Справа №303/1709/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2024 року м. Мукачево

Суддя Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області Полянчук Б.І., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов`язання здійснити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 про зобов`язання здійснити дії.

Позовна заява подана без дотримання вимог ст.ст. 175, 177 ЦПК України.

Так, ОСОБА_1 не зазначено та не долучено до позовної заяви докази, які підтверджують її право власності на домоволодіння АДРЕСА_1 на час звернення з позовом до суду.

Відповідно до ч.2 ст. 9 ЗУ «Про судовий збір» суд перед відкриттям провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.

Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» роз`яснив судам, що відповідно до частини другої статті 9 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» суд перед відкриттям провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України. У зв`язку із цим суд повинен перевірити, щоб платіжне доручення на безготівкове перерахування судового збору, квитанція установи банку про прийняття платежу готівкою, що додаються до позовної заяви (заяви, скарги), містили відомості про те, за яку саме позовну заяву (заяву, скаргу, дію) сплачується судовий збір.

У платіжній інструкції №505090, яка долучена позивачкою до позовної заяви на підтвердження сплати судового збору, в розділі «призначення платежу» зазначено про сплату судового збору ОСОБА_1 і не вказано хто саме виступає відповідачем за цим позовом та які позовні вимоги заявлено до відповідача.

Виходячи з викладеного, неможливо зробити висновок, що судовий збір стосується саме того позову, до якого він доданий.

За таких обставин позовна заява не відповідає вимогам ч.4 ст.177 ЦПК України, оскільки до неї не долучено документи, що підтверджують сплату судового збору саме по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов`язання здійснити дії.

Згідно з ч. 5 ст. 177 ЦПК України, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Також, згідно з частинами 2, 4, 5 статті 95 ЦПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Всупереч вищезазначеному подані позивачкою письмові докази належним чином не засвідчені в порядку, встановленому ч.5 ст.95 ЦПК України.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.177 ЦПК України позивач повинен додати до позовної заяви її копії та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб.

У разі подання до суду позовної заяви та документів, що додаються до неї в електронній формі, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви доказ надсилання листом з описом вкладення іншим учасникам справи копій поданих до суду документів.

Водночас у порушення вимог ч.1 ст.177 ЦПК України позивачка не направила відповідачу всі додатки до позовної заяви. Так, до позовної заяви долучено двадцять додатків, але з опису вкладення до поштового відправлення вбачається, що відповідачу направлено тільки шістнадцять додатків до позовної заяви.

Позивачка долучила до позовної заяви копію її закордонного паспорта Республіки Австрія, який переведено на українську мову, вірність перекладу якого засвідчено нотаріусом, але зазначений документ не оформлено належним чином виходячи з наступного.

Документи, складені за участю органів державної влади та місцевого самоврядування, або такі, що від них виходять, можуть бути використані на території іншої держави лише після відповідного їх посвідчення, якщо інше не передбачено міжнародними договорами.

На сьогоднішній день існують два способи такого посвідчення - це консульська легалізація офіційних документів, країн що не приєднались до Гаазької Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів 1961 року, а також проставляння апостилю, запровадженого Гаазькою Конвенцією.

Зазначене знайшло своє відображення в діючому процесуальному законодавстві, так відповідно до ч.8 ст. 95 ЦПК України іноземний офіційний документ, що підлягає дипломатичній або консульській легалізації, може бути письмовим доказом, якщо він легалізований у встановленому порядку. Іноземні офіційні документи визнаються письмовими доказами без їх легалізації у випадках, передбачених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Міжнародного двостороннього договору між Україною та Республікою Австрія, яким було би урегульовано питання оформлення документів для їх можливого використання за кордоном не укладалось.

Слід зазначити, що консульська легалізація офіційних документів стосується тих країн, які не приєдналися до Гаазької Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів 1961 року.

10 січня 2002 року Верховна Рада України дала згоду на приєднання України до Конвенції 1961 року, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів. Конвенція набрала чинності для України 22 грудня 2003 року і застосовується у відносинах з державами, що не висловили заперечень проти приєднання України до Конвенції. Заперечення проти приєднання України до зазначеної конвенції висловили Німеччина та Бельгія.

Республіка Австрія також є країною - учасницею Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів (Гаага, 1961рік).

Відповідно до статей 2, 3 зазначеної Конвенції кожна з Договірних держав звільняє від легалізації документи, на які поширюється ця Конвенція і які мають бути представлені на її території. Єдиною формальною процедурою, яка може вимагатися для посвідчення автентичності підпису, якості, в якій виступала особа, що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичності відбитку печатки або штампу, якими скріплений документ, є проставляння апостилю компетентним органом держави, в якій документ був складений.

Згідно з положеннями вказаної Конвенції документ, на якому проставлено апостиль, не потребує жодного додаткового оформлення чи засвідчення і може бути використаний в будь-якій іншій державі-учасниці цієї Конвенції.

Таким чином, для учасників Конвенції способом оформлення документів для їх можливого використання за кордоном є проставлення апостиля, тобто спеціального штампу, який проставляється на офіційних документах, що надходять від держав - учасниць Конвенції. Він засвідчує справжність підпису особи під документом і автентичність відбитку печатки або штампа, яким скріплено відповідний документ.

Виходячи з вимог ст.1 Конвенція, вона поширюється на офіційні документи, які були складені на території однієї з Договірних держав і мають бути представлені на території іншої Договірної держави.

Стаття 1 Конвенції передбачає, що для цілей цієї Конвенції офіційними документами вважаються:

a) документи, які виходять від органу або посадової особи, що діють у сфері судової юрисдикції держави, включаючи документи, які виходять від органів прокуратури, секретаря суду або судового виконавця;

b) адміністративні документи;

c) нотаріальні акти;

d) офіційні свідоцтва, виконані на документах, підписаних особами у їх приватній якості, такі як офіційні свідоцтва про реєстрацію документа або факту, який існував на певну дату, та офіційні і нотаріальні засвідчення підписів.

Таким чином, надана суду копія паспорта є офіційним документом, оскільки є адміністративним документом, тому підлягає засвідченню апостилем, але в порушення вимог ч.8 ст. 95 ЦПК України, Гаазької Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів 1961 року ОСОБА_1 надано суду копію паспорта Республіки Австрія, який не засвідчено апостилем.

Згідно з ч.1 ст.185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у стаття 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

За таких обставин позовну заяву слід залишити без руху, а позивачці необхідно надати термін для виправлення її недоліків.

Керуючись ст. ст. 175, 177, 185, 259-261 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов`язання здійснити дії залишити без руху.

Повідомити позивачів про необхідність усунення недоліків позовної заяви протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали та роз`яснити, що в разі невиконання вимог цієї ухвали, позовна заява вважатиметься неподаною і буде їм повернута.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено ЦПК України.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя