Справа № 457/376/24
провадження №2/457/120/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 травня 2024 року м. Трускавець

Трускавецький міський суд Львівської області

в складі головуючого-судді Василюк Т.В.,

секретар судового засідання Кушнір М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Трускавці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ будинку в натурі,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до Трускавецького міського суду Львівської області з позовом до ОСОБА_2 про поділ будинку в натурі. Свою позовну заяву мотивував тим, що йому належить на праві спільної часткової власності житловий будинок з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 . Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 22 грудня 2021 року ОСОБА_2 Бориславською державною нотаріальною конторою, відповідачка успадкувала після смерті своєї мами ОСОБА_3 частину житлового будинку з господарськими спорудами по АДРЕСА_1 . Житловий будинок складається з трьох житлових кімнат площею 39,1 кв.м. та кухні, загальна площа будинку 56,5 кв.м.; до будинку належать господарські будівлі - сарай, вбиральня, альтанка, замощення. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину, виданого 17 березня 2015 року Трускавецькою державною нотаріальною конторою, ОСОБА_1 успадкував після смерті своєї мами ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 частину житлового будинку з господарськими спорудами по АДРЕСА_1 , житловий будинок складається з трьох житлових кімнат площею 39,1 кв.м., кухні та підвалу; до будинку належать господарські будівлі - сарай, замощення. Позивачу на праві власності належить земельна ділянка площею 0,0429 га., кадастровий номер :03:007:0105 на підставі договору про поділ земельної ділянки, що є у спільній частковій власності від 18.07.2019 року, нотаріально посвідченого приватним нотаріусом Трускавецького міського нотаріального округу Єдин Л.В. за реєстровим номером 754, що підтверджується витягом з ДРРП від 19.09.2019 року. Відповідачці на праві власності належить земельна ділянка площею 0,0323га., кадастровий номер :03:007:0106 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 20.12.2021 року Бориславською державною нотаріальною конторою, що підтверджується витягом з ДРРП від 20.12.2012 року.

На цих двох ділянках за адресою АДРЕСА_1 розташований спірний житловий будинок з господарськими спорудами. Позивачем було здійснено реконструкцію будинку, збільшено його площу, добудовано господарські споруди. Сторони як співвласники будинку ввели в експлуатацію реконструйований житловий будинок з господарськими спорудами, проведена державна реєстрація права власності на реконструйований житловий будинок, який згідно технічного паспорту позначений на плані літ.А-2, загальною площею 194,7кв.м., житловою - 110,2 кв.м., до якого належить сарай, огорожа. В ДРРП здійснено реєстрацію вказаного об?єкту нерухомого майна, за позивачем та відповідачкою зареєстровано право спільної часткової власності у розмірі частки; реєстраційний номер об?єкту - 15. За попередньою домовленістю між сторонами було узгоджено здійснити поділ вказаного житлового будинку на два окремі об?єкти нерухомого майно, з урахуванням вкладу позивача як співвласника у реконструкцію будинку, проведену за його особисті кошти. Для цього позивач та відповідачка звернулися у КП Львівської обласної ради «Дрогобицьке МБТІ та ЕО». 02.10.2023 року КП Львівської обласної ради «Дрогобицьке МБТІ та ЕО» надало довідку про можливість поділу, реєстраційний номер документу DTO1:6149-8708-2596-4710, згідно якою будинок можна поділити на два об?єкти нерухомого майна - два житлові будинки без проведення будівельних робіт: відповідачці ОСОБА_2 - житловий будинок А-2 загальною площею 39,1 кв.м., житловою площею 24,2кв.м., а саме на першому поверсі: житлова кімната - 12 - площею 14,4 кв.м., житлова кімната 13 площею 9,8кв.м., вбиральня - 14 площею 1,2 кв.м., душова 15 - площею 1,2 кв.м., коридор 16 - площею 2,8кв.м.; на другому поверсі кладова 18 - площею 9,7 кв.м. Позивачу ОСОБА_1 - житловий будинок А-2 загальною площею 155,6 кв.м., житловою площею 86,0 кв.м., а саме на першому поверсі - коридор 1- площею 2, кв.м., ванна 2 площею 2,9 кв.м., житлова кімната 4 - площею 11,0 кв.м, житлова кімната 5, площею 14,9 кв.м., житлова кімната 6- площею 20,2 кв.м., коридор 7 площею 7,7 кв.м., кухня 8 площею 12,0 кв.м., коридор 9 площею 10,8 кв.м., ванна 10 площею 2,9 кв.м., вбиральня 11 площею 1,1 кв.м.; по другому поверсі - кладова 17 площею 7,7 кв.м., житлова кімната 19 площею 20,1 кв.м., житлова кімната 20 площею 8,3 кв.м., житлова кімната 21 площею 11,5 кв.м., санвузол 22 площею 2,8 кв.м., коридор 23 площею 12,6 кв.м.; сарай Г та огорожа. До кожного об?єкту є окремий вхід, земельна ділянка яка була виділена під будівництво будинку, поділена між попередніми співвласниками будинку. КП Львівської обласної ради «Дрогобицьке МБТІ та ЕО» виготовлено технічні паспорти на кожен об?єкт для позивача та відповідачки однак, відповідачка відмовилась у добровільному порядку вирішувати спір. З огляду на вищенаведене просить суд задоволити позов.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольни з причин наведених у позовній заяві.

