Справа № 168/801/24
Провадження № 2/168/309/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада 2024 року Старовижівський районний суд Волинської області в складі

головуючого - судді Хаврони О.Й.,

з участю: секретаря Островерхої Т.С.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши в селищі Стара Вижівка в залі суду у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування майнової та моральної школи, завданої кримінальним правопорушенням,

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом про стягнення з відповідача майнової та моральної шкоди, заподіяної внаслідок кримінального правопорушення. Позовні вимоги обґрунтовує таким.

У провадженні суду перебувало кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_3 за ч.2 ст. 125 КК. У рамках якої позивач подала цивільний позов. Вирок суду за результатами розгляду цього кримінального провадження скасований, ухвалою апеляційного суду кримінальне провадження відносно відповідача закрито за закінченнями строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, а її цивільний позов залишений без розгляду.

Враховуючи наявність умислу в діях відповідача, відсутність в його поведінці після вчинення кримінального проступку каяття, а також його зневажливе ставлення до потерпілої (позивачки), до наслідків, що настали в результаті вчинення проступку, вважає, що з відповідача слід стягнути майнову та моральну шкоду, завдану їй.

Так майнова шкода полягає у понесених майнових витратах на лікування шляхом придбання ліків, в розмірі 292, 23 грн, та транспортних витратах, що становлять 43,8 грн. та 126,3 грн.

Моральна шкода, завдана позивачці, полягає у нанесенні важкої психологічної травми внаслідок неправомірних дій відповідача. Такі дії залишили негативні зміни в її житті, страх можливого повторення таких дій, негативні переживання, фізичні незручності через біль, почуття приниження гідності, образи, відповідач є її сусідом. Розмір моральної шкоди оцінює в 20 000 грн.

Як на підставу для відшкодування посилається на положення ст. ст. 1166, 1177 ЦК, ст. 22 ЦК.

У справі відкрито провадження ухвалою від 06.08.2024 р.

25.09.2024 р. підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду.

Сторона відповідача подала відзив на позов, у якому просить відмовити в позові, обґрунтовуючи позицію тим, що дії були вчинені і межах необхідної самооборони і від єдиного поштовху будь-яких тілесних ушкоджень позивачці не було заподіяно. Зазначає, що позивачка не перебувала на лікуванні, не надала таких доказів.

У відповіді на відзив представник позивача зазначає, що доводи відзиву повністю будуть спростовані матеріалами кримінального провадження, які будуть досліджуватись в ході розгляду, доводи відповідача про самооборону не підтверджені жодним доказом. Просить повністю задовольнити позов.

У судовому засіданні позивачка позов підтримала з наведених в ньому підстав, додатково дала пояснення про те, що відповідач заподіяв їй тілесні ушкодження, хоч і заперечує це. Внаслідок чого тривалий час розглядалась кримінальна справа, вона витрачала свій час та змушена відкладати свої справи, щоб їхати в судове засідання. Відповідач тягнув час, заявляв відводи суддям, затягував розгляд різними клопотаннями, внаслідок чого кримінальна справа закрита. Відповідач такими діями також завдав їй моральної шкоди, що полягала в погіршенні здоров`я, її частіше стало турбувати серце і підвищується артеріальний тиск. Поки були тілесні ушкодження, то вона не могла працювати, бо все боліло. Несе моральні страждання, відповідач є конфліктною людиною, боїться його. Стверджує, що відповідач не мав права бити її жінку, вилами. За лікуванням до лікарів вона зверталась, отримала консультації, це підтвердила в попередніх засіданнях її лікар. Медичні препарати, які рекомендувала лікар, вона купила і приймала. Також їздила за скеруванням слідчого до судово-медичного експерта для проведення експертизи. Особисто їй видали в реєстратурі медичну книжку для проведення експертизи, це дозволяється тому, не розуміє яким чином це порушує порядок.

Стверджує, що події відбулись за таких обставин. Вона, під`їхавши скутером до паркану відповідача, побачила на подвір`ї відповідача свого чоловіка, якому забороняє ходити до сусіда відповідача в справі. Тому стала сварити чоловіка, щоб він ішов додому, зайшла на подвір`я ОСОБА_3 , а відповідач взяв у руки вила, замахнувся на неї, вдарив дерев`яним держаком кілька разів, вона покликала чоловіка, чоловік заступився за неї, ставши між нею та відповідачем. Таким чином, перешкодивши нанесенню відповідачем інших ударів.

Просить її позов задовольнити.

