ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/7527/24
провадження № 2/753/5625/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" травня 2024 р. суддя Дарницького районного суду м. Києва Трусова Т. О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами цивільну справу за позовом приватного акціонерного товариства "Просто" до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2024 р. приватне акціонерне товариство "Просто" (далі також - ПрАТ "Просто", позивач) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 (далі також - ОСОБА_1 , відповідач) про відшкодування шкоди в розмірі 8 447,15 грн.

Ухвалою від 24.04.2024 суд відкрив провадження за даним позовом та призначив справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

02.05.2024 від позивача в особі представника ОСОБА_2 надійшла заява про закриття провадження у справі з підстав відсутності предмета спору, яка мотивована тим, що відповідач добровільно сплатила суму боргу в розмірі 8 447,15 грн, судовий збір в розмірі 3 028 грн та витрати пов`язані з оплатою професійно правової допомоги в розмірі 6 000 грн.

Дослідивши дану заяву та матеріали справи, суд вбачає підстави для закриття провадження у справі виходячи з наступного.

Відповідно до положень пункту 2) частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Вказана норма є новелою ЦПК України у редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017, а необхідність її запровадження обумовлена тим, що відповідно до статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір, на відміну від раніше чинної конституційної норми про те, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

За змістом цивільного процесуального законодавства під предметом спору розуміється об`єкт спірних правовідносин тобто благо, щодо якого виникає спір між позивачем та відповідачем.

Види об`єктів цивільних прав визначені у статті 177 ЦК України, з поміж інших до них віднесено речі, в тому числі гроші, а також інші матеріальні і нематеріальні блага.

Верховний Суд у низці своїх рішень, зокрема, у постановах від 03.05.2018 по справі № 404/251/17 та від 13.05.2020 по справі № 686/20582/19-ц, сформулював правову позицію, яка полягає у наступному.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

З урахуванням викладеного, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб. Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання.

Водночас поняття юридичного спору має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття "спір про право" (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття "спору про право" має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Суд касаційної інстанції роз`яснив, що логічно-граматичне тлумачення словосполучення "відсутність предмета спору" в контексті наведеної правової норми дає підстави для висновку про те, що предмет спору має бути відсутній, тобто не існувати, на час пред`явлення позову. Якщо предмет спору мав місце, але припинив своє існування (зник) після відкриття провадження у справі внаслідок тих чи інших обставин, зокрема у зв`язку з добровільним врегулюванням спору сторонами, виконанням відповідачем заявлених до нього вимог, фізичним знищенням предмета спору тощо, то провадження у справі не може бути закрите з наведеної правової підстави, оскільки вона полягає саме у відсутності предмета спору, а не у припиненні його існування (зникненні).

Судом установлено, що відповідач сплатив у повному обсязі заявлені до нього грошові вимоги вже після відкриття провадження у справі, а відтак відповідно до вищенаведеної позиції Верховного Суду провадження у справі не може бути закрите з підстав відсутності предмета спору.

Водночас у цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, або витребуваних судом у передбачених законом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Позивач вправі відмовитися від позову на будь-якій стадії судового процесу (пункт 1 частини другої статті 49, частина перша статті 206 ЦПК України).

Відповідно до положень пункту 4) частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом.

Із заяви представника позивача про закриття провадження у справі вбачається, що позивач не підтримує заявлених до відповідача вимог у зв`язку з їх добровільним виконанням, а відтак суд розцінює дану заяву як заяву про відмову від позову.

Отже ураховуючи, що зміст заяви позивача свідчить про відсутність між сторонами спору щодо предмета позову, а закриття провадження у даній справі не порушить будь-чиїх прав та законних інтересів, суд дійшов висновку про закриття провадження у справі з підстав відмови позивача від позову.

Керуючись статтею 206, пунктом 4 частини першої статті 255, статтями 256, 258-261, 352, 353, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Закрити провадження у цивільній справі за позовом приватного акціонерного товариства "Просто" до ОСОБА_1 про відшкодування шкодиу зв`язку з відмовою позивача від позову.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга на ухвали суду подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя:

Ухвала підписана суддею 03.05.2024.