Відповідачка в судове засідання не з`явилася, проте на адресу суду подала заяву в якій просила суд проводити розгляд справи у її відсутності. Позов визнала та просила його задоволити.

Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, які підтверджені дослідженими в судовому засіданні наданими сторонами доказами в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Відповідно до ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (стаття 12 ЦПК України). Згідно із ч. 3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Стаття 15 ЦК України передбачає, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва на спадщину за законом від 17.03.2015 року ОСОБА_1 належить частини житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель, що знаходиться АДРЕСА_1 , який належав спадкодавцю ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності /арк. справи 7/.

Згідно з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 17.03.2015 року ОСОБА_1 на праві приватної власності належить частки житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 . справи 8/.

Відповідно до свідоцтва на спадщину за законом від 20.12.2021 року ОСОБА_2 належить частини житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться в. АДРЕСА_1 , який належав спадкодавцю ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину /арк. справи 9/.

Згідно з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 20.12.2021 року ОСОБА_2 на праві приватної спільної часткової власності належить частки житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 . справи 10/.

Відповідно до свідоцтва на спадщину за заповітом від 20.12.2021 року ОСОБА_2 належить земельна ділянка площею 0,0323 га, кадастровий номер :03:007:0106, розташованої на території АДРЕСА_1 , та призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка належала спадкодавцю на підставі договору про поділ земельної ділянки /арк. справи 11/.

Згідно з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 20.12.2021 року ОСОБА_2 на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 0,0323 га, кадастровий номер :03:007:0106 /арк. справи 12/.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 19.09.2019 року ОСОБА_1 на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 0,0429 га, кадастровий номер :03:007:0105 /арк. справи 13/.

Згідно з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 04.09.2023 року ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності належить частки житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 . Загальною площею 194.7 кв. м, житлова площа 110.2 кв. м /арк. справи 14/.

Згідно з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 04.09.2023 року ОСОБА_1 на праві власності належить частки житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 . Загальною площею 194.7 кв. м, житлова площа 110.2 кв. м /арк. справи 15/.

Власниками будинку ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виготовлено технічний паспорт на житловий будинок садибного типу на об`єкт нерухомого майна по АДРЕСА_1 . справи 29-37/.

Відповідно до висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна від 18.10.2023 розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , за технічними показниками об`єкт нерухомого майна може бути поділено. Поділ можливо здійснити без проведення будівельних робіт /арк. справи 38-40/.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом.

Відповідно до частини першої статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Поняття спільної часткової власності викладено в частині першій статті 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власностіце право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробовому виразі. Співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності (частина перша статті 364 ЦК України).

Положенням статті 364 ЦК України закріплено право співвласника на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Частиною третьою статті 364 цього Кодексу визначено, що у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Разом з тим, статтею 367 ЦК України передбачено, що майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

За таких обставин, оскільки між сторонами не досягнуто домовленості про поділ спільного майна та/або виділ у натурі частки із спільного майна, що призвело до не можливості вчинити укладення відповідного правочину в порядку передбаченому статей 364, 367 ЦК України, позивач має право на звернення до суду за захистом свого права, шляхом виділу у натурі своєї частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення. Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення (стаття 183 ЦК України).

У постанові Верховного Суду України 16 листопада 2016 року у справі № 6-1443цс16 зроблено висновок, що "виходячи з аналізу змісту норм статей 183, 358, 364 ЦК України, можна дійти висновку, що виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин такий поділ (виділ) можна провести зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Отже, визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, то, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна. Якщо в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина нерухомого майна, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на це майно".

У відповідності до положень ст. ст. 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі у разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до ч. 3 ст. 358 ЦК при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном у натурі згідно з розмірами належних їм часток.

