КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/9884/2024
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2024 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Мережко М.В., Соколової В.В.

за участю секретаря судового засідання Крисіної В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01 березня 2024 року, постановлену під головуванням судді Ярмола О.Я.,

у справі за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Білоцерківський відділ державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про визнання неправомірними рішення та дії державного виконавця, -

встановив:

20 лютого 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на рішення та дії державного виконавця.

Вимоги скарги мотивує тим, що рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 в розмірі частини всіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення нею повноліття, починаючи з 10 грудня 2020 року.

На теперішній час у Білоцерківському відділі державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) перебуває виконавче провадження НОМЕР_1 від 12 серпня 2021 року.

Вказує, що 05 грудня 2023 року о 21 годині 02 хвилини на автодорозі М-05 Київ-Одеса ОСОБА_1 був зупинений поліцейським, під час зупинки ОСОБА_1 дізнався, що відносно транспортного засобу встановлене тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами постановою Білоцерківського відділу державної виконавчої служби м. Біла Церква НОМЕР_1 від 20 листопада 2023 року.

З моменту винесення державним виконавцем постанови про накладення тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами докази того, що ОСОБА_1 отримав постанову державного виконавця від 20 листопада 2023 року по виконавчому провадженні НОМЕР_1 про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами вчасно та за правилами законодавства України щодо порядку здійснення виконавчого провадження, відсутні.

Зазначає, що усе своє життя і до моменту накладення тимчасового обмеження у праві керування транспортним засобом скаржник працював водієм та здійснював перевезення різних вантажів, чим законно заробляв кошти і це був єдиний його дохід.

Постанова державного виконавця Білоцерківського відділу державної виконавчої служби м. Біла Церква НОМЕР_1 від 20 листопада 2023 року про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами залишила скаржника без джерела доходу для існування, у тому числі і для належного виконання рішення суду за виконавчим провадженням НОМЕР_1 від 12 серпня 2021 року.

11 грудня 2023 року скаржник звернувся до Білоцерківського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) із заявою про зняття тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами, оскільки це єдине джерело доходу. Начальником Білоцерківського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відмовлено заявнику у знятті тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами, мотивуючи тим, що таке обмеження не застосовується лише тоді, коли має місце позбавлення боржника основного законного джерела доходу.

29 січня 2024 року ОСОБА_1 повторно звернувся до Білоцерківського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) із заявою про зняття тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами, додавши докази наявності у заявника основного законного джерела заробітку для існування, який пов`язано безпосередньо із керуванням транспортними засобами.

Білоцерківським ВДВС у Білоцерківському районі Київської області ЦМУМЮ (м. Київ) відмовлено заявнику у знятті тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами.

Вказує, що не згоден із відповіддю Білоцерківського ВДВС у Білоцерківському районі Київської області ЦМУМЮ (м. Київ), оскільки останнім не враховано факти наявності у заявника основного законного джерела засобу для існування, який пов`язано безпосередньо із керуванням транспортними засобами.

Відмову Білоцерківського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) скаржник отримав шляхом поштового зв`язку 16 лютого 2024 року.

Вказує, що пунктом 1 частини 10 статті 71 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що тимчасове обмеження боржника у праві керування транспортними засобами не може бути застосовано у разі, якщо встановлення такого обмеження позбавляє боржника основного законного джерела засобів для існування. Професія скаржника - це єдине законне джерело для фінансового забезпечення власних потреб та потреб і інтересів дітей, щодо яких відбувається стягнення аліментів. Відтак постанова державного виконавця від 20 листопада 2023 року винесена неправомірно.

Мотивуючи наведеним, просить суд визнати неправомірною постанову від 20 листопада 2023 року про встановлення тимчасового обмеження ОСОБА_1 у праві керування транспортними засобами, винесену державним виконавцем Білоцерківського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Козачук Н.А. в межах виконавчого провадження НОМЕР_1.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01 березня 2024 року у задоволенні скарги відмовлено.

Не погодившись з постановленою ухвалою, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права.

Вказує, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали не враховано той факт, що постанова державного виконавця від 20 листопада 2023 року про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами винесена з порушенням статті 28 Закону України «Про виконавче провадження».

