КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа № 127/635/21 Головуючий у суді І інстанції: Осаулов А.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Гаращенка Д.Р., Олійника В.І.,

секретар судового засідання: Дуб С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 28 лютого 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвест-Кредо» про визнання договору іпотеки припиненим, зняття заборони на відчуження майна, виключення запис про обтяження,

ВСТАНОВИВ:

В січні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Інвест-Кредо» про визнання договору іпотеки припиненим, зняття заборони на відчуження майна, виключення запису про обтяження, в якому просив визнати припиненим договір іпотеки від 16.03.2007 року, укладений між АТ «АКІБ «Укрсиббанк» та ОСОБА_2 , посвідчений призваним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Плахотнюк О.В., зареєстрований в реєстрі №1147, в реєстрі заборон №15, зняти заборону на відчуження нерухомого майна - квартири за адресою: АДРЕСА_1 , виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис про обтяження , який виник за договором іпотеки від 16.03.2007 року укладеного між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Плахотнюк О.В., зареєстрований в реєстрі за № 1147, в реєстрі заборон № 15.

Позовні вимоги вмотивовані тим, що 14.03.2007 року між АКІБ «Укрсиббанк» (правонаступником якого став відповідач) та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №0, в забезпечення виконання умов якого укладено договір іпотеки від 16.03.2007 р., предметом якого стала квартира за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 17.12.2008 року у справі №2-2071/08 стягнуто солідарно з ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) та ПП «Сан Імпекс Інтернешнл» на користь АКІБ «Укрсиббанк» заборгованість в розмірі 356646,93 грн.

В подальшому позивач дізнався, що з 21.04.2020 року іпотекодержателем квартири за адресою: АДРЕСА_1 стало ТОВ «Інвест-Кредо».

Позивач зазначає, що первісний кредитор та правонаступник-відповідач після ухваленого судового рішення про стягнення боргу пропустили строк позовної давності та втратили право на задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки. Крім цього, в рамках розгляду справи №127/10485/18 були встановлені обставини повернення 19.11.2013 року виконавчого документа стягувачу з зазначенням строку повторного пред`явлення до примусового виконання - до 19.11.2014 року. При цьому, відповідач повторно виконавчий лист до виконання не пред`являв, що стало підставою для звернення до суду з позовом.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 28 лютого 2024 року позов залишено без задоволення.

Не погодившись з вказаним судовим рішенням, 01 квітня 2024 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

Доводи апеляційної скарги обгрунтовані тим, що розглядаючи справу суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи, а саме, не дослідив належним обставини щодо прийняття рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 17.12.2008 року у справі №2-2071/08, отримання по ньому виконавчих листів та пред`явлення їх до примусового виконання тощо.

Суд помилково встановив, що рішенням суду лише стягнуто з позивача та ПП «Сан Імпекс Інтернешенл» на користь АКІБ «УкрСиббанк» заборгованість по, кредитному договору в сумі 356646,93 грн.

Встановлюючи обставини справи суд першої інстанції формально поставився до частини рішення суду у справі №2-2071/08 щодо звернення стягнення на предмет іпотеки: квартиру АДРЕСА_2 .

Саме через неповне дослідження справи №2-2071/08 та невірних висновків суд дійшов передчасного висновку щодо відсутності підстав для задоволення вимог заявлених позивачем.

Крім того, вважає, що суд першої інстанції не придав значення тому, що банк при звернення до суду із позовом фактично скористався своїм правом на захист щодо задоволення вимог - стягнення заборгованості та відповідно до положення пункту 4.2. Договору іпотеки від 16.03.2007 року шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, змінивши при цьому строк користування кредитом з 13.03.2028 року, а відповідно й строк іпотеки.

Суд першої інстанції при вирішенні спору не витребував із Вінницького міського суду Вінницької області матеріали справи №2-2071/08 (127/2-2071/08) та не встановив, які саме виконавчі листи були отримані Позивачем. Крім того, суд не дослідив й обставини заміни стягувача спочатку на ПАТ «Дельта Банк», а потім на ТОВ «Інвест-Кредо».

Судом не досліджено й іпотечний договір від 16.03.2007 року та дотримання кредиторами вимог пункту 2.2.1. Іпотечного договору від 16.03.2007 року про обов`язок іпотекодержателя повідомити іпотекодавця про відступлення прав за кредитним договором та за договором іпотеки.

