Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" травня 2024 р.

м. Київ

справа № 755/6462/24

провадження № 2/755/4512/24

суддя Дніпровського районного суду м. Києва Галаган В.І., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Центру по роботі з дітьми та молоддю за місцем проживання Дніпровського району м. Києва про зміну формулювання звільнення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 , звертаючись з позовом до Центру по роботі з дітьми та молоддю за місцем проживання Дніпровського району м. Києва, просить визнати незаконним звільнення позивача за наказом № 18-к/тр від 01.02.2024 року за ст. 38 КЗпП України та визнати, що розірвання трудового договору між сторонами відбулось з підстав, передбачених ч. 3 ст. 38 КЗпП України, а саме: у зв`язку з невиконанням з боку відповідача вимог законодавства про працю, стягнути з відповідача на користь позивача вихідну допомогу в розмірі тримісячного середнього заробітку.

Позивач мотивує свої вимоги тим, що 13.06.2023 року Наказом № 21 позивача було призначено уповноваженою особою з питань призначення страхових виплат. 31.08.2023 року Наказом № 32 «Про створення та роботу педагогічної ради Центру…» створено педагогічну раду Центру на 2023-2024 навчальний рік у складі, зокрема, бухгалтера ОСОБА_1 . За період з 01.06.2023 року до 31.12.2023 року у директора Городнічова С. до роботи позивача не було жодних зауважень, оскільки позивач ставиться до виконання своїх обов`язків відповідально, позивач отримувала щомісячні премії. 15.12.2023 року до Центру на посаду заступника директора було прийнято ОСОБА_3 , який на час відпустки директора виконував його обов`язки з 18 по 31 грудня 2023 року, та з цього часу відповідачем вчинялися дії, спрямовані на приниження честі й гідності позивача та ділової репутації. 01.02.2024 року перед обідом позивачу було надано нову посадову інструкцію, якою збільшено посадові обов`язки позивача, та у разі не погодження з новою інструкцією, відповідач пообіцяв звільнити позивача з роботи. Позивач розцінила такі дії відповідача як порушення трудового законодавства, психологічний тиск та прояв булінгу, тому позивач одразу написала три заяви: про відмову від запропонованих змін у бік погіршення та значної відповідальності по завданням та обов`язкам, про звільнення 01.02.2024 року позивача з роботи у зв`язку із невиконанням законодавства про працю, умов колективного договору, булінгу з боку керівництва та невживання заходів щодо його припинення та заяву про проведення остаточного розрахунку при звільненні. Після численних звернень 20.03.2024 року відповідачем було надіслано позивачу Наказ про звільнення № 18-к/тр від 01.02.2024 року, однак, причиною звільнення у Наказі відповідачем зазначено звільнення «за власним бажанням» за ст. 38 КЗпП України, що не відповідає заяві позивача, тому остання вимушена звернутись з даним позовом до суду.

23 квітня 2024 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Центру по роботі з дітьми та молоддю за місцем проживання Дніпровського району м. Києва про зміну формулювання звільнення,та постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без виклику/повідомлення сторін.

Представник відповідача Городнічов С. скористався процесуальним правом подачі письмового відзиву на позовну заяву, відповідно до якого проти позову заперечив в повному обсязі, вказуючи на його безпідставність та необґрунтованість. (а.с. 51-55)

Позивачем ОСОБА_1 надано суду письмову відповідь на відзив відповідача та додатки до неї, відповідно до якої позивачем підтримано заявлені позовні вимоги в повному обсязі та з підстав, що містить зміст позовної заяви. (а.с. 83-86)

Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, приймаючи до уваги письмові заяви сторін щодо предмета спору, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини й основних свобод, ратифікованої Верховною Радою України 17.07.1997 року, кожний при вирішенні питання про його цивільні права і обов`язки має право на відкритий і справедливий судовий розгляд незалежним і безстороннім судом. Складовою частиною справедливого судочинства є доступ до судової процедури з усіма атрибутами контролю за порушеннями при звільненні з роботи з боку працедавців - власників та керівників господарських товариств, підприємств, установ, організацій.

Статтею 43 Конституції України проголошено право кожної людини на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, які він вільно обирає або на яку вільно погоджується, та закріплено гарантії реалізації права на працю, що включає право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижче від визначеної законом.