Представник позивача у судовому засіданні дав пояснення про, що позивачка не збирала усіх чеків під час купівлі медичних препаратів, тому на обґрунтування позову подані лише частина таких чеків та проїзних квитків. Розмір відшкодування моральної шкоди, як і характер глибини моральних страждань, є оціночним. Просить врахувати тривалість кримінального провадження, не визнання вини відповідачем, заподіяння фізичного болю позивачці, що є очевидним доказом заподіяння моральної шкоди. Вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки відповідач визнаний винним вироком суду, який хоч і скасований, але з підстав, що є нереабілітуючі. Відповідач мав усвідомлювати наслідки подання ним клопотання про закриття справи з таких підстав, не оскаржував рішення апеляційного суду. Органом досудового розслідування докази його вини зібрані, ці докази є належними та допустимими.

Відповідач позову не визнав, вважає, що позов не обґрунтований, докази в кримінальному провадженні сфабриковані, всі події відбувались по іншому.

Хід подій описує таким чином. Чоловік позивачки знаходився в нього на подвір`ї. В цей час приїхала позивачка, стала кричати на чоловіка, намагалась проникнути через паркан на його подвір`я, підійшла до чоловіка і стала на нього сварити. Він, з метою не допустити на своєму подвір`ї будь-якої бійки чи сварки, взяв вила, тримав їх і руках, і таким чином і хотів відігнати позивачку від її чоловіка. Він не наносив позивачці жодних ударів. Вчинив лише одну дію на свій захист від дій позивачки відштовхнув її, внаслідок чого дійсно міг заподіяти їй одне тілесне ушкодження, але всі інші вона отримала в іншому місці. Можливо тоді, коли намагалась проникнути через паркан на його подвір`я. або коли била свого чоловіка.

Стверджує, що момент та механізм отримання інших тілесних ушкоджень не доведений. Під час розслідування та судового розгляду йому, всупереч його клопотанням, не забезпечено можливість допитати експерта, дослідити ряд доказів. Медичну документацію для судово-медичної експертизи вона надавала особисто, не за ухвалою слідчого-судді, що суперечить нормам КПК. Позивачка не лікувалась ні стаціонарно, ні амбулаторно, не довела того, що їй призначено якесь лікування і будь-які препарати, оскільки про це немає записів в її медичній картці. Як і доказів спричинення короткочасного розгляду здоров`я. оскільки після цього позивачка ще поїхала особисто скутером по селу, а не до медичних працівників. Позивачка постійно провокує його на скандали. Розповсюджує про нього недостовірну інформацію. Він також подавав заяв про нанесення йому позивачкою тілесних ушкоджень. Показання свідка чоловіка позивачки є суперечливими.

Під час подання клопотання про закриття кримінальної справи, йому в суді пояснили, що ніяких наслідків подання такої заяви для нього не настає. Відтак не було потреби оскаржити таке рішення апеляційного суду. Якби він знав про можливість подання позову позивачкою, то не погодився б на закриття справи та наполягав би на розгляді справи по суті і на встановленні істини.

Висловив позицію про те, що готовий погодитись на часткове відшкодування шкоди позивачці, з огляду на те, що все таки міг спричинити їй лише одне тілесне ушкодження. Але при цьому, вважає, що розмір її вимог має бути розумним та адекватним, хоча б у розмірі, в якому задоволено позов судом при постановленні вироку.

Заслухавши сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, матеріали кримінального провадження №168/411/21, заслухавши свідка, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з таких підстав.

У провадженні Старовижівського районного суду перебувало кримінальне провадження №0000105 від 28.04.2021 року про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.125 КК України. Потерпілою у вказаному кримінальному провадженні було визнано позивачку ОСОБА_2 .

Вироком Старовижівського районного суду від 28 серпня 2023 року в справі №168/411/21відповідач ОСОБА_3 визнаний винним за ч.2 ст. 125 КК.

Згідно з вироком визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин: 27 квітня 2021 року близько 15 год. 20 хв., ОСОБА_3 , знаходячись на подвір`ї будинку АДРЕСА_1 , під час раптово виниклого словесного конфлікту з ОСОБА_2 , усвідомлюючи значення і суспільно-небезпечний характер власних дій, керуючись метою заподіяння тілесних ушкоджень, підійшов до потерпілої та умисно наніс їй держаком господарських вил не менше п`яти ударів по спині, правому плечі, лівій руці в ділянці кисті, внаслідок чого ОСОБА_2 отримала тілесні ушкодження у вигляді гематоми правого плечового суглобу, правого плеча, гематоми тильної поверхні лівої кисті, гематоми зовнішньої поверхні нижньої третини лівого передпліччя, променево зап`ястного суглобу, гематоми лівої лопатки, які згідно п.2.3.3 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Ухвалою Волинського апеляційного суду від 19.06.2024 вказаний вирок скасований. ОСОБА_3 звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК у зв`язку з закінченням строків давності, цивільний позов потерпілої ОСОБА_2 залишено без розгляду.

31.07.2024 позивачка звернулась з позовом в порядку цивільного судочинства.

