споживачів, стягнення вкладу та відсотків, -

В С Т А Н О В И В :

У червні 2023 року до Печерського районного суду м. Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк», третя особа: Фінансова компанія «Фінілон» про захист прав споживачів, стягнення вкладу та відсотків.

У судове засідання сторони не з`явилися, будучи повідомленими належним чином про нього.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, про місце і час судового розгляду повідомлений належним чином, подав до суду заяву про проведення розгляду справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача подав до суду заяву в якій просив провести засідання без фіксації технічними засобами та відмовити у задоволенні позовних вимог, з підстав викладених у відзиві.

Інші учасники розгляду в судове засідання не з`явилися, про місце і час судового розгляду повідомлені належним чином, заяв, клопотань до суду не подано.

Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступних висновків.

Відповідно до частини першої ст. 12, частини першої ст. 20 ЦК України, особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд, у тому числі, реалізовує своє право на захист.

За частиною першою ст. 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до п. 1 статті 6 Конвенції Про захист прав людини та основоположних свобод, гарантується кожному право на подання до суду скарги, пов`язаної з його або її правами та обов`язками цивільного характеру (див. рішення від 21.02.1975 у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), п. 36, Series A № 18).

Судовим розглядом встановлено, що у червні 2023 року до Печерського районного суду м. Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк», третя особа: Фінансова компанія «Фінілон» про захист прав споживачів, стягнення вкладу та відсотків.

Зі змісту позовних вимог вбачається, що позивач просить стягнути з АТ КБ "ПриватБанк" грошові кошти в розмірі 25 000,00 дол.США за вкладом та 838,94 дол. США відсотків за депозитним договором №№SAMDNWFD100 від 06.12.2013 року.

В той же час, під час судового розгляду встановлено, що не заперечується самим позивачем, що між сторонами існує спір щодо вказаного предмету позову, а саме в справі № 757/39909/18.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 21.01.2020 року позовні вимоги було задоволено частково, зобов`язано Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» перерахувати належні позивачу кошти в розмірі 25 838 (двадцять п`ять тисяч вісімсот тридцять вісім) дол. США 94 центи.

Постановою Київського апеляційного суду від 22 лютого 2021 року рішення суду залишено в силі.

20.04.2021, на підставі виконавчого листа у Печерському районному відділі державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м.Києві відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1.

Порівняльний аналіз предметів спору у цій справі та у справі №757/39909/18 свідчить, що в частині вимог про стягнення (повернення) коштів позови є тотожними, оскільки цим предметом є стягнення (повернення) грошових коштів.

Деяка редакційна відмінність у формулюванні позивачем повторної аналогічної вимоги "про стягнення коштів" замість попереднього формулювання "про зобов`язання перерахувати грошові кошти" не є зміною предмету позову, оскільки по своїй суті ці предмети є аналогічними.

Тотожними є і склад сторін, що є очевидним, а також підстава позову.

Викладення позивачем у новому позові вимог у дещо змінній редакції не є свідченням пред`явлення позову у вказаній частині з інших підстав.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Для застосування вказаної підстави для закриття провадження у справі необхідна наявність водночас трьох складових, а саме: тотожних сторін спору, тотожного предмета позову, тотожної підстави позову, тобто коли позови повністю співпадають за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду.

Зазначена підстава для закриття провадження у справі спрямована на усунення випадків повторного вирішення судом тотожного спору, який вже розглянуто і остаточно вирішено по суті, оскільки після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав.

Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення. Закриття провадження у справі у цьому разі можливе лише за умови, що позов, з приводу якого ухвалено рішення, яке набрало законної сили, є тотожним з позовом, який розглядається.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 761/7978/15-ц зазначено, що необхідність застосування пункту 2 частини першої статті 205 ЦПК України (2004 року) зумовлена, по-перше, неприпустимістю розгляду судами тотожних спорів, в яких одночасно тотожні сторони, предмет і підстави позову, та, по-друге, властивістю судового рішення, що набрало законної сили (стаття 223 ЦПК України).

За змістом наведеної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно співпадають сторони, підстава та предмет спору. Нетотожність хоча б одного з елементів не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору. У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення. У матеріальному розумінні предмет позову - це річ, щодо якої виник спір.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 вказано, що предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Тобто зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасно зміна і предмета, і підстав позову не допускається. Разом з тим, не вважаються зміною підстави позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права (постанова Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15.

Аналогічні висновки містяться в постановах Верховного Суду від 28 липня 2021 року у справі № 640/9380/19, від 15 листопада 2021 року у справі № 428/9280/20, від 21 грудня 2021 року у справі № 295/983/21.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях від 25 липня 2002 року у справі "Совтрансавто-Холдинг" проти України" та від 28 жовтня 199 року у справі "Брумареску проти Румунії" зазначив, що існує установлена судом практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

За встановлених обставин та відповідних тому правових підстав, під час судового розгляду встановлено, що позови у справі № 757/27334/23-ц та № 757/39909/18-ц є тотожними, так як в них одночасно співпадають сторони, підстава та предмет спору, тому суд дійшов висновку про наявність правових підстав для закриття провадження у справі у відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 1-20, 43, 49, 158, 206, 255, 352-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

У Х В А Л И В :

Закрити провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк», третя особа: Фінансова компанія «Фінілон» про захист прав споживачів, стягнення вкладу та відсотків.

Роз`яснити позивачу, що у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв`язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя Тетяна ІЛЬЄВА