Судом встановлено, що згідно Статуту Центру по роботі з дітьми та молоддю за місцем проживання Дніпровського району м. Києва від 22.06.2021 року № 445, Центр по роботі з дітьми та молоддю за місцем проживання Дніпровського району м. Києва - це позашкільна неприбуткова бюджетна навчально-виховна установа соціального спрямування, яка створена на базі клубів за місцем проживання Дніпровського району м. Києва. (а.с. 68-79)

За даними посадової інструкції бухгалтера по нарахуванню заробітної плати Центру по роботі з дітьми та молоддю за місцем проживання Дніпровського району м. Києва, до обов`язків бухгалтера віднесено: здійснює прийом, аналіз, контроль табелів обліку робочого часу і готує їх до лічильної обробки; приймає і контролює правильність оформлення литків про тимчасову непрацездатність, довідок з догляду за хворими та інших документів, що підтверджують право на відсутність працівника на роботі, готує їх до лічильної обробки, а також для складання встановленої бухгалтерської звітності; складає Протокол уповноваженого із соціального страхування про призначення матеріального забезпечення застрахованим особам; здійснює контроль за витраченням фонду оплати праці; здійснює реєстрацію бухгалтерських проводок та їх роз`яснення; здійснює нарахування страхових внесків у державні позабюджетні соціальні фонди, заробітних плат робітників і службовців, інших виплат та платежів, а також відрахування коштів на матеріальне стимулювання працівників підприємства; щомісячно (аванс та заробітна плата) заповнює у програмі ЄІСУБ заявки на фінансування згідно затвердженого кошторису по усім клубам та загалом по підприємству; щомісячно (аванс та заробітна плата) заповнює у програмі ЄІСУБ проведені фактичні виплати на фінансування по усім клубам та загалом по підприємству; проводить нарахування відпусток працівникам згідно наказів; готує періодичну звітність по ЕСВ у встановлені терміни, стежить за збереженням бухгалтерських документів, формулює їх відповідно до встановленого порядку для передачі в архів; формує відомості на виплату авансу та зарплати працівникам підприємства та передає їх для перерахування на картрахунки працівників Центру; готує дані для складання балансу й оперативних зведених звітів про доходи і витрати грошових коштів; бере участь у розробці і впровадженні раціональної планвої і облікової документації, прогресивних форм і методів ведення бухгалтерського обліку на основі застосування сучасних засобів обчислювальної техніки та інформаційних технологій. (а.с. 10-11)

Наказами Центру по роботі з дітьми та молоддю за місцем проживання Дніпровського району м. Києва від 28.06.2023 року № 152-к/тр, від 26.07.2023 року № 168-к/тр, від 31.08.2023 року № 182-к/тр, від 26.09.2023 року № 214-к/тр, від 27.10.2023 року № 228-к/тр, ОСОБА_1 премійовано в межах фонду оплати праці. (а.с. 14-19)

Наказом Центру по роботі з дітьми та молоддю за місцем проживання Дніпровського району м. Києва № 243-к/тр від 14.12.2023 року призначено ОСОБА_4 на посаду заступника директора Центру з 15 грудня 2023 року. (а.с. 20)

Наказом Центру по роботі з дітьми та молоддю за місцем проживання Дніпровського району м. Києва № 19 від 01.02.2024 року приведено у відповідність до вимог чинного законодавства України посадові інструкції працівників бухгалтерії; наказано при складанні посадових інструкцій бухгалтерії в повному обсязі передбачити усі ділянки бухгалтерського обліку та рівномірно розподілити їх між працівниками. (а.с. 24)

01.02.2024 року директором Центру по роботі з дітьми та молоддю за місцем проживання Дніпровського району м. Києва Городнічовим С. затверджено посадову інструкцію бухгалтера. (а.с. 21-23)

01.02.2024 року ОСОБА_1 на ім`я директора Центру по роботі з дітьми та молоддю за місцем проживання Дніпровського району м. Києва складено заяву, відповідно до якої у зв`язку із запровадженими змінами, які значно збільшують навантаження, заявник відмовляється від запропонованих зміну бік погіршення та значної відповідальності по обов`язкам, які не обговорювалися між заявником та роботодавцем під час влаштування на посаду, зазначену в оголошенні «бухгалтер по зарплаті», та підписаною заявником 01.06.2023 року Посадовою інструкцією «бухгалтер по зарплаті». (а.с. 25)

01.02.2024 року ОСОБА_1 на ім`я директора Центру по роботі з дітьми та молоддю за місцем проживання Дніпровського району м. Києва складено заяву про звільнення її з посади бухгалтера 01.02.2024 року у зв`язку із невиконанням законодавства про працю, умов Колективного договору, булінгом від керівництва та невживання заходів щодо його припинення. (а.с. 26)

