Справа № 610/631/22
№ 2/183/440/24
28 лютого 2024 року м.Новомосковськ
Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді - Оладенко О.С.
за участю секретаря судового засідання - Павлюк А.Г.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадженняу у приміщенні Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , яка дії в інтересах малолітніх дітей: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи,-
У лютому 2022 року ОСОБА_1 , яка діє в інтересах своїх малолітніх дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , звернулася до суду з позовом в до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди у якому просить стягнути з відповідача на користь ОСОБА_2 100000 грн. та на користь ОСОБА_3 100000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої смертю батька, внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, а також витрати на професійну правничу допомогу.
Розпорядженням Верховного Суду від 18.03.2022 № 11/0/9-22 змінено територіальну підсудність судових справ Балаклійського районного суду Харківської області на Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області.
Згідно штампу вхідної кореспонденції 03.05.2023 з Балаклійського районного суду Харківської області надійшла дана справа до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської, проте у матеріалах справи наявна довідка про те, що справа надійшла для розгляду відповідно до акту приймання-передачі справ від 21.03.2023.
Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 травня 2023 року відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи у порядку загального позовного провадження.
Ухвалою суду від 28 вересня 2023 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.
У судове засідання позивачка та її представник не з`явилися, разом з позовом подали заяву про розгляд справи без участі позивача.
Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про день та час слухання справи був повідомлений своєчасно і належним чином, причини неявки суду не повідомив. Будь - яких заяв та клопотань від відповідача не надходило, правом на подання відзиву не скористався.
У зв`язку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив відповідно до статті 280 ЦПК України, суд за згодою позивача вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення.
Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Суд, дослідивши письмові докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
За даними Єдиного державного реєстру судових рішень, ухвалою Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 11.11.2021 обвинувальний акт по обвинуваченню ОСОБА_4 за ч.3 ст.286-1, ч.1 ст.135 КК України, призначено до розгляду, єдиний унікальний номер справи №623/3074/21.
Відповідно до частини сьомої статті 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, Вища рада правосуддя рішенням від 20.04.2023 № 399/0/15-23 змінив територіальну підсудність судових справ Ізюмського міськрайонного суду Харківської області на Дзержинський районний суд м. Харкова.
Відомості про завершення розгляду справи з єдиним унікальним номером №623/3074/21 у Єдиному державному реєстрі судових рішень відсутні.
Як вбачається зі свідоцтва про смерть, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.21).
Померлий ОСОБА_6 був рідним батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , а їх матір`ю у свідоцтвах про народження записана позивачка ОСОБА_1 (а.с.22,23).
Згідно довідки, виданої виконавчим комітетом Савинської селищної ради, ОСОБА_1 проживала однією сім`єю разом з ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 , вели спільне господарство та єдиний бюджет (а.с.24).
Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу марки «ВАЗ» 2107 державний номер НОМЕР_1 на момент ДТП застрахована ПрАТ «СК «Євроінс Україна» згідно полісу №АР5123029 (а.с.25).
До правовідносин, що склалися між сторонами, підлягають застосуванню такі норми права.
Частинами першою - третьою статті 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Згідно зі статтею 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживають з нею однією сім`єю.
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають такі обставини: наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вина останнього в заподіянні шкоди.
Як встановлено судом, смерть батька ОСОБА_2 та ОСОБА_3 настала внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки - автомобіля «ВАЗ» 2107 державний номер НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_4 .
Частиною другою статті 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, тому, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Позивач не зобов`язаний доводити вину відповідача у заподіянні шкоди. Особа, якій спричинено шкоду, подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір спричиненої шкоди, а також докази того, що саме відповідач її спричинив або є особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.
Подібний висновок наведено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 05.06.2019 у справі № 61/8496/15-ц, провадження №14-154цс19.
Верховний Суд у своїй постанові від 21 квітня 2021 року у справі № 450/4163/18 зазначив, що особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки (крім випадку відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки) є те, що володілець такого джерела зобов`язаний відшкодувати завдану шкоду незалежно від його вини. Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. У той же час, чинне законодавство не передбачає такої підстави для звільнення від відповідальності в частині відшкодування моральної шкоди власника джерела підвищеної небезпеки, як вина потерпілого.
