Справа № 522/2393/23-Е
Провадження № 2/522/1478/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2024 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі :

головуючого судді Павлик І.А.,

за участю:

секретаря судового засідання Запольської А.М.,

представник відповідача Лисого С.О.,

інші учасники в судове засідання не з`явились,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна, в особі Національної поліції України і Державної Казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої незаконним рішенням і діями органів досудового слідства, прокуратури,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2023 року позивач звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовною заявою до Національної поліції України та Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди завданої незаконним рішенням і діями органів досудового слідства, прокуратуриу якій просить суд стягнути на його користь з Державного бюджету України 30 000,00 грн моральної шкоди та 8 000,00 грн витрат на правничу допомогу адвоката, понесених під час здійснення провадження у справі про адміністративне правопорушення.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що дії поліції відносно складання протоколу про адміністративне правопорушення і дії судді Приморського районного суду м. Одеси відносно визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення і накладення на нього стягнення у вигляді штрафу та позбавлення права керування транспортними засобами, відповідно до положень п. 4 ч. 1 ст. 2 Закону № 266/94-ВР є підставою для відшкодування майнової і моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення свідчить про те, що на ОСОБА_1 було незаконно накладенно штраф, чим було завдано майнової та моральної шкоди, відшкодування яких здійснюється незалежно від вини посадових та службових осіб органів державної влади.

04.04.2023 ухвалою суду відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження.

21.04.2023 до суду від представника відповідача-1 надійшов відзив на позовну заяву, у якому він зазначає, що Казначейство та його територіальні органи здійснюють казначейське обслуговування Державного бюджету України, а не уособлюють державу. Належним відповідачем у справі є Департамент патрульної поліції, оскільки це орган, діями/бездіяльністю якого, на думку позивача, йому завдано моральної шкоди. Також відповідач зазначає, витрати на правову допомогу підлягали розподілу під час вирішення справи № 522/10465/22 про адміністративне правопорушення.

02.05.2023 ухвалою суду задоволено клопотання Національної поліції України про продовженн процесуального строку встановленого судом для подання відзиву на позовну заяву у справі № 522/2393/23-Е, продовжено строк включно до 05.05.2023.

04.05.2023 від представника позивача надішла відповідь на відзив Державної Казначейської служби України у якій він прость суд задовольнити позов у повному обсязі.

08.05.2023 від представника Національної поліції України надійшло клопотання про долучення доказів, а саме: довіреність; доказ направлення відзиву ДКСУ.

08.05.2023 від представника відповідача-2 надійшов відзив на позовну заяву, якому він просить відмовити у задоволенні позовних вимог до Національної поліції України як до неналежного відповідача. Крім того зазначає, що позивачем не обґрунтовано розмір моральної шкоди, в чому сме полягало її заподіяння та не надано доказів її заподіяння. У задоволенні витрат на правову допомогу адвоката просить відмовити, оскільки представником позивача не надано детального опису виконаних адвокатом робіт.

18.05.2023 від представника позивача надійшло клопотання про розподіл судових витрат у якому він просить суд стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 11 000,00 грн судових витрат за надання правничої допомоги адвокатом у цивільній справі № 522/2393/23-Е з додатками, а саме: протокол погодження гонорару і умови його виплати; квитанція до прибуткового касового ордеру; квитанція про надсилання стороні Національній поліції України та Державній казгначейській службі України.

18.05.2023 від представника позивача надійшла відповідь на відзив Національної поліції України, у якому представник просить суд задовольнити позов у повному обсязі.

18.05.2023 від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за відстутності позивача та його представника.

20.07.2023 від представника відповідача-2 надійшло клопотання про відкладення судового засідання.

21.12.2023 у судовому засіданні визнано обов`язковою явку сторони позивача для розгляду клопотання про заміну відповідача.

24.01.2024 від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без участі сторони позивача.

25.01.2024 ухвалою суду клопотання представника позивача від 20.04.2023 про заміну неналежних відповідачів у справі задоволено. Замінено неналежних відповідачів Національну поліції України та Державну Казначейську службу України на належного Державу Україна в особі Національної поліції України і Державну Казначейську службу України.

12.02.2024 від представника позивача надійшла заява про долучення доказів, а саме: епікриз-виписка з історії хвороби.

21.02.2024 від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без участі сторони позивача.

22.02.2024 у судовому засіданні представник Національної поліції України проти задоволення позову заперечував та просив суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, надавши належну оцінку зібраним у справі доказам у їх сукупності, оцінивши доводи та заперечення сторін, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, з огляду на наступне.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що 21.08.2022 постановою судді Приморського районного суду м. Одеси у справі № 522/10465/22 ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення і піддано адміністративному стягненню за ч. 1 ст. 130 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 17 000,00 грн в дохід держави з позбавленням права керування транспортним засобами на строк 1 (один) рік. Стягнуто на користь держави судовий збір в розмірі 496,20 грн.

