Справа № 172/1554/23
Провадження № 2/172/401/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28.02.2024 року Васильківський районний суд Дніпропетровської області в складі головуючого судді - Битяка І.Г. за участі секретаря судового засідання - Лук`яненко О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в сел. Васильківка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: орган опіки та піклування Васильківської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області про визначення місця проживання дитини, -

В С Т А Н О В И В

Представник позивача звернувся до суду з вищевказаним позовом. В обґрунтування своїх вимог вказує, що з 14 травня 2011 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено шлюб в відділі державної реєстрації актів цивільного стану Васильківського районного управління юстиції у Дніпропетровській області. Від шлюбу у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 народилась донька - ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстроване місце проживання дитини за адресою позивача.

З початку 2017 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не підтримують подружніх стосунків, проживають окремо, тому що за час спільного проживання переконалися, що немає спільних інтересів внаслідок чого ОСОБА_1 подала до Васильківського районного суду Дніпропетровської області позовну заяву про розірвання шлюбу. Рішенням Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 13.12.2017 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано, а згодом, через те, що донька залишилась проживати з матір`ю ОСОБА_1 , а батько ОСОБА_2 ніяким чином не допомагав утримувати дитину, то в результаті чого ОСОБА_1 було подано до Васильківського районного суду Дніпропетровської області позовну заяву про стягнення аліментів. Рішенням Васильківського районного суду Дніпропетровської області стягнено з ОСОБА_2 а аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 . Станом на момент подачі цього позову ОСОБА_2 має заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 57.745,06 грн.

З моменту окремого проживання вищезазначеного подружжя, донька останніх ОСОБА_4 фактично почала проживати разом з позивачем.

02 жовтня 2020 року ОСОБА_1 уклала шлюб із ОСОБА_5 та почала проживати з останнім без реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , донька ж ОСОБА_1 - ОСОБА_4 проживала за цією ж адресою разом з матір`ю та вітчимом ОСОБА_5 , влаштувалась на навчання до Гімназії № 15 за адресою: АДРЕСА_2 , а також уклала декларацію з сімейним лікарем, який знаходиться у м. Новомосковську.

27 лютого 2022 року чоловік ОСОБА_1 - ОСОБА_5 загинув захищаючи Батьківщину від збройної агресії російської федерації. Після смерті останнього, у 2023 році ОСОБА_1 придбала квартиру за адресою: АДРЕСА_3 та почала проживати в ній без реєстрації місця проживання разом зі своєю донькою ОСОБА_4 . Тобто наразі ОСОБА_4 повністю перебуває на утриманні.

Оскільки донька ОСОБА_4 зареєстрована за адресою відповідача, а фактично проживає з позивачем за адресою: АДРЕСА_3 , а також те, що для виховання та розвитку дитини створено належні умови, в квартирі прибрано, є необхідні меблі та побутова техніка, для дитини облаштовано окрему кімнату, в якій є місце для сну та відпочинку, місце для приготування уроків, у дитини є іграшки, дитяча художня література, а тому є всі підстави для визначення місця проживання дитини - ОСОБА_4 разом з матір`ю.

Також представник зазначає, що з моменту окремого проживання позивача та відповідача, останній взагалі перестав спілкуватись зі своєю донькою, а також надавати будь-яку допомогу в утриманні дитини, в тому числі й матеріальну про що свідчить заборгованість відповідача зі сплати аліментів, а за час спільного життя ОСОБА_4 з ОСОБА_5 остання називала його своїм батьком, оскільки останній постійно турбувався, доглядав, навчав та виховував ОСОБА_4 як власну доньку. До того ж відповідач на прохання позивача щодо надання згоди на зміну місця проживання дитини відмовив без будь-яких пояснень.

У зв`язку з вказаним, представник позивача просить суд визначити місце проживання дитини разом з матір`ю, надати дозвіл на реєстрацію місця проживання малолітньої дитини без письмової згоди батька та стягнути судові витрати.

Ухвалою судді від 08.09.2023 року провадження у справі відкрито та постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження.

16.10.2023 року представник позивача надав уточнену позовну заяву в якій виклав додаткову позовну вимогу.

