печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 травня 2024 року

Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Хайнацького Є.С.,

при секретарі судового засідання - Сміян А.Ю.,

за участю:

позивача: не з`явився,

відповідача: не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі та гідності, відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2 ) про захист честі та гідності, відшкодування моральної шкоди.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідач протягом декількох років постійно ображає його з використанням нецензурної лексики як при зустрічах, так і в соціальних мережах, зокрема, у спільній групі ОСББ. Противоправні дії відповідача не обмежуються лише словами. Зокрема, 05 червня 2020 року він прийшов у квартиру за місцем його (позивача) проживання по АДРЕСА_1 та застосував відносно нього та його матері, яка є особою похилого віку, фізичну силу.

Крім того, 11 липня 2022 року близько 11 години 20 хвилин відповідач заблокував вхідні двері його квартири, позбавивши вільного пересування та можливості спускатися в бомбосховище під час повітряної тривоги. Також, ОСОБА_3 пошкодив електрообладнання, позбавивши його засобів зв`язку.

01 серпня 2022 року відповідач заблокував двері, які вели до спільного коридору з квартирами АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , за допомогою велосипедного замка-джгута, що, у свою чергу, позбавило мешканців цих квартир можливості залишити приміщення. У вчиненні цих дій відповідач звинуватив його, принизивши перед сусідами.

На думку позивача інформація, наведена відповідачем відносно нього, не відповідає дійсності, а дії відповідача, постійні образи в чаті будинку, де інформацію отримує значна кількість мешканців, принижують його честь та гідність, тому вважає, що ОСОБА_2 повинен публічно вибачитися перед ним за свої вчинки.

Також зазначає, що протиправними діями відповідача йому завдано моральної шкоди, яка полягає у переживаннях та душевних стражданнях. Виходячи з характеру спричиненої моральної шкоди, розмір такої оцінює у 200 000,00 грн.

Посилаючись на зазначені обставини, просить суд зобов`язати ОСОБА_2 , який проживає у квартирі АДРЕСА_5 , публічно вибачитися перед ним за свої неправдиві слова на його адресу; стягнути з ОСОБА_2 200 000,00 грн на відшкодування завданої йому моральної шкоди.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2022 року відкрито в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі та гідності, відшкодування моральної шкоди та призначено справу для розгляду по суті на 02 лютого 2023 року.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 02 лютого 2023 року розгляд справи відкладено на 25 квітня 2023 року.

20 квітня 2023 року від представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_4 надійшов відзив на позовну заяву, у якому він просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Зазначає, що позовні вимоги не доведені жодними доказами. Надані позивачем роздруківки листувань у соціальних мережах не мають жодного відношення до відповідача, оскільки ніяк його не ідентифікують, а тому не можуть бути належними доказами у цій справі. Заявлені позивачем розміри моральної шкоди та витрат на правничу допомогу є необґрунтованими і нічим не доведені.

У квітні 2023 року представник відповідача подав до суду для прийняття до спільного розгляду з первісним позовом зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування майнової та моральної шкоди, в якій просить стягнути з ОСОБА_1 на свою користь 5 824,00 грн на відшкодування майнової шкоди та 100 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 25 квітня 2023 року у задоволенні клопотання відповідача про здійснення розгляду справи за правилами загального позовного провадження відмовлено. У прийнятті до спільного розгляду з первісним позовом зустрічної позовної заяви у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі та гідності, відшкодування моральної шкоди відмовлено.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 25 квітня 2023 року розгляд справи відкладено на 15 серпня 2023 року.

14 серпня 2023 року ОСОБА_1 подав відповідь на відзив, у якому підтримує свої доводи, викладені у позовні заяві, та наполягає на задоволенні своїх вимог.

У зв`язку з поданою представником відповідача заяви про відкладення розгляду справи, призначеного на 15 серпня 2023 року, через неможливість з`явитись в судове засідання, розгляд справи відкладено на 06 листопада 2023 року.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 06 листопада 2023 року розгляд справи відкладено на 29 лютого 2024 року.

У судовому засідання 29 лютого 2024 року позивач ОСОБА_1 та його представник - адвокат Данілова Ю.І. підтримали позов та просили задовольнити його у повному обсязі.

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_4 проти позову заперечував та просив відмовити у його задоволенні з огляду на недоведеність вимог.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 29 лютого 2024 року у справі оголошено перерву до 02 травня 2024 року.

Позивач та його представник в судове засідання 02 травня 2024 року не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином; представник позивача у поданій суду заяві просить провести розгляд справи за їх відсутності та ухвалити рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідач та його представник у судове засідання 02 травня 2024 року не з`явилися; про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином; представник відповідача у поданій суду заяві просить провести розгляд справи без їх участі та ухвалити рішення про відмову у позові.

Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Суд установив, що позивач ОСОБА_1 проживає у квартирі АДРЕСА_4 . Поверхом нижче у квартирі АДРЕСА_6 за вказаною адресою проживає відповідач ОСОБА_2 .

Відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 08 листопада 2022 року: за заявою ОСОБА_5 до реєстру внесено відомості щодо вчинення відносно неї кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 162 КК України, зареєстроване кримінальне провадження № 0001876; за заявою ОСОБА_5 до реєстру внесено відомості щодо вчинення відносно неї кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 126 КК України, зареєстроване кримінальне провадження № 0001877; за заявою ОСОБА_5 до реєстру внесено відомості щодо вчинення відносно неї кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 125 КК України, зареєстроване кримінальне провадження № 0001878.

У листі від 09 грудня 2022 року № 13-40вих22 Голосіївська окружна прокуратура м. Києва повідомила, що досудове розслідування триває.

Окрім того, позивачем надано копії роздруківки листування мешканців будинку у чаті ОСББ «Темп-4».

Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права

У частині першій статті 4 ЦПК України зазначено, що кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту. Схожий за змістом висновок зроблений в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19).

Статтею 3 Конституції України, статтею 297 ЦК України передбачено, що кожен має право на повагу до його честі і гідності. Честь і гідність фізичної особи є недоторканними. У разі порушення цих прав фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її честі і гідності.

У статті 32 Конституції України визначено, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Згідно із частиною першою статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Статтею 299 ЦК України передбачено право фізичної особи на недоторканість її ділової репутації та право на звернення до суду з позовом про захист ділової репутації.

У пунктах 15, 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» судам роз`яснено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Крім того, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. У той час як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доведення достовірності оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку, що є базовою частиною права.

Згідно з частиною другою статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Таким чином, слід відрізняти деякі висловлювання, які хоч і мають характер образи, однак у контексті є оціночними судженнями, з огляду на вжиті слова, вирази та мовно-стилістичні засоби.

Спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація. У разі, якщо спростування недостовірної інформації неможливо чи недоцільно здійснити у такий же спосіб, у який вона була поширена, то воно повинно проводитись у спосіб, наближений (адекватний) до способу поширення, з урахуванням максимальної ефективності спростування та за умови, що таке спростування охопить максимальну кількість осіб, що сприйняли попередньо поширену інформацію.

Звертаючись до суду з позовом, позивач, як на обґрунтування своїх вимог, посилається на те, що відповідач регулярно з використанням нецензурної лексики висловлює образи на його адресу.

При цьому, позивач не надав суду жодних доказів поширення відповідачем будь-якої інформації саме стосовно нього та при яких обставинах вона була поширена.

Наявні у матеріалах справи роздруківки листування у чаті ОСББ «Темп-4» не свідчать про те, що зазначене в них адресоване позивачу, а автором цих висловлювань є саме відповідач, зміст самих висловлювань в їх загальному контексті свідчить про відсутність твердження про конкретні факти та конкретних осіб.

Посилання на те, що відповідач висловлював щодо нього образливі слова, не є інформацією, яка згідно із законом підлягає спростуванню.

Аналогічна правова позиція зазначена у постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 541/349/20.

Суд звертає увагу, що статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Крім того, з позовної заяви вбачається, що позивач просив спростувати розповсюджену щодо нього інформацію відповідачем шляхом публічного вибачення.

Відповідно до роз`яснень, викладених в пункті 26 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» та відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Частина перша статті 34 Конституції України кожному гарантує право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Суд не вправі зобов`язувати відповідача вибачатися перед позивачем у тій чи іншій формі, оскільки примусове вибачення як спосіб судового захисту гідності, честі чи ділової репутації за поширення недостовірної інформації не передбачено статтями 16 та 277 ЦК України.

Аналогічний висновок зробив Верховний Суд у постановах від 20 лютого 2019 року у справі № 401/573/17, від 29 липня 2020 року у справі № 347/263/18, від 13 березня 2024 року у справі № 712/10999/22.

Зазначене узгоджується із прецедентною практикою Європейського суду з прав людини у рішеннях від 25 травня 2011 року (заява № 33014/05) у справі «Редакція газети «Правовоє дєло» та Штекель проти України».

Враховуючи викладене, суд не вбачає підстав для задоволення вимог позивача, оскільки обраний ним спосіб захисту порушеного права - шляхом публічного вибачення за розповсюдження негативної інформації, що принижує його честь та гідність, не передбачений законом.

Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди, то стаття 23 ЦК України передбачає підстави відшкодування моральної шкоди. Моральна шкода, зокрема, полягає у фізичному болі і стражданнях, що особа зазнала в зв`язку з каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, що фізична особа зазнала в зв`язку з протиправною поведінкою у відношенні його; у душевних стражданнях, що фізична особа зазнала в зв`язку з ушкодженням чи знищенням майна; у приниженні честі, достоїнства, а також ділової репутації.

Оскільки відсутні підстави для задоволення вимог позову в частині про захист гідності та честі, то відповідно не підлягають і задоволенню вимоги позивача в частині відшкодування моральної шкоди.

Із урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 у повному обсязі.

Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі відмови в позові - на позивача.

Оскільки суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову, судові витрати несе позивач відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Враховуючи викладене, керуючись Конституцією України, Законом України «Про інформацію», ст.ст. 15, 16, 77, 277, 297, 299 Цивільного кодексу України, ст. ст. 12, 13, 76-81, 200, 247, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі та гідності, відшкодування моральної шкоди - залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційні скарги на рішення подаються учасниками справи до Київського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено та підписано 10.05.2024 року.

Суддя Є.С. Хайнацький