01.02.2024 року ОСОБА_1 на ім`я директора Центру по роботі з дітьми та молоддю за місцем проживання Дніпровського району м. Києва складено заяву про видачу належним чином оформленої трудової книжки та провести остаточний розрахунок 01.02.2024 року при звільненні. (а.с. 27)

01.02.2024 року керівництвом Центру складено Акт про те, що 01.02.2024 року близько 17 год. 40 хв. бухгалтером ОСОБА_1 була подана секретарю Центру заява на звільнення, не повідомивши про це директора, після чого ОСОБА_1 залишила робоче місце. (а.с. 57)

01.02.2024 року на підставі заяви ОСОБА_1 від 01.02.2024 року директором Центру по роботі з дітьми та молоддю за місцем проживання Дніпровського району м. Києва Городнічовим С. видано Наказ № 18-к/тр про звільнення ОСОБА_1 бухгалтера Центру по роботі з дітьми та молоддю за місцем проживання Дніпровського району м. Києва 01 лютого 2024 року за власним бажанням, ст. 38 КЗпП України; наказано провести повний розрахунок з ОСОБА_1 та виплатити грошову компенсацію за невикористану частину основної щорічної відпустки в кількості 15 календарних днів. (а.с. 32)

02.02.2024 року керівництвом Центру складено Акт про те, що 02.02.2024 року було здійснено намір вручити бухгалтеру ОСОБА_1 за адресою її реєстрації: АДРЕСА_1 , наказ про звільнення від 01.02.2024 року № 18-к/тр та довідки про розрахунок грошової суми, що належить їй виплатити у зв`язку із звільненням, проте двері помешкання за вказаною адресою ніхто не відкрив. В телефонній розмові з директором Центру бухгалтер ОСОБА_1 повідомила, що в понеділок 05 лютого 2024 року з`явиться до Центру для отримання зазначених документів. (а.с. 58)

05.02.2024 року керівництвом Центру складено Акт про те, що бухгалтер ОСОБА_1 в четвер 01.02.2024 року близько 17 год. 40 хв. подала секретареві Волинчук А.А. заяву на звільнення, після чого залишила місце роботи. В п`ятницю 02.02.2024 року в телефонній розмові з директором Центру Городнічовим С.М . ОСОБА_1 повідомила, що прибуде до Центру в понеділок05.02.2024 року для отримання наказу про звільнення та довідки про грошову суму, що належить їй виплатитиу зв`язку із звільненням, а також надасть трудову книжку для внесення відповідного запису, оскільки документ знаходиться у неї. (а.с. 59)

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини й основних свобод, ратифікованої Верховною Радою України 17.07.1997 року, кожний при вирішенні питання про його цивільні права і обов`язки має право на відкритий і справедливий судовий розгляд незалежним і безстороннім судом. Складовою частиною справедливого судочинства є доступ до судової процедури з усіма атрибутами контролю за порушеннями при звільненні з роботи з боку працедавців - власників та керівників господарських товариств, підприємств, установ, організацій.

Статтею 43 Конституції України проголошено право кожної людини на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, які він вільно обирає або на яку вільно погоджується, та закріплено гарантії реалізації права на працю, що включає право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижче від визначеної законом.

Відповідно до ст. 51 Кодексу законів про працю України держава гарантує правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Статтею 21 Кодексу законів про працю України визначено, що трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін.

Відповідно до статті 31 Кодексу законів про працю України власник або уповноважений ним орган не має права вимагати від працівника виконання роботи, не обумовленої трудовим договором.

Відповідно до частини першої ст. 38 Кодексу законів про працю України, працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це роботодавця письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до закладу освіти; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), роботодавець повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.

Згідно із частиною третьою статті 38 Кодексу законів про працю України, працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору.

За змістом статті 38 Кодексу законів про працю України розірвання трудового договору з ініціативи працівника і його правові підстави залежать від причин, які спонукають працівника до розірвання цього договору і які працівник визначає самостійно. У разі якщо вказані працівником причини звільнення - порушення роботодавцем трудового законодавства (частина третя статті 38 КЗпП України) - не підтверджуються або роботодавцем не визнаються, останній не вправі самостійно змінювати правову підставу розірвання трудового договору.

При незгоді роботодавця звільнити працівника із підстав, передбачених частиною третьою статті 38 КЗпП України, останній може відмовити у розірванні трудового договору, але не вправі розірвати цей договір з інших підстав, які працівником не зазначалися.