Представник позивача надав заяву про здійснення розгляду справи по суті без участі позивача та його представника, позовні вимоги підтримує.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про час і місце судового розгляду повідомлений належним чином. Своїм правом надати суду заяву про розгляд справи за його відсутності не скористався та не повідомив суд про причини неявки у засідання. Відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не подав.

Третя особа надала заяву про розгляд справи без участі представника органу опіки та піклування, рішення по справі покладає на розсуд суду.

На підставі ч. 3 ст. 211, ч. 2 ст. 247 ЦПК України справа слухається у відсутність сторін без фіксування судового процесу технічними засобами.

Дослідивши матеріали справи суд приходить до такого.

З свідоцтва про укладання шлюбу серії НОМЕР_1 видно, що між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 було укладено шлюб після укладання якого позивачка змінила прізвище на « ОСОБА_7 ».

Відповідно до рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 10.01.2018 року по справі №172/1350/17 шлюб між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 розірваний.

Від шлюбу сторони мають одну неповнолітню дитину - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 13.12.2017 року по справі №172/1351/17 було стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 було стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З розрахунку заборгованості Синельниківського ВДВС зі сплати аліментів видно, що боржник ОСОБА_2 станом на 31.07.2023 року має сукупний розмір заборгованості у сумі 57745,06 грн.

З акту ОСББ «Дружня оселя» від 16.08.2023 року видно, що ОСОБА_1 та її донька ОСОБА_4 з 24.12.2022 року проживають без реєстрації за адресою: АДРЕСА_3 .

З довідки №01-32/221 від 15.08.2023 року виданої Гімназією №15 Управління освіти виконавчого комітету Новомосковської міської ради видно, що ОСОБА_4 учениця 7-Б класу та дійсно навчається в Гімназії №15 м. Новомосковська.

З довідки про склад сім`ї №0302 від 13.12.2022 року видно, що ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , дійсно мешкають з 02.10.2019 року за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст. 51 Конституції України кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого законом.

Згідно зі ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Статтями 18, 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Стаття 8 Конвенції про права дитини не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

У пункті 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частини третьої та четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

Згідно з ч. 4 ст. 5 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» від 05.11.2021 року № 1871-IX задекларованим або зареєстрованим місцем проживання (перебування) дитини віком від 10 до 14 років є задеклароване або зареєстроване місце проживання (перебування) її батьків або інших законних представників чи одного з них, з яким проживає дитина, за згодою іншого з батьків або законних представників, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує стосовно дитини функції опікуна.

Відповідно до п. 18 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року № 207 у разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами місце проживання дитини, яка не досягла 14 років, реєструється разом з одним із батьків за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування).

У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.

Статтею 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

За змістом статей 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичними або юридичними особами вимог і на підставі наданих ними доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визначення місця проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_10 , 2011 року народження разом з матір`ю, що якнайкраще забезпечить інтереси цієї дитини, а також надання дозволу на реєстрацію місця проживання неповнолітньої дитини без письмової згоди батька.

Щодо розподілу судових витрат між сторонами суд зазначає таке.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 134 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України).

Враховуючи, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені, то з відповідача на її користь слід стягнути судові витрати у вигляді сплаченого нею судового збору за подання позову до суду. Однак стосовно витрат на професійну правничу допомогу позивачем не надано доказів, які б підтверджували реально понесені витрати, тому в їх стягненні слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись, Законом України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» від 05.11.2021 року № 1871-IX, Правилами реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року № 207, Конвенцією ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, ст.ст. 141, 161 СК України, ст. 29 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 81, 211, 247, 259, 263, 279 ЦПК України, -

У Х В А Л И В

1. Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: орган опіки та піклування Васильківської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області про визначення місця проживання дитини - задовольнити.

2. Визначити місце проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за місцем проживання її матері ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

3. Надати дозвіл на реєстрацію місця проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 без письмової згоди батька ОСОБА_2 .

3. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору за подання позову до суду в сумі 2147,20 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду через Васильківський районний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя І.Г. Битяк