Оскільки таких попереджень жоден із кредиторів на адресу іпотекодавця не надсилав то це є істотним порушенням умов договору, що в свою чергу також є підставою для припинення договору іпотеки та зняття заборони на відчуження нерухомого майна яке є предметом іпотеки.

Обгрунтовуючи доводи апеляційної скарги посилався на те, що суд першої інстанції не встановив правильність та законність переходу прав іпотекодержателя до відповідача.

Передчасним є й висновок суду про те, що позивач звернувся до суду тільки через те, що первісний кредитор та правонаступник-відповідач пропустили строк позовної давності та втратили право на задоволення своїх вимог за рахунок іпотеки, а також через те, що виконавчий лист було повернуто стягувачу та з 2013 року повторно на примусове виконання не пред`являвся.

Без уваги залишилось й твердження Позивача про те, що з 2013 року по теперішній час відповідач не звертався до державної виконавчої служби із заявою про примусове виконання рішення суду.

Отже, представник апелянта вважає, що суд мав дослідити та встановити саме пропуск стягувачем строку для звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки останній пропустив сам строк для пред`явлення виконавчого листа для примусового виконання, відсутність належного переходу права вимоги до нового кредитора тощо.

Такий пропуск строку для пред`явлення виконавчого листа щодо звернення стягнення на предмет іпотеки не дозволяє відповідачу у будь-який спосіб звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_2 .

Внаслідок небажання боржника в добровільному порядку виконувати зобов`язання, та пропуском строку стягувачем щодо примусового звернення стягнення на предмет іпотеки таке зобов`язання є припиненим через неможливість його виконання.

29 квітня 2024 року до Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника ТОВ «Фінансова компанія Інвест-Кредо» - Софіщенко В.А., який просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання. Крім того, неможливість примусово виконати рішення про стягнення суми заборгованості за кредитним договором, не впливає на можливість банку задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки відповідно до Закону України «Про іпотеку». Непред`явлення рішення суду до виконання та сплив позовної давності до додаткової вимог кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки само по собі не припиняє основного зобов`язання за кредитним договором і, відповідно, не може вважатися підставою для припинення іпотеки.

Суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки також тим, що оскільки грошове зобов`язання позивача за кредитним договором залишилось не виконаним, а недоведеність виконання позичальником в повному обсязі своїх зобов`язань за кредитним договором обумовлює відсутність передбачених законом підстав вважати припиненою іпотеку за іпотечним договором, укладеним в забезпечення такого зобов`язання.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч.1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до ст. 572 ЦК України у силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Іпотека це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом ( ст. 1 Закону України «Про іпотеку»).

Відповідно до ч.5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку», іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Відповідно до ч.1 ст. 598 та ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Припинення зобов`язання можливе за умови його виконання, що проведене належним чином. Під припиненням зобов`язання розуміють припинення правового зв`язку між його сторонами, звільнення їх від прав та обов`язків, що становлять зміст зобов`язання.

Судом першої інстанції вірно визначено, що Закон України «Про іпотеку» є спеціальним законом щодо врегулювання правовідносин з приводу іпотечного майна.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду та має похідний характер від основного зобов`язання і, за загальним правилом, є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Підстави припинення іпотеки окремо визначені в статті 17 Закону, відповідно до частини першої якої іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її.

Встановлено, що позивач ОСОБА_1 до зміни прізвища та імені був ОСОБА_1 (свідоцтво про зміну імені від 18.06.2009 року), ОСОБА_2 (свідоцтво про зміну імені від 26.04.2007 року).

14.03.2007 року між АКІБ «Укрсиббанк» (правонаступником якого став позивач) та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №0, в забезпечення виконання умов якого укладено договір іпотеки від 16.03.2007 року, предметом якого стала квартира за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з інформаційною довідкою від 06.11.2019 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 16.03.2007 року зареєстровано обтяження, тип обтяження - заборона на нерухоме майно, реєстраційний номер обтяження - 4645731, обтяження №4645731, реєстратор - приватний нотаріус Платнюк О.В., підстава обтяження - договір іпотеки №1146 від 16.03.2007 року. З розділу «Відомості з Державного реєстру іпотеку» вбачається обтяження, реєстраційний номер №46458056, тип - іпотека, об`єкт - квартира за адресою: АДРЕСА_1 , іпотекодавець - ОСОБА_2 , іпотеко держатель - ПАТ «Дельта банк», розмір основного зобов`язання - 69950,00 дол. США, строк виконання - 13.03.2028 року.

