ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді Деркач Н.М.,

суддів: Петешенкової М.Ю., Ткаченко І.Ю.,

за участю секретаря Усик А.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 лютого 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 про визнання права власності на земельну ділянку, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом

до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 про визнання права власності на земельну ділянку.

В обгрунтування позову ОСОБА_2 вказує, що він та відповідачі є співвласниками житлового будинку АДРЕСА_1 (далі житловий будинок). На підставі договору дарування від 26 жовтня 2011 року, укладеного між ним та ОСОБА_6 , йому належить 35/100 часток будинку з надвірними спорудами, ОСОБА_1 10/100 часток, ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та ОСОБА_4 інші 55/100 часток.

Відповідно до рішення Дніпропетровської міської ради від 28 грудня 2009 року

№ 187/53 земельна ділянка площею 0,0948 га, кадастровий номер :02:308:0038, за адресою: АДРЕСА_1 (далі земельна ділянка), на якій розташований житловий будинок, належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , спадкоємцем якої була ОСОБА_6 , та ОСОБА_4 .

Державний акт від 22 грудня 2010 року серії ЯЛ № 027285 про право приватної власності на земельну ділянку ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 виданий вже після смерті ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Після смерті ОСОБА_7 35/100 часток житлового будинку успадкувала

ОСОБА_6 , яка в подальшому подарувала свою частку позивачу.

Посилаючись на наведене, керуючись статтею 120 ЗК України та статтею 377 ЦК України, ОСОБА_2 просив суд визнати за ним право власності на 1/5 частку земельної ділянки.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 лютого 2019 року позовні вимоги задоволено в повному обсязі. Визнано

за ОСОБА_2 право власності на частину земельної ділянки.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 15 червня 2020 року рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 лютого 2019 року скасовано, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 09 грудня 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Постанову Дніпровського апеляційного суду від 15 червня 2020 року скасовано. Справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 про визнання права власності на земельну ділянку передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення в межах доводів про відмову у задоволені позовних вимог ОСОБА_2 у повному обсязі, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним, необгрунтованим, таким, що ухвалено з порушенням вимог матеріального та процесуального права.

Позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_3 скористались своїм правом, передбаченим ст. 360 ЦПК України, та подали відзив на апеляційну скаргу.

Інші сторони у справі не скористались своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 04 березня 2021 року зупинено апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 лютого 2019 року.

На неодноразові запити Дніпровського апеляційного суду до Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська отримано інформацію про те, що провадження у справі № 200/10385/19 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_8 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 про поділ житлового будинку та земельної ділянки в натурі, як об`єкта спільної часткової власності, припинення права спільної часткової власності зупинено ухвалою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 25.11.2021 року до набрання законної сили судовим рішенням у справі №932/5580/20 про зміну ідеальної частки у праві спільної часткової власності на домоволодіння. Станом на теперішній час провадження у справі № 200/10385/19 не поновлено, справа по суті не розглянута.

З відкритих даних сайту Судової влади стало відомо, що слухання справи №932/5580/20 призначено на 20.12.2023 року.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 20 грудня 2023 року провадження у справі № 932/5580/20 зупинено до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 932/9896/23.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 18 січня 2024 року поновлено провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 лютого 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 про визнання права власності на земельну ділянку.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково з огляду на наступне.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що земельна ділянка площею 0,0948 га, кадастровий номер :02:308:0038, яка знаходиться під житловим будинком

АДРЕСА_1 , відповідно до рішення Дніпропетровської міської ради № 187/53 від 28 грудня 2009 року належить на праві приватної власності таким особам: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 та ОСОБА_4 ,

про що видано державний акт від 22 грудня 2010 року серії ЯЛ № 027285 (витяг

з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 21 липня

2017 року).

Цільове призначення земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, господарських споруд і будівель, категорія землі землі громадської

та житлової забудови.

З цього ж витягу відомо, що частки співвласників на земельну ділянку

не визначені.

Державний акт серії ЯЛ № 027285 від 22 грудня 2010 року видано вже після смерті ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі у справі немає.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 13 серпня

2010 року 35/100 часток житлового будинку АДРЕСА_1 , розташованого на земельній ділянці площею 954,00 кв.м, належить

ОСОБА_6 після смерті ОСОБА_7

26 жовтня 2011 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 укладено договір дарування 35/100 часток житлового будинку з надвірними будівлями

та спорудами, право власності ОСОБА_2 зареєстровано належним чином, про що зроблено запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 25 травня 2017 року за реєстровим номером 20585913.

Матеріалами справи також встановлено, що рішенням Бабушкінського районного народного суду м. Дніпропетровська від 12 грудня 1986 року було визнано право власності на відповідні частки у будинку з надвірними спорудами АДРЕСА_1 за кожним зі співвласників, а саме: за ОСОБА_9 , частка якого

на сьогодні належить ОСОБА_10 , визнано право власності на 35/100 часток будинку, за ОСОБА_4 на 17/100 часток, за ОСОБА_5 на 17/100 часток, за ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , частка яких на сьогодні належить ОСОБА_1 , на 10/100 часток. Цим же рішенням змінено ідеальні частки співвласників будинку з надвірними спорудами АДРЕСА_1 та встановлено, що частка ОСОБА_13 , власником якої на сьогодні є ОСОБА_3 , становить 21/100 частки.

З часу ухвалення рішення від 12 грудня 1986 року всі співвласники проводили перебудови, проте даних про зміну ідеальних часток у праві власності на будинок з надвірними спорудами немає.