В судовому засіданні відповідачем не доведено обставин, які б свідчили, що шкода була завдана внаслідок непереборної сили або умислу загиблого.
У п. 9 Постанови Пленуму ВСУ від 31 березня 1995 року № 4 Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди), зазначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.
Відповідно до Постанови Пленуму ВСУ від 25.05.2001р. № 5 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної шкоди» остаточне рішення щодо розміру відшкодування моральної шкоди приймає суд. При визначенні питання про розмір відшкодування моральної шкоди суд повинен враховувати в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі Позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Як зазначено в Постанові КЦС ВС у справі № 447/2015/16-ц від 02.10.2019 року наявність моральної шкоди доводиться Позивачем, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв`язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації. Розмір відшкодування моральної шкоди оцінюється самим потерпілим та визначається у позовній заяві.
Позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в інтересах яких діє їх мати ОСОБА_1 втратили близьку їм людину - рідного батька.
Вказані родинні відносини свідчать про безумовний факт стійкості життєвих зв`язків між дітьми та їх загиблим батьком.
Суд погоджуються з тим, що внаслідок загибелі ОСОБА_6 у позивачів був безповоротно змінений звичний спосіб життя, їх емоційний стан.
Суд звертає увагу, що позиваці ОСОБА_2 на час загибелі батька було п`ять років, а позивачці ОСОБА_3 - шість років. Частину свого дитинства і все доросле життя не зможуть поспілкуватися з батьком, отримати від нього пораду, підтримку і любов.
Відповідно до ст. ст. 11,15 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.
Внаслідок смерті батька малолітнім ОСОБА_2 та ОСОБА_3 безперечно спричинено моральних страждань.
Моральна шкода позивачам завдана смертю їх батька, спричинила та буде спричиняти позивачам протягом усього їх життя душевних страждань. Відновити становище, яке існувало до смерті у житті позивачів не можливо.
Враховуючи те, що завдана позивачам моральна шкода безпосередньо пов`язана з втратою рідної їх людини, внаслідок чого вони зазнали та продовжують зазнавати душевних страждань, що відобразилось на їх психоемоційному стані, то розмір відшкодування повинен бути достатнім для забезпечення можливості відновити втрачену психологічну рівновагу та не бути джерелом збагачення останніх за рахунок відповідача.
Також, при визначенні розміру моральної шкоди суд враховує, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Будь яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь який її розмір може мати суто умовний вираз.
Аналізуючи суть самого порушення прав позивачів, виходячи зі справедливих й розумних критеріїв належного розміру відповідальності у вигляді відшкодування моральної шкоди, суд вважає, що позивачам доведено заподіяння їм моральної шкоди у розмірі 236000 грн.
Положеннями ст. 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у страховика (страховика) не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.
В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.
Подібні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20).
Таким чином, обов`язок з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування покладається на страховика.
Пунктом 27.3. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинам.
З урахуванням викладеного, на відповідача ОСОБА_4 покладено обов`язок відшкодувати різницю між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
Підсумовуючи викладене, з урахуванням того, що смерть батька малолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_3 настала внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки - транспортного засобу, яким керував відповідач; відповідачем не доведено, що шкода була завдана внаслідок непереборної сили або умислу загиблого; з урахуванням страждань, яких діти зазнали і продовжують зазнавати у зв`язку з передчасною, раптовою смертю рідної людини, їх із застосуванням принципів розумності та справедливості, суд дійшов висновку, що з відповідача підлягає стягненню в рахунок відшкодування моральної шкоди 100000 грн., на користь кожної з малолітніх доньок загиблого.
Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст.141 ЦПК України. Оскільки позивачів звільнено від судового збору за подання цього позову, судовий збір слід стягнути з відповідача на користь держави.
Питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд не вирішує, оскільки разом з позовом подано заяву про те, що докази таких витрат будуть подані після ухвалення судового рішення.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.2,4,5,10-13,76-82,223,258,259,263-268, 280-283 ЦПК України, суд -
Позов ОСОБА_1 , яка дії в інтересах малолітніх дітей: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи - задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в інтересах якої діє ОСОБА_1 , у рахунок відшкодування моральної шкоди 100000 (сто тисяч) гривень.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в інтересах якої діє ОСОБА_1 , у рахунок відшкодування моральної шкоди 100000 (сто тисяч) гривень.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір у сумі 2000 (дві тисячі) грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи:

позивач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса: АДРЕСА_1 ;

позивач - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса: АДРЕСА_1 ;

законний представник позивачів - ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 ;

відповідач - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_2 .

Повне судове рішення складено і підписано 28 лютого 2024 року .

Суддя Оладенко О.С.