Вказує, що в порушення вимог статей 28, 71 Закону України "Про виконавче провадження" державним виконавцем не направлено копію оскаржуваної постанови ОСОБА_1 .

Також судом першої інстанції не перевірено належним чином надані скаржником докази того, що керування транспортними засобами є основним та єдиним законним джерелом засобів для існування. В матеріалах скарги міститься договір оренди автомобіля, договори про надання перевезення вантажів автомобільним транспортом від 09 травня 2022 року, 15 липня 2022 року, товарно-транспортні накладні від 17 червня 2022 року, перепустка, видана рішенням військового командування на пересування в межах м. Києва та Київської області серії ЦУ №038539, та витяги з особистого кабінету користувача.

Вказує, що 16 березня 2024 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань внесено запис про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (види економічної діяльності: 49.32 - надання послуг таксі (основний) та 49.41 - вантажний автомобільний транспорт). 18 березня 2024 року, між скаржником та ТОВ «Преміум компані» укладено договір № 18/03/2024 про надання послуг перевезення вантажів автомобільним транспортом.

Крім цього, судом першої інстанції не враховано, що на теперішній час у скаржника наявний чинний Договір про використання онлайн - сервісу Uklon для надання Послуг перевезення. За Договором приєднання Уклон ЛТД надає заявнику можливість надавати послуги перевезення після отримання замовлень, здійснених через технологічну платформу.

Мотивуючи наведеним, просить суд ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01 березня 2024 року скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким вимоги скарги задовольнити.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, причини неявки не повідомляв. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується даними зворотного повідомлення про вручення поштового відправлення.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином.

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд ухвалив розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явились, оскільки їхня неявка не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до частини 5 статті 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовивши у задоволенні скарги, суд першої інстанції вказав, що посилання ОСОБА_1 на те, що керування транспортним засобом для нього основним законним джерелом засобів для існування, не знайшли свого підтвердження.

Суд зробив висновок, що згідно витягу про фізичну особу-підприємця убачається, що з 07 травня 2022 року ОСОБА_1 займався підприємницькою діяльністю, вид діяльності: 49.41 вантажний автомобільний транспорт, однак 21 червня 2023 року припинив вказану діяльність за власним рішенням. Відтак, матеріали справи не містять достатніх, допустимих та беззаперечних доказів щодо використання ОСОБА_1 транспортного засобу у зв`язку із роботою.

Суд вказав, що не досліджує матеріальне становище учасників виконавчого провадження, не має законних підстав зменшувати, відстрочувати чи розстрочувати борг, скасовувати застосовані державним виконавцем заходи, які були застосовані у відповідності до Закону.

Суд виснував, що під час розгляду даної скарги не знайшла підтвердження обставина неправомірних дій, рішень, або бездіяльністю державного виконавця.

Установлено, що 24 травня 2021 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області видано виконавчий лист №357/12376/20 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку платника аліментів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення нею повноліття, починаючи з 10 грудня 2020 року (а.с. 45-46).

Постановою державного виконавця НОМЕР_1 від 12 серпня 2021 року відкрито виконавче провадження НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа №357/12376/20 2/357/786/21 (а.с. 47).

Відповідно до даних повідомлення №37147 від 09 червня 2022 року ОСОБА_1 внесено до Єдиного реєстру боржників, у зв`язку із наявною заборгованістю у розмірі 49 185,00 гривень, що сукупно перевищує суму відповідних платежів за три місяці (а.с.52-53).

Відповідно до даних розрахунку заборгованості №102129 від 27 вересня 2023 року станом на 30 вересня 2023 року розмір заборгованості ОСОБА_1 становить 100 157,00 гривень (а.с. 54).

Постановами державного виконавця ВП НОМЕР_1 від 09 червня 2022 року ОСОБА_1 встановлено: тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України; тимчасове обмеження у праві полювання до погашення заборгованості із сплати аліментів у повному обсязі згідно виконавчого листа №357/12376/20 (а.с. 58-59).

Постановою державного виконавця ВПНОМЕР_1 від 20 листопада 2023 року ОСОБА_1 встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами до погашення заборгованості із сплати аліментів у повному обсязі згідно виконавчого листа №357/12376/20 2/357/786/21, виданого 24 травня 2021 року (а.с. 62).