З інформаційної довідки від 12.10.2020 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна вбачається, що іпотекодержателем щодо квартири за адресою: АДРЕСА_1 стало ТОВ «ФК «Інвест-Кредо», номер запису про іпотеку №36303932 (спеціальний розділ), рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень приватного нотаріуса Черленюх Л.В., індексний номер 52024174 від 21.04.2020 року.

Рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 17.12.2008 року у справі №2-2071/08 стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ПП «Сан Імпекс Інтернешнл» на користь АКІБ «Укрсиббанк» заборгованість по кредиту за договором № від 14.03.20078 року в розмірі 356 646,93 грн, судові витрати, звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Ленінського районного суду м. Вінниці від 16.05.2012 року у справі №2-2071/08 замінено сторону виконавчого провадження по виконанню виконавчого листа від 31.03.2009 року щодо стягнення боргу з ОСОБА_1 на користь АТ «Укрсиббанк», з АТ «Укрсиббанк» на ПАТ «Дельта Банк».

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки судом вірно встановлено, що матеріали справи не містять належних доказів виконання зобов`язання, що унеможливлює застосування таких юридичних наслідків, як припинення кредитного та іпотечного договорів.

Доводи апеляційної скарги про те, що кредитор та його правонаступник після ухвалених судових рішень про стягнення боргу та звернення стягнення на предмет іпотеки пропустили строк позовної давності і втратили право на задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки, суд апеляційної інстанції вважає передчасним та недоведеним.

Судом встановлено, що Ленінським районним судом м. Вінниці від 17.12.2008 року у справі №2-2071/08 стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ПП «Сан Імпекс Інтернешнл» на користь АКІБ «Укрсиббанк» заборгованість по кредиту за договором № від 14.03.20078 року в розмірі 356 646,93 грн, судові витрати, звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . Вказане рішення Ленінського районного суду м. Вінниці набрало законної сили.

Відповідно до висновків, викладених в постанові Верховного Суду від 27 жовтня 2020 року у справі № 202/3772/19 (провадження № 61-9126св20), зобов`язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК). Належним є виконання зобов`язання, яке прийняте кредитором і в результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання.

У пункті 41-43 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 711/4556/16-ц (провадження № 14-88цс19) зазначено, що: «іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3, абзаци другий і сьомий частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку», пункт 1 частини першої і речення друге цієї частини статті 593 ЦК України). Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК України). Однією з таких підстав, встановлених законом, є виконання, проведене належним чином (стаття 599 ЦК України). За належного виконання у повному обсязі забезпеченого іпотекою основного зобов`язання за кредитним договором припиняється як це зобов`язання, так і зобов`язання за договором іпотеки, які є похідними від основного зобов`язання (аналогічний висновок сформулював Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 14 лютого 2018 року у справі № 910/16461/16; див. також пункт 61 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 522/407/15-ц)».

Відповідно до п. 6.1 договір іпотеки від 16.03.2007 року, договір про іпотечний кредит діє до повного виконання зобов`язань за кредитним договором (а.с. 10).

Наявність самого судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором за наведеними вище положеннями законодавства не є підставою для припинення грошового зобов`язання боржника і припинення іпотеки та не позбавляє кредитора права задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, передбачений законодавством (правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду 19 травня 2020 року у справі № 361/7543/17 (провадження № 14-546 цс 19).

Якщо договір іпотеки не припинено з визначених законом підстав, то усі права і обов`язки, набуті сторонами за цим правочином, повинні безперешкодно здійснюватися і є діючими до його повного виконання.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що позивачем не доведено наявність підстав для припинення Іпотечного договору, а саме виконання п. 6.1 Договору іпотеки.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не придав значення тому, що банк при зверненні до суду з позовом фактично скористався своїм правом на захист щодо задоволення вимог - стягнення заборгованості та відповідно до положення пункту 4.2 Договору іпотеки від 16.03.2007 року шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, змінив при цьому строк користування кредитом з 13.03.2028 року, а відповідно й строк іпотеки, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, змінює строки виконання зобов`язання, а не строк дії самого договору, що не є тотожним поняттям.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції, викладених у рішенні, не спростовують.

З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції вважає, що право майнове позивача не було порушено відповідачем.

З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог та вірно застосував до правовідносин що виникли між сторонами положення ст.ст. 526, 599 ЦК України, ст. 17 Закону України «Про іпотеку».

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, і не може бути скасовано з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374,375 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 28 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено «16» травня 2024 року.

Головуючий суддя Л.П. Сушко

Судді Д.Р. Гаращенко

В.І. Олійник