ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 953/459/24
Номер провадження 22-ц/818/1214/24
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 травня 2024 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Мальованого Ю.М.,

суддів: Бурлака І.В., Тичкової О.Ю.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Комунального підприємства «Комплекс з вивозу побутових відходів» на ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 23 січня 2024 року в складі судді Демченко С.В. у справі № 953/459/24 за заявою Комунального підприємства «Комплекс з вивозу побутових відходів» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за надані послуги з вивезення побутових відходів,

В С Т А Н О В И В :

19 січня 2024 року Комунальне підприємство «Комплекс з вивозу побутових відходів» (надалі КП «Комплекс з вивозу побутових відходів») звернулося до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за надані послуги з вивезення побутових відходів.

Заява мотивована тим, що боржниця зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , та є індивідуальним споживачем послуг, що надаються КП «Комплекс з вивозу побутових відходів» за даною адресою, зокрема, послуг з вивезення побутових відходів, а відтак боржниця має нести відповідальність відповідно до вимог ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст.1 Закону України «Про відходи» за зобов`язання з оплати житлово-комунальних послуг. Однак, всупереч вимогам чинного законодавства, боржниця ОСОБА_1 не здійснювала оплату за отримані послуги з вивозу побутових відходів, внаслідок чого за період з 01 квітня 2019 року по 31 січня 2022 року утворилась заборгованість останньої за спожиті послуги з вивезення побутових відходів у розмірі 1423 грн 84 коп.

Посилаючись на вказані обставини, КП «Комплекс з вивозу побутових відходів» просило видати судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за послуги за вивезення побутових відходів у розмірі 1423 грн 84 коп. та покласти судові витрати на боржницю.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 23 січня 2024 року відмовлено КП «Комплекс з вивозу побутових відходів» у видачі зазначеного судового наказу.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що заявник у заяві про видачу судового наказу просить стягнути з ОСОБА_1 на користь КП «Комплекс з вивозу побутових відходів» заборгованість за послуги з вивезення побутових відходів за період з 01 квітня 2019 року по 31 січня 2022 року в розмірі 1423 грн 84 коп., тобто після спливу трирічного строку позовної давності.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, КП «Комплекс з вивозу побутових відходів» подало апеляційну скаргу, в якій просило ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 23 січня 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким заяву про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за послуги за вивезення побутових відходів задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що строки передбачені ст. 257 ЦК України, продовжені на період дії карантину в зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби. Зауважує, що строки не пропущені, заява подана про стягнення заборгованості в межах трирічного строку давності. Крім того, в країні запроваджено військовий стан.

ОСОБА_1 правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалася.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до частин 1, 2, 4, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною 3 статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції розглядає апеляційну скаргу КП «Комплекс з вивозу побутових відходів» на ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 23 січня 2024 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами на підставі частини 1 статті 369 ЦПК України.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_1 зареєстрована та мешкає в квартирі АДРЕСА_2 та є споживачем послуг з вивезення побутових відходів (а.с.6, 15).

Приписами пункту 5 частини 2 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 22 квітня 2020 року № 248, КП «Комплекс з вивозу побутових відходів» було визначено виконавцем послуг з вивезення побутових відходів у місті Харкові (а.с.8).

Послуга з вивезення побутових відходів належить до комунальних послуг, у зв`язку з чим на правовідносини в сфері вивезення побутових відходів поширюється дія Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (№ 2189-VIII від 09 листопада 2017 року) та інших нормативно-правових актів у сфері житлово-комунального господарства.

Відповідно до ст. 35-1 Закону України «Про відходи» власники або наймачі, користувачі, у тому числі орендарі джерел утворення побутових відходів, земельних ділянок укладають договори з юридичною особою, яка визначена виконавцем послуг на вивезення побутових відходів, здійснюють оплату таких послуг.

КП «Комплекс з вивозу побутових відходів» надає послуги з вивезення побутових відходів від багатоквартирних житлових будинків м. Харкова на підставі публічного договору про надання послуг з вивезення побутових відходів, розробленого та укладеного відповідно до Типового договору про надання послуг з вивезення побутових відходів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів № 1070 від 10 грудня 2008 року, який був опублікований в офіційному засобі масової інформації Харківської міської ради «Харьковские известия» № 153/2 від 28 грудня 2011 року та набрав чинності з 01 січня 2012 року і не оскаржувався споживачами (а.с.8 зворот).

Відповідно до ст.7 Закону «Про житлово-комунальні послуги» (№ 2189-VIII від 09 листопада 2017 року), укладення договору на надання житлово-комунальних послуг визначено як обов`язок, а не право сторін, а тому відсутність договірних правовідносин не є підставою для відмови в стягненні з відповідача коштів за надані житлово-комунальні послуги.

Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі, зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року по справі 221/515/15-а.

З матеріалів справи вбачається, що боржниця ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 та є індивідуальним споживачем послуг, що надаються КП «Комплекс з вивозу побутових відходів» за даною адресою, зокрема, послуг з вивезення побутових відходів, а відтак боржник відповідно до вимог ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та ст.1 Закону України «Про відходи» має нести тягар за зобов`язаннями з оплати житлово - комунальних послуг.

Згідно статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Підставою звернення до суду із заявою про видачу судового наказу було те, що боржниця ОСОБА_1 належним чином свої зобов`язання щодо оплати послуг з вивезення побутових відходів не виконувала, плату за спожиті послуги в повному обсязі не вносила, внаслідок чого в боржниці перед КП «Комплекс з вивозу побутових відходів» утворилась заборгованість за надані послуги з вивезення побутових відходів за період з 01 квітня 2019 року по 31 січня 2022 року в розмірі 1423 грн 84 коп.