Суд, розглядаючи справу, враховує такі норми права.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з приписами ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з приписами статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Приписами статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Частиною шостою статті 82 ЦПК України передбачено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди є способом захисту цивільних прав та інтересів (пункт 8 частини другої статті 16 ЦК України).

Відповідно до положень частин першої, другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Аналізуючи норми статей 11 та 23 ЦК України, за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди.

Відповідно до частин першої та другої статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала внаслідок протиправної поведінки щодо неї самої, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до частин першої, сьомої статті 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

За змістом статті 44 КК України, звільнення від кримінальної відповідальності це врегульована кримінальним і кримінальним процесуальним законодавством відмова держави від засудження особи, яка вчинила злочин, і від застосування щодо неї примусу у формі покарання. Звільнення особи від кримінальної відповідальності не свідчить про виправдання особи, про визнання її невинуватою у вчиненні злочину. У цьому випадку кримінальний закон виходить зі встановлення факту вчинення особою кримінально караного діяння, а тому передбачені КК України підстави для звільнення від кримінальної відповідальності відповідно до положень статті 49 КК України не є реабілітуючими.

Доводи відповідача про те, що позивачкою не доведено вину відповідача у вчиненні кримінального правопорушення, а відтак в завданні їй матеріальних збитків, а провадження у кримінальній справі закрито з підстав закінчення строків притягнення до кримінальної відповідальності, не можуть бути взяті до уваги, з огляду на наступне.

Кримінально-процесуальним законодавством встановлено можливість закриття провадження у разі закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, встановлених у статті 49 КК України.

Як врегульовано п. 1 ч. 2 ст. 284, ч. 3 ст. 285, ч. 4 ст. 286, ч. 3 ст. 288 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження за обвинувальним актом особа звертається до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання та, у випадку встановлення підстав, передбачених у ст. 49 КК України, закрити кримінальне провадження, звільнивши особу від кримінальної відповідальності. У такому випадку визначальне значення має те, що закриття кримінального провадження відбувається внаслідок існування так званих «нереабілітуючих підстав», до категорії яких відноситься і сплив строків давності.

В такому разі закриття провадження у справі означає, що щодо особи зібрано достатньо доказів, які підтверджують вчинення нею кримінального правопорушення, однак у силу певних обставин подальше провадження виключається. За таких умов неможливість отримати відшкодування шкоди, заподіяної вчиненим кримінальним правопорушенням, була б об`єктивно несправедливою. Саме таку позицію займає і Верховний Суд, про що свідчить, серед іншого, сформульований ним правовий висновок, наведений у постанові 24 жовтня 2023 року у справі № 207/124/13-ккасаційний сформулював правовий висновок про те про те, що «із системного аналізу норм КПК та КК України слідує, що передбачений ст. 49 КК інститут звільнення від кримінальної відповідальності не пов`язує такого звільнення зі згодою потерпілої на таке звільнення, а також про те, що у випадку звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК та закриття кримінального провадження це не звільняє особу від обов`язку відшкодувати заподіяну її діями шкоду, й потерпіла не позбавлена права заявити цивільний позов в порядку цивільного судочинства».

Кримінальну справу за обвинуваченням відповідача за ч.2 ст. 125 КК закрито за його згодою у зв`язку із закінченням строків притягнення до кримінальної відповідальності згідно зі статтею 49 КК України. Звільнення від кримінальної відповідальності в контексті розглядуваного правового інституту не свідчить про виправдання особи, про визнання її невинною у вчиненні злочину.

Підстав для висновків, що не встановлено, чи мали місце неправомірні дії з боку відповідача, що призвели б до спричинення позивачці шкоди, суд не знаходить, оскільки вони підтверджені матеріалами кримінального провадження, а також сам відповідач частково визнає ці обставини, які мають значення для правильного вирішення справи і ним не спростовані.

Таким чином, суд приходить висновку, що відповідач повен нести відповідальність за заподіяну позивачці шкоду внаслідок вчинення кримінального правопорушення і є належним відповідачем за даним цивільним позовом.

На обґрунтування розміру майнової шкоди позивачка надає квитки, якими підтверджує понесення транспортних витрат на проїзд з місця її проживання (с.Глухи) до смт. Стара Вижівка, а потім в зворотному напрямку, для її участі в допиті слідчим та на проїзд автобусом з с.Глухи до м.Ковеля для участі в проведенні експертизи. Розмір таких витрат становить 43,80 грн. та 126,30 грн.

Також позивачка на надала чеки про придбання медичних препаратів на суму 235,98 грн та 56,25 грн.

Оригінали цих документів знаходяться в матеріалах кримінального провадження, і оглянуті судом в межах розгляду цієї цивільної справи.