22.09.2022 постановою Одеського апеляційного суду у справі № 522/10465/22 скасовано постанову Приморського районного суду м. Одеси від 21.08.2022, провадження у справі закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до частин першої та другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі, і відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової шкоди).

Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені статтями 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Відповідно до статей 2, 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі Закон) право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення.

На підставі пункту 2 частини першої статті 1 Закону в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу.

Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 09.06.2021 у справі № 726/837/20 (провадження № 61-2647св21) зазначено «У справі, яка переглядається, підставою для відшкодування шкоди є закриття справи про адміністративне правопорушення у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Разом із тим, це не спростовує того, що такими діями позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини.

Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.

Вказані правові висновки викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10.10.2019 у справі № 569/1799/16-ц (провадження № 61-19000сво18)».

У постанові Верховного Суду від 29.09.2021 у справі № 166/1222/20 (провадження № 61-9003св21) зазначено «у справі, яка переглядається, безпідставно не застосувавши до спірних правовідносин правовий висновок Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладений у вищезгаданій постанові від 10.10.2019 у справі № 569/1799/16-ц (провадження № 19000сво18), апеляційний суд залишив поза увагою той факт, що закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувалися з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом».

Аналогічну правову позицію наведено у постанові Верховного Суду від 26.01.2022 у справі № 953/6561/20 (провадження № 61-922св21).

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує, що мінімальний місячний розмір заробітної плати на момент розгляду справи судом відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" становить - 6 500,00 грн.

Отже, враховуючи мінімальний розмір заробітної плати (6 500,00 грн) за кожен місяць перебування під судом (2 місяці) мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1 становить 13 000,00 грн (6 500,00 грн х 2 міс).

За таких обставин, вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди та визначаючи її розмір, суд, керуючись засадами справедливості, добросовісності та розумності, виходячи із встановлених фактичних обставин даної справи, дійшов висновку про часткове задоволення позову та відшкодування позивачу моральної шкоди у розмірі 13 000,00 грн.

Також представником позивача заявлено про відшкодування витрат на правову допомогу, понесених позивачем під час розгляду справи про адміністративне правопорушення № 522/10465/22 у сумі 8 000,00 грн та даної цивільної справи у сумі 11 000,00 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно з приписами ч.ч. 1-6 ст.137ЦПКУкраїни витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

ВП ВС у постанові від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16 зазначила, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Для підтвердження цих обставин потрібно надати суду договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, які свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, і оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Судом встановлено, що у матеріалах справи містяться копія договору про надання правничої допомоги від 25.08.2022 № 133, укладеного між ОСОБА_1 та адвокатом Ставростатом Р.Ю., копія протоколу погодження розміру гонорару і умови його виплати від 25.08.2022 № 1 на суму 8 000,00 грн, копія протоколу погодження розміру гонорару і умови його виплати від 16.01.2023 № 2 на суму 11 000,00 грн, копія квитанції до прибуткового касового ордеру від 25.08.2022 № 21 на суму 8 000,00 грн та копія квитанції до прибуткового касового ордеру від 16.01.2023 № 34 на суму 11 000,00 грн.

У постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Також Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц вказала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Верховний Суд у постанові від 30.09.2020 у справі №201/14495/16-ц зазначив, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02.07.2020 у справі №362/3912/18.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставістатті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Судом встановлено, що спір який виник між сторонами у справі відноситься до категорії спорів, які виникають у зв`язку із відшкодування шкоди, завданої незаконним рішенням і діями органів досудового слідства, прокуратури; матеріали справи не містять великої кількості документів на дослідження, збирання б яких адвокат витратив значний час. Даний спір для кваліфікованого юриста є незначної складності, у спорах такого характеру судова практика є сталою, великої кількості законів та підзаконних актів, які підлягають застосуванню, спірні правовідносини не передбачають.

За таких обставин, з огляду на співмірність та розумність розміру судових витрат, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи, враховуючи заперечення відповідачів щодо суми адвокатських витрат, суд дійшов висновку про часткове відшкодування позивачу витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн.

Керуючись ст.ст. 81, 141, 223, 259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Держави Україна, в особі Національної поліції України і Державної Казначейської служби України про відшкодування шкоди завданої незаконним рішенням і діями органів досудового слідства, прокуратури задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 (РНКОПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним рішенням і діями органів досудового слідства, прокуратури, в розмірі 13 000,00 грн.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 (РНКОПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) 5 000,00 грн витрат на правову допомогу.

В іншій частині витрат на правову допомогу відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Одеського апеляційного суду.

Повний текст рішення буде складено протягом п`яти днів.

Суддя І.А. Павлик

Повний текст рішення складено 27.02.2024.