Єдиний унікальний номер судової справи: 489/4373/23
Провадження № 22-ц/812/624/24 Доповідач суду апеляційної інстанції - Самчишина Н.В.
Постанова

Іменем України

20 травня 2024 року м. Миколаїв Справа № 489/4373/23

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого - Самчишиної Н.В.,

суддів: Коломієць В.В., Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання - Ковальським Є.В.,

за участі представника позивача - Шевченка А.О. ,

переглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 14 лютого 2024 року, ухвалене у складі головуючого судді Рум`янцевої Н.О., у приміщенні цього суду, за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

02 серпня 2023 року Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк» або Банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості.

Позивач зазначав, що ОСОБА_2 звернувся до Банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим 11 серпня 2015 року підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку. Відповідач своїм підписом підтвердив згоду, що підписана ним анкета-заява про приєднання разом з Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами, які викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг.

Банком було відкрито відповідачу кредитний рахунок, видано кредитну карту та встановлено початковий кредитний ліміт, який згодом було збільшено до 38 000 грн.

У зв`язку з неналежним виконанням позичальником умов договору станом на 11 червня 2023 року виникла заборгованість у розмірі 30423 грн 29 коп., яка складається з: 24764 грн 09 коп. - заборгованості за кредитом, 5659 грн 20 коп. - заборгованість за відсотками за користування кредитом.

Посилаючись на викладене, Банк просив стягнути з відповідача зазначену заборгованість та судовий збір у розмірі 2684 грн.

Представник відповідача - адвокат Денисов С.В. заперечував проти задоволення позову, зазначивши, що видану кредитну картку відповідачем активовано 06 жовтня 2019 року. До 20 листопада 2021 року він сплачував кредит та нараховані проценти. 28 листопада 2021 року приблизно о 00-45 год. біля магазину № НОМЕР_1 , який розташований по АДРЕСА_1 , група невідомих осіб з застосуванням насилля, заволоділа майном відповідача, зокрема, зарплатною та кредитними банківськими картками. Внаслідок застосованого насилля, ОСОБА_2 деякий час був непритомний. В цей час, невстановлені особи, які заволоділи майном відповідача, через викрадений телефон, який зареєстрований в АТ КБ «Приватбанк» як фінансовий, збільшили суму кредитного ліміту, та двічі зняли грошові кошти у розмірі 12000 грн та 8000 грн. Після надання відповідачу медичної допомоги, останній був доставлений до відділку поліції, де надавав пояснення з приводу скоєння відносно нього злочину. Зранку 28 листопада 2021 року він в телефонному режимі, звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою заблокування банківської картки. Співробітником банку підтверджено факт збільшення кредитного ліміту та зняття готівки у нічний час в розмірі 20000,00 грн. Наразі триває слідство з виявлення осіб, причетних до викрадення майна.

Борг у сумі 7895,22 грн, який ОСОБА_2 мав до скоєння 28 листопада 2021 року відносно нього злочину, він виплатив. Збільшення кредитного ліміту працівниками банку було здійснене автоматично, без належної перевірки позичальника та у нічний час, що в свою чергу свідчить про умисне або необережне сприяння збільшенню розміру збитків, завданих банківській установі працівниками банку.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 14 лютого 2024 року у задоволенні позову Банку відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач не підтвердив належними і допустимими доказами обставин, які б безспірно доводили, що ОСОБА_2 , як користувач кредитної картки, своїми діями чи бездіяльністю сприяв у доступі до відомостей по кредитній картці, його особового рахунку, акаунту чи мобільного додатку «Приват24», незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дала змогу ініціювати платіжні операції. Нарахування процентів має похідний характер та здійснювалося на тіло кредиту, який ОСОБА_2 не отримав.

Суд першої інстанції встановив, що станом на 28 листопада 2021 року відповідач мав заборгованість за кредитом у розмірі 8 006 грн 24 коп., яку систематично погашав.