Суд вважає ці докази належними та допустимими, такими, що обґрунтовують позовні вимоги в частині відшкодування майнової шкоди.

Відповідач стверджує, що в квитку, наданому позивачкою від 28.04.2021, та в протоколі прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 28.04.2024 є розбіжності, адже виходить, що позивачка в той самий час їхала в транспорті та перебувала в відділі поліції.

Доводи відповідача в цій частині суд не приймає, оскільки в протоколі прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 28.04.2024 міститься ряд виправлень, окрім того, такий протокол складений не позивачкою, а працівником поліції, факт перебування позивачки в відділенні поліції та відібрання в неї заяви сторони не оспорюють.

Доводи відповідача про необґрунтованість витрат позивачки на лікування з підстав відсутності відповідних документів про призначення будь-якого лікування спростовуються дослідженими доказами.

Корінцем повідомлення № 27 підтверджується факт звернення позивачки до медичного закладу з тілесними ушкодженнями, обставинами травми вказується 27.04.2024 у дворі сусіда ОСОБА_3 , побив сусід.

Відповідно до висновку експерта №101 від 29.04.2021 судово-медичної експертизи призначеної в межах кримінального провадження №0000105 ОСОБА_2 було заподіяно легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Вказаним висновком підтверджено факт заподіяння тілесних ушкоджень позивачці. Висновок наданий експертом, що має відповідні кваліфікацію та знання і при цьому експерт був попереджений про кримінальну відповідальність. Вказаний висновок не спростований. Окрім того, вслід врахувати, що відповідач частково з ним погоджується, та визнає, що міг нанести позивачці одне тілесне ушкодження.

Відповідно до медичної карти (копії матеріалів якої знаходиться в матеріалах оглянутого кримінального провадження) підтверджується факт звернення позивачки до медичного закладу. Як пояснила позивачка, лікар, після надання консультації, написала на окремому аркуші паперу назви тих препаратів, які їй необхідно придбати для лікування.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_4 підтвердив, що бачив як відповідач вдарив позивачку.

Відтак, факт заподіяння майнової шкоди позивачці у розмірі 462,33 грн, є доведеним. Саме вказана сума майнової шкоди підлягає стягненню з відповідача. Однак, позов у частині відшкодування моральної шкоди підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Розмір моральної шкоди позивачка обґрунтовує посиланням на моральні страждання та фізичний біль, внаслідок дій позивача.

Згідно пунктом 3 постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.12.2020 у справі № 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19) міститься висновок про те, що, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Вирішуючи позовні вимоги позивача в частині відшкодування моральної шкоди, суд бере до уваги понесені позивачем моральні та фізичні страждання від даного кримінального правопорушення, враховує ступінь тяжкості спричинених тілесних ушкоджень та їх наслідки. Суд вважає очевидним, що позивачці заподіяно моральної шкоди внаслідок вчинення щодо неї діяння, що має ознаки кримінального правопорушення, відповідачем.

Вказані обставини свідчать про заподіяння потерпілій з вини обвинуваченого моральної шкоди, яка знайшла своє вираження також у фізичному болю внаслідок отриманих тілесних ушкоджень.

Відповідач частково погоджується з необхідністю відшкодування моральної шкоди.

Відтак моральна шкода підлягає відшкодуванню відповідачем, однак розмірі, меншому, ніж визначений позивачкою в позові. Отже, з урахуванням тяжкості тілесних ушкоджень, тяжкості кримінального правопорушення, наданих суд позивачкою доказів, виходячи із засад розумності, справедливості та виваженості, з врахуванням глибини, часу фізичних та душевних страждань, їх тривалості, суд вважає, що моральна шкода підлягає задоволенню з урахуванням обставин, що мають істотне значення для встановлення розміру такої, і що достатнім розміром на відшкодування моральної шкоди бути стягнення з відповідача на користь позивачки 8500 грн.

Оскільки позивач, зробивши заяву про застосування, в подальшому просив її розглядати, суд не надає оцінку питанню дотримання позовної давності.

Таким чином з відповідача на користь позивачки слід стягнути на відшкодування майнової шкоди - 462,33 грн, а позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди слід частково задовольнити та стягнути на користь позивачки на відшкодування моральної шкоди 8500 грн.

На підставі викладеного, ст.ст. 11, 23, 16, 1166 ЦК України, та керуючись ст.ст. 263, 264, 265, 268, 273, 282, 354 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 на відшкодування моральної шкоди 8500 (вісім тисяч п`ятсот) грн. та 462 (чотириста шістдесят дві) грн. 33 коп. майнової шкоди, а всього 8962 (вісім тисяч дев`ятсот шістдесят дві) 33 коп.

У решті позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_2 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Представник позивача: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_3 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Повне рішення складене 22.11.2024 року.

Суддя О. Й. Хаврона