Аналогічний висновок зазначений у постанові Верховного Суду від 13 березня 2019 року в справі N 754/1936/16-ц, у постанові Верховного Суду від 22 квітня 2020 року у справі № 199/8766/18.

Обов`язковою умовою для звільнення за власним бажанням згідно з частиною третьою статті 38 КЗпП України є порушення власником трудового законодавства або умов трудового договору. При цьому для визначення правової підстави розірвання трудового договору значення має сам факт порушення законодавства про працю, що спонукало працівника до розірвання трудового договору з власної ініціативи, а не поважність чи неповажність причин такого порушення та істотність порушення трудових прав працівника.

Пунктом 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" судам роз`яснено, що при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з`ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові. Суд не в праві визнати звільнення правильним виходячи з обставин, з якими власник або уповноважений ним орган не пов`язували звільнення.

Отже, суд не має права змінювати формулювання причин звільнення з тих підстав, з якими роботодавець не пов`язував обставини звільнення. (постанова Верховного Суду від 29.01.2020 року у справі № 524/679/19)

Відповідно до частини третьої статті 235 Кодексу законів про працю України у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне за собою поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов`язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону.

Так на підставі ч. 3 ст. 235 КЗпП України, судді Першої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду у постанові від 29.01.2020 року по справі № 524/679/19 дійшли наступного висновку: «Вищезазначені положення матеріального закону апеляційним судом залишено поза увагою, вирішуючи спір, суд на порушення вимог статті 235 КЗпП України змінив не формулювання причини звільнення відповідачів, а його підстави: із «звільнення на підставі пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України (прогул без поважної причини) на «звільнення на підставі частини 1 статті 38 КЗпП України, за власним бажанням».

Отже, суди попередніх інстанцій залишили поза увагою наведені норми матеріального права та не врахували, що у випадку зазначення працівником та роботодавцем різних обставин звільнення: власне бажання та прогул, суд не може приймати рішення про зміну формулювання причин звільнення. Належним способом захисту прав позивача у такому випадку є визнання наказу про звільнення незаконним та його скасування.»

Працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку у випадку: припинення трудового договору у разі відмови працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмови від продовження роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці (п. 6 ст. 36 КЗпП); розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу при змінах в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників (п. 1 ст. 40 КЗпП); розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу у разі виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров`я, які перешкоджають продовженню даної роботи, а так само в разі відмови у наданні допуску до державної таємниці або скасування допуску до державної таємниці, якщо виконання покладених на нього обов`язків вимагає доступу до державної таємниці (п. 2 ст. 40 КЗпП); розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу при поновленні на роботі працівника, який раніше виконував цю роботу (п. 6 ст. 40 КЗпП).

Сума вихідної допомоги може визначатись колективним договором, але розмір такої грошової допомоги не може бути меншим тримісячного середнього заробітку. Колективний договір може визначати розмір вихідної допомоги у випадку порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору, тобто коли розірвання трудового договору настало з ініціативи працівника згідно зі ст. ст. 38, 39 КЗпП, але цей розмір теж не може бути меншим тримісячного середнього заробітку.

Згідно із ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України.

Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення заявлених вимог позивача щодо зміни формулювання звільнення: зі звільнення «за власним бажанням» на звільнення «у зв`язку з невиконанням з боку роботодавця вимог законодавства про працю» та відсутні підстави для виплати вихідної допомоги, оскільки в матеріалах справи відсутні докази порушення відповідачем законодавства про працю як підстави для розірвання трудового договору за ч. 3 ст. 38 КЗпП України, та позивачем не надано доказів того, що відповідач помилився у формулюванні підстав звільнення відповідно до змісту поданої позивачем заяви про звільнення від 01.02.2024 року.

Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З врахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до Центру по роботі з дітьми та молоддю за місцем проживання Дніпровського району м. Києва про зміну формулювання звільнення, є необґрунтованим та задоволенню не підлягає в повному обсязі.

В порядку ч. 2 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, з огляду на повну відмову у задоволенні позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 43, 58 Конституції України, ст.ст. 5-1, 21, 31, 38, 235 Кодексу законів про працю України, Законом України «Про оплату праці», Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 6 листопада 1992 року, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 р. №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», ст.ст. 2, 4, 6-13, 82, 89, 133, 141, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 279, 352, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Центру по роботі з дітьми та молоддю за місцем проживання Дніпровського району м. Києва про зміну формулювання звільнення - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасники справи мають право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення даного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено 20 травня 2024 року.

Суддя: В.І. Галаган