В апеляційній скарзі представник АТ КБ «Приватбанк» просив скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права., неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи та невідповідність висновків суду обставинам справи.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом не враховано, що зняття готівки з картки ОСОБА_2 були проведені у банкоматі CANI9866 безконтактно за допомогою підв`язки картки до Apple pay. Для того, щоб додати картку до Apple pay необхідно знати дані картки, а саме номер, термін дії та CVV-код на зворотньому боці. Всі транзакції проведено безконтактно шляхом введення вірного ПІН-коду, CVV-коду. При цьому ПІН-код під час здійснення спірних транзакцій не змінювався. Представник Банку зазначав, що факт шахрайства у відношенні клієнта ОСОБА_2 став можливим через порушення клієнтом Умов та правил надання банківських послуг, відповідно до яких клієнт зобов`язується не передавати карти, ПІН-коди, постійний пароль, одноразові паролі і контрольну інформацію третім особам, не використовувати картки або нанесені на них дані в цілях, не передбачених цим Договором, або такі, що суперечать чинному законодавству, вживати необхідних заходів для запобігання втрати, пошкодження, розкрадання Карти; нести відповідальність за операціями, здійсненими з використанням ПІН, постійного пароля, одноразових паролів, операціям по зміні ПІНу. Зазначав, що суд не надав правової оцінки фактам правильного введення ПІН-коду при здійсненні спірних транзакцій, які відбулися 28 листопада 2021 року. Власна недбалість відповідача по захисту власних персональних даних надала змогу третім особам знати кошти через банкомат.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача - адвокат Денисов С.В., посилаючись на необґрунтованість доводів апеляційної скарги, просив залишити її без задоволення, а рішення суду - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 11 серпня 2015 року ОСОБА_2 , з метою отримання банківських послуг, звернувся до АТ КБ «ПриватБанк», у зв`язку з чим підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, Тарифів банку, що розміщені в мережі Інтернет на сайті www.privatbank.ua та взяв на себе зобов`язання виконувати умови Договору. Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним і Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

Відповідач ознайомлений із Умовами та правилами надання банківських послуг, що діяли станом на момент підписання анкети-заяви, що підтверджується підписом відповідача у анкеті-заяві (а.с. 11).

Для обслуговування договору позивач видав відповідачу три кредитні картки: НОМЕР_7 строком дії до травня 2021 року, НОМЕР_5 зі строком дії до березня 2025 року, НОМЕР_6 зі строком дії до грудня 2025 року (а.с. 10).

17 серпня 2017 року Банком був встановлений кредитний ліміт 5000 грн, який згодом збільшувався та в останнє, 28 листопада 2021 року, був збільшений до 38000 грн, а 08 лютого 2022 року зменшено до 0,00 грн (а.с. 14).

З виписки, наданої Банком по рахунку клієнта вбачається, що з 06 жовтня 2019 року відповідач користувався кредитною карткою.

Виписка по рахунку відповідача свідчить, що 28 листопада 2021 року було знято готівку в банкоматі у розмірі 12 000,00 грн та 8 000,00 грн, а також поповнено мобільний телефон на суму 103,02 грн. Залишок після операції - 16326,24 грн. Також з виписки видно, що відповідачем, після 28 листопада 2021 вносилися грошові кошти на картковий рахунок, а саме: 07 грудня 2021 року у розмірі 2000,00 грн; 06 січня 2022 року у розмірі 2000,00 грн.; 10 лютого 2022 року у розмірі 2015,00 грн; 16 травня 2022 року у розмірі 2000,00 грн.

За розрахунком Банку станом на 11 червня 2023 року заборгованість за кредитом складає 30423 грн 29 коп., з яких: 24764 грн 09 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 5659 грн 20 коп. - заборгованість за відсотками за користуванням кредитом (а.с. 6-9).

15 грудня 2021 року ОСОБА_2 звернувся до поліції із заявою про заволодіння 28 листопада 2021 року приблизно в 00-45 годин групою осіб із вчиненням насильства його мобільним телефоном, грошима та зарплатною банківською карткою.

16 грудня 2021 року представник ОСОБА_2 - адвокат Денисов С.В. звернувся до поліції з заявою про порушення кримінального провадження про скоєння невідомими особами відносно ОСОБА_2 28 листопада 2021 року правопорушення, передбаченого ч.ч. 2,3 ст. 186 КК України.

На підставі заяви відповідача від 28 грудня 2021 року розпочато кримінальне провадження №0001779 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України.

Постановою слідчого від 03 жовтня 2023 року ОСОБА_2 визнано потерпілим у кримінальному провадженні № 0001779 від 28 грудня 2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України.

Суду надана заява ОСОБА_2 від 12 січня 2022 року, якою він повідомив Банк про вчинення відносно нього кримінального правопорушення та просив повернути необґрунтовано стягнуті грошові кошти.

Перевіркою проведеною банком встановлено, що зняття готівки постраждалого 28 листопада 2021 року проведені в банкоматі CANІ9866 безконтактно за допомогою підв`язки картки до Apple pay. Аналізом проведених транзакцій через адмінку «PanLike» встановлено, що всі транзакції проведено безконтактно без присутності картки (posentrey modе-71) шляхом введення вірного ПІН-коду (Pin ok - 1); сvv- коду (resp code -1) та без коду для інтернет - платежів - 3D Secure (pos condition), NFC pay - А (Apple pay). Тобто, той хто здійснював спірні транзакції знав ПІН - код кредитної картки.