Звертаючись до суду з позовом про визнання права власності на 1/5 частку земельної ділянки набуттям права власності на частку житлового будинку, що знаходиться на цій земельній ділянці, ОСОБА_2 зазначив, що право власності на земельну ділянку до нього перейшло на підставі статей 120, 125 ЗК України та статті 377 ЦК України.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_6 до укладання договору дарування із ОСОБА_2 належала на праві приватної власності не лише частка житлового будинку, господарських будівель та споруд на АДРЕСА_1 , а й частка земельної ділянки за цією адресою. Оскільки позивач отримав у власність шляхом укладення договору дарування 35/100 часток будинку, то з огляду на положення статті 120 ЗК України та статті 377 ЦК України до нього перейшло й право власності на частину земельної ділянки. Оскільки це право не визнається відповідачами, воно підлягає захисту в порядку статті 397 ЦК України.

Однак, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з таких підстав.

Відповідно до частини другої статті 120 ЗК України (в редакції, яка була чинна на момент виникнення спірних правовідносин), якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні,

то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Частиною четвертою статті 120 ЗК України визначено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Аналогічні положення містяться у статті 377 ЦК України.

Результат аналізу наведених норм закону (статті 120 ЗК України та статті 377 ЦК України) у їх сукупності дає підстави для висновку про однакову спрямованість їх положень щодо питання переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені.

Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачає механізм правового регулювання спірних правовідносин при переході прав на земельну ділянку в разі набуття права власності на нерухомість нормами земельного і цивільного законодавства.

При застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з положеннями статті 125 ЗК України у редакції, що була чинною, починаючи з 1 січня 2002 року, слід виходити з того, що у випадку переходу у встановленому законом порядку права власності на об`єкт нерухомості, розміщений на земельній ділянці,

що перебуває у власності особи, яка відчужила зазначений об`єкт нерухомості,

у набувача останнього право власності на відповідну земельну ділянку виникає одночасно із виникненням права власності на такий об`єкт, розміщений на цій ділянці. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку

не було зареєстроване одночасно з правом на розміщену на ній нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності.

Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 689/26/17 (провадження 14-47цс20).

Згідно з частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи

або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив

з того, що до ОСОБА_2 від попереднього власника частки будинку перейшло право власності як на 35/100 часток будинку, так і на частку земельної ділянки, на якій розташований будинок.

Однак, судом у рішенні не визначено, яка саме частка земельної ділянки, на якій розташовано будинок, повинна перейти у власність ОСОБА_2 .

У звязку з чим доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 заслуговують на увагу.

На підставі наведеного рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню.

При цьому апеляційний суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 з огляду на таке.

Як встановлено з матеріалів справи, 26 жовтня 2011 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 було укладено договір дарування 35/100 частин домоволодіння, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Деллаловим А.О. (а.с. 6-8).

Відповідно до п. 1.2 договору дарування 35/100 частин домоволодіння, що відчужуються за даним договором розташовані в АДРЕСА_1 . В цілому домоволодіння складається з: А-І- житловий будинок, д/маз. обкл. цеглою, житловою площею 60,2 кв.м., загальною площею 95,5 кв.м.: Б-1-житловий будинок, д/маз. обкл. цеглою, житловою площею 41,5 кв.м., загальною площею 61,6 кв.м., В сарай, цегла, Г- сарай, цегла, Д літня кухня, дер., залізо, Ж сарай, цегла, И вбиральня, дер., К вбиральня, цегла, Л навіс, М сарай (тим час.) дер., Н вбиральня, дер., О літня кухня (ввод в експл.) шл. блок, цегла, П навіс, 1-18, І ІІІ споруди, та розташована на земельній ділянці площею 678 кв.м.

35/100 частин домоволодіння складаються з: в житловому будинку літ. А-1 квартира АДРЕСА_2 , житловою площею 29,1 кв.м., загальною 50,8 кв.м., літня кухня літ. Д, сарай літ. Ж, навіс літ. П, убиральня літ. Н, споруда № 18, у загальному користуванні: споруди № 2, 3, 9, 11, 13, 17, І, ІІ.

Кадастровий номер земельної ділянки: :02:308:0038.

Апеляційним судом зясовано правовий режим усієї земельної ділянки та земельної ділянки, яка перейшла до позивача разом з правом власності на частину будинку з надвірними будівлями і спорудами, встановлено відсутність між учасниками спільної часткової власності на будинок домовленості щодо користування земельною ділянкою та в яких частках, що унеможливлює визначення частки земельної ділянки, яка перейшла до позивача разом з частиною будинку та надвірними спорудами, оскільки існує спір між сторонами щодо розміру часток земельної ділянки.

Тобто апеляційний суд позбавлений можливості визначити розмір частки земельної ділянки, яка належить позивачу.

При цьому, під час розгляду справи встановлено, що позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовними вимогами про поділ житлового будинку та земельної ділянки в натурі, провадження за яким відкрито та зупинено до набрання законної сили рішенням у справі про зміну ідеальної частки у праві спільної часткової власності на домоволодіння.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 про визнання права власності на земельну ділянку передчасними, тому вони не підлягають задоволенню.

На підставі статті 141 ЦПК України слід стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір за розгляд справи у суді апеляційної інстанції у розмірі 1800 грн.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 лютого 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 про визнання права власності на земельну ділянку відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір за розгляд справи у суді апеляційної інстанції у розмірі 1800 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Судді: Н.М. Деркач

М.Ю. Петешенкова

І.Ю. Ткаченко