Постановляючи ухвалу про відмову в видачі судового наказу, суд першої інстанції виходив з того, що з моменту виникнення у заявника права вимоги до боржника пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом.

Проте, погодитися з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не може, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частиною 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно статті 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Зокрема, пунктом 3 частини 1 статті 161 ЦПК України передбачено, що судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, електронних комунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості.

Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом (ч.2, 3 ст.160 ЦПК України).

Підстави для відмови в видачі судового наказу викладені в ст.165 ЦПК України.

Зокрема, пунктом 5 частини 1 цієї статті встановлено, що суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги, або пройшов строк, встановлений законом для пред`явлення позову в суд за такою вимогою.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що в січні 2024 року представник КП «Комплекс з вивозу побутових відходів» звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу, в якій просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за послуги з вивезення побутових відходів за період з 01 квітня 2019 року по 31 січня 2022 року в розмірі 1423 грн 84 коп. (а.с.1-2).

В апеляційній скарзі КП «Комплекс з вивозу побутових відходів» зазначає, що строк позовної давності для звернення до суду із даною заявою ним не пропущений, оскільки останній було продовжено на підставі постанови КМУ від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», та Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби COVID-19» від 30 березня 2020 року № 540-ІХ, який був відмінений з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року відповідно до постанови КМУ від 27 червня 2023 року.

У відповідності до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Цивільним кодексом України визначено два види строків позовної давності: а) загальний; б) спеціальні.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Загальні строки позовної давності є абстрактними, поширюються на всі цивільні правовідносини, за винятком тих, щодо яких законом встановлений інший строк або які взагалі виведені з-під дії строків позовної давності.

Загальний строк позовної давності складає три роки і не залежить від суб`єктного складу правовідносин (стаття 257 ЦК України).

Спеціальна позовна давність визначена статтею 258 ЦК України.

Як свідчать матеріали справи, датою звернення КП «Комплекс з вивозу побутових відходів» із даною заявою є 19 січня 2024 року, а період нарахуванням останнім заборгованості становить з 01 квітня 2019 року по 31 січня 2022 року (а.с.1-2)

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено карантин з 12 березня 2020 року на всій території України. Строк карантину неодноразово продовжувався.

Запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина.

Законом України № 530-ІХ від 17 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (частина 2 статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»).

Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

У пункті 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19).

Інститут позовної давності має на меті, зокрема, гарантувати правову визначеність, забезпечення захисту порушених прав, притягнення до відповідальності. Також він стимулює уповноважену особу до активних дій щодо реалізації належного їй права під загрозою його втрати, запобігає несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу.

Рівність і недискримінація є одними із основних принципів реалізації прав людини.

Виходячи із взаємозв`язку норм права, які були прийняті органом законодавчої влади в Україні під час дії карантину, введеного Урядом України у зв`язку із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), цілей, з метою яких ці норми впроваджені, а також з метою недопущення безпідставного звуження прав учасників цивільних правовідносин, колегія суддів дійшла висновку, що пункт 12 Перехідних і прикінцевих положень ЦК України щодо продовження під час карантину строків загальної і спеціальної позовної давності, передбачених статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, підлягає застосуванню.

Крім того, пунктом 19 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України, на який також посилається заявник в апеляційній скарзі, передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.

24 лютого 2022 року строком на 30 діб в Україні було введено воєнний стан відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України» «Про введення воєнного стану в Україні».

В подальшому, відповідно до Указів Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та від 24 лютого 2022 року № 65/2022 «Про загальну мобілізацію» неодноразово були внесені зміни щодо продовження строку дії воєнного стану в Україні та проведення мобілізації.

На даний час строк дії воєнного стану в України продовжено з 05 години 30 хвилин 14 травня 2024 року строком на 90 діб, згідно Указу Президента України від 06 травня 2024 року № 271/2024 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні».

Таким чином, з огляду на приписи статей 256, 257 ЦК України, на встановлений Кабінетом Міністрів України карантин з 12 березня 2020 року, на набрання чинності Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX щодо продовження строків позовної давності на час дії карантину - 02 квітня 2020 року, пункти 12, 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, а також на встановлені судом обставини, а саме, дату звернення КП «Комплекс з вивозу побутових відходів» із даною заявою 19 січня 2024 року та період нарахування останнім заборгованості, що становить з 01 квітня 2019 року по 31 січня 2022 року включно, трирічний строк позовної давності щодо вимог у даній справі заявником не пропущено.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про невідповідність висновків суду обставинам справи та те, що ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм матеріального права.

Враховуючи вищевикладене, ухвала Київського районного суду м. Харкова від 23 січня 2024 року підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Оскільки постанова Харківського апеляційного суду не стосується вирішення справи по суті, підстави для розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції відсутні, тому розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст. 367, ч. 2 ст. 369, п. 6 ч. 1 ст. 374, п. 1 ч. 1 ст. 379, ст. ст. 381, 382, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Комплекс з вивозу побутових відходів» задовольнити.

Ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 23 січня 2024 року скасувати, справу направити до Київського районного суду м. Харкова для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 17 травня 2024 року.

Головуючий Ю.М. Мальований

Судді І.В. Бурлака

О.Ю. Тичкова