Відповідно до наданих АТ КБ «ПриватБанк» письмових пояснень, операції виконані за допомогою фінансового телефону НОМЕР_8 «підв`язка картки» до послуги Apple pay. Для збільшення кредитного ліміту через номер фінансового телефону НОМЕР_2 було виконано вхід в Приват24 ОСОБА_2 та подано заяву через сервіс «налаштування картки» НОМЕР_3. З інформації Приват24 слідує, що 28 листопада 2021 року 00:45:12 здійснено збільшення кредитного ліміту з обранням вибраного ліміта 200 000, встановлено 38 000.

Відповідно витягу (інформація входи до додатку Приват 24 відповідача) ОСОБА_2 зазвичай використовував пристрій для входу в Приват24: Redmi Note 5.

28 листопада 2021 року перший вхід до Приват 24 ОСОБА_2 було виконано з пристроюRedmi Note 5. Наступні дії в Приват24 виконувались із застосуванням пристрою iPhоne 12.1 та Redmi Note 5.

У відзиві на позовну заяву, відповідач підтверджує втрату мобільного телефонаRedmi Note 5 та вказує, що це відбулося приблизно у 00:45 28 листопада 2024 року.

Відповідно до комплексу в АТ КБ «ПриватБанк»:

-00:45 28 листопада 2021 року через додаток Приват24 встановлений за фінансовим номером НОМЕР_2 відповідача, відбулося збільшення кредитного ліміту за його карт-рахунком (карта: НОМЕР_3 ) до 38 000 грн;

-00:58 28 листопада 2021 року через вказаний фінансовий номер відбулась зміна ПІН-коду до картки відповідача (новий ПІН-код надійшов в sms, після запиту на тел.10060 «pin НОМЕР_4 »;

-01:50 28 листопада 2021 року карту НОМЕР_3 було додано в інтернеті в додатку Apple pay до послуги безконтактних платежів. Вказане відбулось з введенням даних картки НОМЕР_3, які вказані у додатку Приват24 та на самій картці (номер, термін дії та CVV-код);

-02:02 та 02:03 28 листопада 2021 року відбулось зняття готівкових коштів 8 000 грн та 12 000 грн з карт-рахунку відповідача у банкоматі за допомогою сервісу NFC (технологія бездротового зв`язку) Apple pay та використанням ПІН-коду отриманого 00:58 28 листопада 2021 року

Повідомлення банку відповідачем про втрату фінансового номеру телефона НОМЕР_2 та про підозру доступу третіх осіб до його карт-рахунку відбулось об 11:55 28 листопада 2021 року.

З фотографії з банкомата АТ КБ «ПриватБанк» розташованого за адресою: м.Миколаїв, вул. Московська, 40/5 28 листопада 2021 року під час здійсненні зняття готівкових коштів з карт-рахунку ОСОБА_2 не ідентифіковано особу, яка здійснювала зняття готівки.

З інформації витребуваної судом апеляційної інстанції слідує, що детальна інформація про час входу та виходу з додатку Приват24 зберігається в комплексі Банка впродовж місяця, тому на цей час не зберіглась.

На думку Банка, виконання дій в додатку могли відбуватися внаслідок не завершення активної сесії в Приват24 ОСОБА_2 («звертання» вікна в смартфоні без закінчення роботи додатку).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно з частинами першою-другою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно з статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення виконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Згідно з статтею 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», в редакції яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, платіжною картою є електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду карти, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором. Держателем такого платіжного засобу є фізична особа, яка на законних підставах використовує спеціальний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного спеціального платіжного засобу. Неналежним переказом для цілей цього Закону вважається рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі. Неналежним платником є особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів, а неналежним отримувачем особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі.

Відповідно до статті 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» користувач спеціального платіжного засобу зобов`язаний використовувати його відповідно до вимог законодавства України і умов договору, укладеного з емітентом, та не допускати використання спеціального платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень.

Згідно з пунктом 37.2 статті 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» на час встановлення ініціатора та правомірності переказу, але не більше ніж впродовж дев`яноста календарних днів, емітент має право не повертати на рахунок неналежного платника суму попередньо списаного неналежного переказу. У разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника, з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов`язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними.

Пунктами 7, 8, 11 Розділу VI «Загальні вимоги до безпеки здійснення платіжних операцій та управління ризиками» Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління НБУ від 05 листопада 2014 року №705, в редакції на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором. Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу. Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Емітент у разі повідомлення користувачем про незавершену операцію з унесення коштів через платіжні пристрої банку-емітента на рахунки, відкриті в банку-емітенті, після подання користувачем емітенту відповідного документа, що підтверджує здійснення цієї операції, негайно зараховує зазначену в цьому документі суму коштів на відповідний рахунок. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для притягнення його до цивільно-правової відповідальності.

Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, які беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів.

За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до частин першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Здійснивши системний аналіз правових норм, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи та вимогам законодавства.

Судом вірно встановлено, що позивач не підтвердив належними і допустимими доказами обставин, які б безспірно доводили, що ОСОБА_2 , як користувач кредитної картки, своїми діями чи бездіяльністю сприяв у доступі до відомостей по кредитній картці, його особового рахунку, акаунту чи мобільного додатку «Приват24», незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дала змогу ініціювати платіжні операції 28 листопада 2021 року щодо зняття готівки на загальну суму 20 000 грн (12 000 грн + 8000 грн).

Зазначене відповідає правовому висновку Верховного Суду, викладеному, зокрема у постановах від 17 липня 2019 року у справі № 571/841/16-ц (провадження № 61-25606св18), від 24 липня 2019 року у справі № 753/16954/16-ц (провадження № 61-24323св18), від 02 вересня 2020 року у справі № 311/634/18-ц (провадження № 61-1837св19), від 16 грудня 2020 року у справі № 214/2867/18 (провадження № 61-22931св19), від 27 січня 2021 року у справі № 210/1242/18 (провадження № 61-1556св20), від 21 квітня 2021 року у справі № 751/6050/18 (провадження № 61-18544св19).

Суд першої інстанції врахував, що саме на банк, який є професійним учасником ринку надання банківських послуг, покладено обов`язок доведення того, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Відповідно, вимоги до рівня та розумності ведення справ банком є вищими, ніж до споживача - фізичної особи, яка зазвичай є слабшою стороною у цивільних відносинах з такою кредитною установою. З врахуванням наведеного всі сумніви та розумні припущення мають тлумачитися судом саме на користь такої слабшої сторони.

Саме по собі посилання в апеляційній скарзі на те, щовласна недбалість відповідача по захисту власних персональних даних надала змогу третім особам зняти кошти через банкомат по суті є припущенням, недопустимим з огляду на приписи частини шостої статті 81 ЦПК України.

Як зазначалось вище, факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Апеляційний суд зауважує, що детальна інформація про час входу та виходу з додатку Приват24 ОСОБА_2 28 листопада 2021 року в комплексі Банка не зберіглась.Тому твердження Банку про те, що виконання дій в додатку могли відбуватися внаслідок не завершення активної сесії в Приват24 ОСОБА_2 («звертання» вікна в смартфоні без закінчення роботи додатку), є припущенням, що є недопустимим.

Отже, не встановивши обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню пін-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про недоведеність вини ОСОБА_2 , як підстави цивільно-правової відповідальності.

З урахуванням вказаного, колегія суддів вважає, що вирішуючи спір, суд першої інстанції правильно встановив правовідносини, що склалися між сторонами, повно, всебічно та об`єктивно з`ясував обставини справи, надав правильну правову оцінку наданим сторонами доказам та дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

До того ж судом вірно враховано, що відповідач, маючи заборгованість за кредитним договором станом на 28 листопада 2021 року (до вчинення шахрайських дій) в сумі 7895 грн 22 коп., яка підтверджується розрахунком заборгованості, здійснив її погашення відповідно до квитанцій 07 грудня 2021 року у розмірі 2000,00 грн; 06 січня 2022 року у розмірі 2000,00 грн; 10 лютого 2022 року у розмірі 2015,00 грн; 16 травня 2022 року у розмірі 2000,00 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не врахував правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 01 липня 2020 року у справі №712/9107/18 (провадження №61-9877св19), від 07 грудня 2020 року у справі №182/5175/16-ц та від 18 січня 2023 року у справі №686/17744/21, колегія суддів вважає такими, що не заслуговують на увагу, оскільки висновки у цих справах, і у справі, яка переглядається, не є суперечливими. Встановлені судами фактичні обставини є різними, у зазначених справах суд виходив з конкретних обставин справи та фактично-доказової бази, з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності.

Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав, визначених ст. 376 ЦПК України, для скасування рішення суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду, що є підставою для залишення без задоволення апеляційної скарги та залишенню без змін оскаржуваного судового рішення.

За результатами висновку суду апеляційної інстанції про залишення апеляційної скарги без задоволення, судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на заявника.

Керуючись ст.ст. 367, 375, 381-382 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення, а рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 14 лютого 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Н.В. Самчишина

Судді: В.В. Коломієць

Т.В. Серебрякова

Повний текст судового рішення складений 20 травня 2024 року.