Справа № 454/1699/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2024 року Сокальський районний суд Львівської області у складі:

головуючого - судді Веремчук О. А. ,

за участю секретаря Баран О.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Сокалі цивільну справу по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні будинковолодінням та стягнення моральної шкоди,судових витрат -,

в с т а н о в и в:

В суд надійшов позов від ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні будинковолодінням та стягнення моральної шкоди, судових витрат, позов мотивовано наступним:

Ухвалою від 20.04.2023 суддя відкрив провадження в справі та призначив підготовче засідання у рамках її розгляду за правилами загального позовного провадження.

Представники позивача адвокат Бордюк М.Й. та Снісарчук Н.Є. у судовому засіданні позовні вимоги підтримали і просили їх задоволити.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 у судовому засіданні позов не визнали, просять відмовити в позовних вимогах відмовити.

Заслухавши вступне слово сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з таких підстав.

Позивач у справі ОСОБА_1 з 13.10.2001р. знаходилась зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_2

13,03.2015р. відповідач її побив спричинивши легкі тілесні ушкодження, і з цього часу сторони проживають окремо і не ведуть спільне господарство. Діти залишились проживати з позивачем.

По цьому факту було відкрито кримінальне провадження №0000308 за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК, які розслідувалося СВ Сокальського відділення поліції Червоноградського ВП НП у Львівській області, в якому доведено факт вчинення злочину, але закрите ухвалою Сокальського районного суду від 08.06.2015р. у зв`язку з відмовою Позивача від обвинувачення.

Вона не бажала, щоб у дітей, не зважаючи на те, що вони залишились проживати з нею, батько був судимий, оскільки це могло негативно вплинути на її подальшу долю.

16.04.2015р. рішенням Сокальського районного суду за позовом ОСОБА_1 шлюб між ними було розірвано.

Після припинення шлюбних відносин та розірвання шлюбу за рішення, між сторонами неодноразово виникали спори щодо поділу набутого за час шлюб майна, зокрема і щодо житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами в АДРЕСА_1 , щодо усунення перешкод у користуванні яким буде йти мова у даній справі.

Після закриття, з причин вказаних вище, справи за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.І ст. 125 КК по факту побиття Позивача 13.03.2015р., у з в`язку з відмовою нею від обвинувачення, ОСОБА_2 продовжував вчиняти фізичне та психологічне насильство стосовно ОСОБА_1 , у зв язку з чим було відкрито ще одне кримінальне провадження за № 000431 від 10.04.2015р. знову ж таки з фактом спричинення їй ним тілесних ушкоджень коли вона прийшла до свого будинку, про який йдеться у цьому позові, взяти деякі особисті речі перед Паскою та що ще раз підтверджує вчинення відповідачем перешкод у користувань будинком, з метою заволодіння ним та іншим майном, яке було придбано під час спільного проживання.

Все це зумовило виїзд ОСОБА_1 з дітьми за кордон, щоб почуватися безпеці від таких дій відповідача, який ще й не давав можливістю користуватис своїм житлом, для проживання позивача та їхніх спільних дітей.

Львівського апеляційного суду від 29.03.2021р. у справі №454/727/17 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майн подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнанії права власності на нерухоме майно вирішено :

визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 62,6% житлового будинку та господарських будівель і споруд які розташовані в АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 31/100 частин цього житлового будинку та господарських будівель і споруд

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 69/100 частин цього житлової будинку та господарських будівель і споруд.

Таким чином, за цим рішенням апеляційного суду, яке набрало законної сили, ОСОБА_1 належить право власності 69/100 частин житлового будинку та господарських будівель і споруд за адресою в АДРЕСА_1 , про який йдеться у цій справі.

Не зважаючи на те, що частка ОСОБА_1 у названому будинковолодінні більше як в 2 рази перевищує частку відповідача ОСОБА_2 , ОСОБА_2 не надає доступу ОСОБА_1 , ні ( ОСОБА_4 ), як представнику ОСОБА_1 яка діє на підставі Генеральної довіреності Хомин Н.Д., до цього будинковолодіння.

Ще у 2015р. після того як ОСОБА_1 через її побиття ОСОБА_2 була змушена покинути це житло, ОСОБА_2 поміняв всі вхідні замки до дверей житлового будинку, літньої кухні, хвіртки та брами, у зв`язку з чим ОСОБА_1 для того аби забрати свої речі з будинку змушена була викликати поліцію, так як ОСОБА_2 не давав доступу ОСОБА_1 до цього будинковолодіння.

На неодноразові вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_4 до ОСОБА_2 надати ключі від цих замків для того аби ОСОБА_1 чи її представник мали можливість потрапити та територію будинковолодіння, а також у житловий. будинок, господарські будівлі і споруди, ОСОБА_2 позитивно не реагує, та відмовляє у цьому, мотивуючи це тим, що це все його, та навіть не зважає на вказане вище рішення суду апеляційної інстанції з цього приводу, яке він виконав лише в частині повернення ОСОБА_1 судових витрат.

Без відповіді залишилась і ОСОБА_4 письмова заява від 15.08.2022р. щодо передачі ключів від вхідних дверей у будинок по АДРЕСА_1 та усунення перешкод у користуванні цим майном (будинковлодінням), яку відповідач отримав, проте знову проігнорував.