Стаття 364 ЦК визначає, що кожен зі співвласників має право на виділ його частки внатурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» у редакції від 25.05.1998 року, при вирішенні справ про виділ у натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам слід мати на увазі, що це можливо, якщо кожній зі сторін може бути виділена відокремлена частина будинку із самостійним виходом (квартира). Виходячи з цього, доходимо висновку, що виділ також може мати місце за наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири.

У разі виділу частки з майна, що є у спільній частковій власності, щодо особи, майно якої виділено в натурі, спільна власність припиняється, така особа набуває право власності на виділене майно, й у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Але майно, що є у спільній частковій власності, зберігається щодо інших учасників спільної власності, чиї частки не виділені зі спільного майна.

Пунктом 2.6. глави 2 Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18.06.2007 № 55, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України від 6 липня 2007 р. за № 774/14041, передбачено підготовку суб`єктами господарювання, які здійснюють технічну інвентаризацію об`єктів нерухомого майна, Висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна.

За змістом роз`яснень Пленуму Верховного Суду України наведених в пункті 14 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", об`єкт нерухомого майна, який є спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі (виділу частки з нього), якщо можливо виділити сторонам ізольовані приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі приміщення або які можна переобладнати в такі.

У відповідності до пункту 1.2. Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 року № 55, поділ та виділ частки в натурі здійснюється відповідно до законодавства з наданням Висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна (додаток 1) або Висновку щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна (додаток 2).

Виходячи з положень статей 183, 367 ЦК України та роз`яснень, викладених в пунктах 6, 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 04 жовтня 1991 року № 7 "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності на житловий будинок" зазначено, що виділ частки в натурі (поділ будинку) може мати місце за наявності технічної можливості виділення кожній із сторін відокремленої частини будинку із самостійним виходом (квартири), яка відповідає розміру їх часток у приватній власності або наявності технічної можливості переобладнання будинку в ізольовані квартири.

Оскільки, учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частки жилого будинку та нежилих будівель, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі. Під неспівмірною шкодою господарського призначення слід розуміти суттєве погіршення технічного стану жилого будинку, перетворення в результаті переобладнання жилих приміщень у нежитлові, надання в рахунок частки приміщень, які не можуть бути використані як житлові через невеликий розмір площі або через неможливість їх використання (відсутність денного світла тощо).

Приймаючи до уваги те, що сторонам по справі на праві приватної власності належить по житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , враховуючи інтереси сторін, їх право на частку у домоволодінні, а також те, що наявна технічна можливість виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна, відповідачкою було визнано позовні вимоги в повному обсязі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

На підставі наведеного та керуючись ст. 356, 358, 364 ЦК України, керуючись ст.ст. 12,13, 76-81,137, 141, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

Позов задовольнити.

Поділити житловий будинок з господарськими спорудами по АДРЕСА_1 .

Виділити у власність ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 житловий будинок А-2 загальною площею 155,6 кв.м., житловою площею 86,0 кв.м., а саме:

- на першому поверсі - коридор 1-площею 2,7 кв.м., ванна 2 - площею 2,9 кв.м., житлова кімната 4 площею 11,0 кв.м, житлова кімната 5, площею 14,9 кв.м., житлова кімната 6- площею 20,2кв.м., коридор 7 площею 7,7 кв. м., кухня 8 площею 12,0 кв.м., коридор 9 площею 10,8 кв.м., ванна 10 площею 2,9 кв.м., вбиральня 11 площею 1,1 кв.м.;

-на другому поверсі - кладова 17 площею 7,7 кв.м., житлова кімната 19 площею 20,1 кв.м., житлова кімната 20 площею 8,3 кв.м., житлова кімната 21 площею 11,5 кв.м., санвузол 22 площею 2,8 кв.м., коридор 23 площею 12,6 кв.м.; сарай Г та огорожа 1.

Виділити у власність відповідачці ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 житловий будинок A-2 - загальною площею 39,1 кв.м., житловою площею 24,2 кв.м., а саме:

-на першому поверсі: житлова кімната - 12 площею 14,4 кв.м., житлова кімната 13 площею 9,8 кв.м., вбиральня - 14 площею 1,2 кв.м., душова 15 - площею 1,2 кв.м., коридор 16 - площею 2, кв.м.;

-на другому поверсі кладова 18 - площею 9,7 кв.м.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи, яким повне рішення не було вручено у день його проголошення, мають право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення їм повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Повний текст рішення виготовлено 10.05.2024 року.

Суддя: Т. В. Василюк