11 грудня 2023 року ОСОБА_1 звернувся із заявою до начальника Білоцерківського відділу ДВС Світлани Юрченко, у якій зазначив, що він має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, орендує автомобіль, працює водієм у службі таксі, та лише вказаною роботою заробляє кошти. Зазначив, що на даний час перебуває у критичному фінансовому становищі. Просив зняти обмеження у праві керування транспортним засобом (а.с. 63).

12 грудня 2023 року ДВС надано відповідь, згідно якої відсутні підстави для скасування тимчасового обмеження боржника у праві керувати транспортними засобами по ВП № НОМЕР_2 (а.с. 64-65).

29 січня 2024 року ОСОБА_1 повторно звернувся до відділу ДВС із заявою про зняття тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами, до заяви долучено копію договору оренди автомобіля (а.с. 66-69).

01 лютого 2024 року ОСОБА_1 надано відповідь про відсутність підстав для скасування обмеження. Вказана відповідь отримана боржником 16 лютого 2024 року (а.с.70,71).

Згідно даних розрахунку заборгованості від 27 лютого 2024 року №45237 у виконавчому провадженні НОМЕР_1 заборгованість зі сплати аліментів станом на 01 лютого 2024 року становить 99 805,00 грн (а.с. 126).

Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно частини 1 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Частиною 5 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів. Рішення виконавця про відкладення проведення виконавчих дій може бути оскаржене протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до пункту а) частини 1 статті 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.

Установлені статтею 449 ЦПК України строки є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно із скаргою або викладається в скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи.

За змістом статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Відповідно до статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

При вирішенні питання про те, які підстави можна вважати поважними для поновлення строку звернення до суду з відповідною скаргою, суд має керуватися тим, що вичерпного переліку таких підстав процесуальний закон не містить, вони у кожному конкретному випадку залежать від певних ситуацій. При цьому суд також має враховуватися прецедентна практика Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує справедливий судовий розгляд, а виконання рішення суду є завершальною частиною розгляду цивільної справи.

У постанові Верховного Суду від 04 листопада 2022 року у справі № 761/38464/20 (провадження № 61-7465св22) зазначено, що перебіг десятиденного строку для оскарження рішення, дій чи бездіяльності виконавця починається з наступного дня після настання події, з якою пов`язано його початок, тобто після фактичної або можливої обізнаності особи про порушення її прав і свобод. Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 12 квітня 2023 року у справі № 209/2838/16 (провадження № 61-11073св22).

Із змісту скарги на дії державного виконавця убачається, що ОСОБА_1 дізнався про наявність оскаржуваної постанови державного виконавця 05 грудня 2023 року під час зупинки його транспортного засобу.

Саме з цього моменту (05 грудня 2023 року) починається перебіг строку, встановленого процесуальним законодавством для оскарження дій державного виконавця. Тобто останнім днем в межах десятиденного строку на оскарження рішень та дій державного виконавця є 15 грудня 2023 року.

Разом з цим, ОСОБА_1 , звернувшись до суду із скаргою 20 лютого 2024 року, не порушує питання про поновлення пропущеного строку на звернення із скаргою.

Враховуючи, що про наявність постанови державного виконавця від 20 листопада 2023 року ОСОБА_1 дізнався 05 грудня 2023 року, а із скаргою до суду звернувся 20 лютого 2024 року, ОСОБА_1 є таким, що пропустив десятиденний строк на звернення до суду зі скаргою з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатись про порушення права.

Наслідком пропуску ОСОБА_1 строку на подачу скарги про визнання неправомірними рішення та дії державного виконавця Білоцерківського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) за відсутності заяви про поновлення цього строку - є залишення скарги без розгляду.

На викладене суд першої інстанції уваги не звернув, внаслідок чого помилкового розглянув скаргу по суті, відмовивши у її задоволенні.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Ураховуючи викладене ухвала Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01 березня 2024 року підлягає скасуванню з підстав, передбачених пунктом 4 частини 1 статті 376 ЦПК України, із залишенням скарги ОСОБА_1 без розгляду.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01 березня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Скаргу ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Білоцерківський відділ державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про визнання неправомірними рішення та дії державного виконавця - залишити без розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді М.В. Мережко

В.В. Соколова