Так триває до сьогодні.

У зв`язку з таким станом речей змушені звертатися в суд за захистом прав позивача ОСОБА_1 на вільне володіння та користування цим будинковолодінням та речами у ньому і усунення перешкод у цьому.

Суд установив, що відповідач чинить позивачці перешкоди у користуванні спірним житловим будинком. Після заміни замка вхідних дверей, що відповідач сам підтвердив у судовому засіданні, останній відмовляється надати позивачці ключі від нового замка, не відкриває їй вхідних дверей, перешкоджаючи їй у вільному доступі до будинку.

З приводу чинення відповідачем перешкод у користуванні житловим будинком позивачка зверталася до Сокальського відділу поліції.

Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоложних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб

Статтею 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до вимог ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном; на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

У відповідності з вимогами ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Стаття 383 ЦК України передбачає, що власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Аналогічна норма міститься в ст. 150 ЖК України, відповідно до якої громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.

Згідно з положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Зазначена норма ст. 391 ЦК України визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушення права та з яких підстав.

Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 16.11.2016 у справі № 6-709цс16.

Вказана правова позиція, яка згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України має враховуватись судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, залишилась незмінною у практиці Верховного Суду.

У рамках розгляду справи суд установив, що внаслідок неправомірних дій відповідача, який чинить позивачці перешкоди у користуванні спірним будинковолодінням, що належить сторонам на праві спільної часткової власності, позивачка фактично позбавлена належного їй як власнику права користування своїм майном.

При цьому суд зазначає, що, виходячи зі змісту права власності, його непорушності та рівного захисту державою прав усіх власників, з огляду на підтвердження факту порушення повноваження власника на користування власним майном, установлена в судовому засіданні обставина про належність позивачці на праві власності житлового будинку, з господарськими будівлями і спорудами, які розсташовані в АДРЕСА_1 .

З урахуванням встановлених обставин суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених, пов`язаних між собою позовних вимог про усунення перешкод у користуванні власністю та вселення.

Суд уважає необґрунтованим твердження відповідача про передчасність заявленого позову до проведення реального розподілу будинковолодіння.

Стаття 358 ЦК України передбачає, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Суд приходить до висновку що слід позов задоволити частково, а саме Усунути ОСОБА_1 , ІПН : НОМЕР_1 перешкоди у користуванні житловим будинком , господарськими будівлями і спорудами, які розсташовані в АДРЕСА_1 , зобов"язавши ОСОБА_2 . ІПН : НОМЕР_2 не чинити їй та іншим особам , які її представляють перешкод у такому користуванні цим майном та передати ОСОБА_1 чи особам , які представляють її інтереси, ключі від вхідних дверей житлового будинку, господарських будівель і споруд, хвіртки та брами.

Також слід стягнути частково з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1073 грн. 60 коп

В інших позовних вимогах слід відмовити, зокрема в частині стягнення із ОСОБА_2 500 000 гривень моральної шкоди, оскільки в судовому засіданні судом було досліджено висновки Сокальського РВ ГУМВСУ від 22.05.2015 року та 07.05.2015 року. З даних висновків вбачається, що між позивачем та відповідачем існують суто цивільно-правові відносини і до розподілу майна судом таке вважається спільним. В одному випадку відповідач не пускав позивачку в будинок , оскільки в той час відповідач не був вдома, а у іншому випадку позивачка прийшла додому з невідомими людьми і відповідач пускав в будинок лише позивачку, а щодо сторонніх осіб мав побоювання щодо вчинення щодо нього неправомірних дій. Висновок міліції від 07.05.2015 року поданий суду неповністю , тобто відсутня 1 сторінка висновку. Сума моральної шкоди не обгрунтована ніякими доказами та розрахунками. Також суд бере до уваги , що сторони тривалий час мали судові справи щодо поділу спільного майна та визнання права власності на нерухоме майно. Тому позиція позивачки про термін понад 10 років перешкод у розпорядженні майном не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні.Позивачка вже кілька років перебуває за кордоном ( живе здітьми), а тому відповідач не може чинити їй перешкод у користуванні майном та чинити моральний тиск на неї. .

Повний текст виготовлено 10.02.2024 року.

Керуючись ст.ст.5,10,12,13,76,81,141,259,263,264,265 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов задоволити частково.

Усунути ОСОБА_1 , ІПН : НОМЕР_1 перешкоди у користуванні житловим будинком , господарськими будівлями і спорудами, які розсташовані в АДРЕСА_1 , зобов"язавши ОСОБА_2 . ІПН : НОМЕР_2 не чинити їй та іншим особам , які її представляють перешкод у такому користуванні цим майном та передати ОСОБА_1 чи особам , які представляють її інтереси, ключі від вхідних дверей житлового будинку, господарських будівель і споруд, хвіртки та брами.

Стягнути частково з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 понесені судові витрати в сумі 1073 грн. 60 коп.

В інших позовних вимогах відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено сторонами в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду в 30-денний строк з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги.

Головуючий: О. А. Веремчук