Провадження № 2/202/633/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2024 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Бєсєди Г.В.

за участю секретаря Травкіної В.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Індустріального районного суду м. Дніпропетровська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до товариства з додатковою відповідальністю «Дніпрокомунтранс» про стягнення грошових коштів, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська із позовом до товариства з додатковою відповідальністю «Дніпрокомунтранс» про стягнення грошових коштів.

В обґрунтування позовних вимог зазначають, що позивач ОСОБА_1 зверталась до відповідача про повернення грошових коштів в сумі 1 130, 09 грн., які помилково сплачені її дідусем в якості погашення заборгованості за комунальними послугами. Наголошували, що заборгованість обліковувалась за колишнім власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 , однак згідно довідки ТОВ «ЄРЦКП» № 40/2021-03-11/51990 від 11.03.2021 заборгованість за комунальні послуги за вказаною квартирою відсутня. Просять стягнути з відповідача грошові кошти в сумі 1 130, 09 грн. та визнати довідку ТОВ «ЄРЦКП» № 40/2021-03-11/51990 від 11.03.2021 дійсною.

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 просять справу розглядати без їх участі.

Представник товариства з додатковою відповідальністю «Дніпрокомунтранс» надав відзив на позовну заяву в якому зазначав, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. Зазначав, що за бухгалтерським обліком відповідача станом на 01 листопада 2023 року мешканці м. Дніпра заборгували підприємству за отриману послугу з вивозу, утилізації твердих побутових відходів 33 559 703, 54 грн., із них споживачами, які мешкають в Індустріальному районі 4 696 017,95 грн., у будинку АДРЕСА_2 обліковується 22 боржника на загальну суму 19 569, 60 грн. Згідно свідоцтва про право власності від 29.07.2019 реєстраційний № 61И-19 квартира АДРЕСА_3 належала ОСОБА_3 . Відповідно до особистого рахунку № НОМЕР_1 споживачі, мешканці зазначеної квартири, своєчасно не сплачували послуги відповідача. Наголошували, що позивачами не надано доказів здійснення ними помилкових платежів на суму 1 130, 09 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 15.03.2021, який посвідчено приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Солошенко Ю.В.

Листом товариства з додатковою відповідальністю «Дніпрокомунтранс» № 49 від 01.09.2023 ОСОБА_1 повідомлено, що згідно рішення Дніпровської міської ради, ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», ЗУ «Про відходи», Постанови Кабінету Міністрів України № від 10.12.2008 року № 1070 «Про затвердження Правил надання послуг з вивозу побутових відходів» у період з 01 березня 2008 р. по 01.06.2018 р. підприємство надавало послугу з поводження з побутовими відходами споживачам за вище вказаною адресою, що обліковано у особистому рахунку № НОМЕР_1 , та станом на лютий місяць 2022 р. значився борг у сумі 1 130,09 грн. Отримані підприємством грошові кошти обліковано у бухгалтерських документах як оплата боргу за надану послугу з поводження з побутовими відходами споживачам квартири АДРЕСА_3 та з них сплачено відповідні податки. Борг за споживачами, мешканцями згаданої квартири обліковувався та формувався у електронних платіжних системах обґрунтовано. Роз`яснено, що товариство не може повернути грошові кошти, які за наявними облікованими даними на законних підставах зараховано як сплату боргу.

Згідно свідоцтва про право власності від 29.07.2019 реєстраційний № 61И-19 квартира АДРЕСА_3 належала ОСОБА_3 .

Відповідно до статей 66, 67, 162 ЖК України за користування житловим приміщенням, що належить громадянинові на праві приватної власності, сплачується плата за утримання будинку, прибудинкової території та плата за спожиті комунальні послуги.

Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Крім того, відповідно до статті 322 ЦК України на власника покладається тягар утримання майна.

Частиною другою статті 382 ЦК України встановлено, що усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Таким чином, новий власник майна не зобов`язаний повертати борги попереднього власника, якщо суд установить, що він не брав на себе обов`язку з їх сплати. Договори про надання послуг не обтяжують майна, тому за відсутності відповідної умови в договорі щодо відчуження нерухомого майна суд повинен відмовляти в задоволенні позовних вимог до нового власника, оскільки належним відповідачем є попередній власник.

Однак, позивачами долучено платіжну інструкцію 0.0..5, за якою 19.02.2022 року ОСОБА_3 , який мешкає: АДРЕСА_1 , в АТ КБ «Приватбанк» здійснив платіж боргу/ без нарахувань за надану послугу ТПВ (тверді побутові відходи) на особистий рахунок НОМЕР_1 в сумі 1 130, 09 грн.

Нормами частини першої статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно зі статтею 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Позивачами не надано суду доказів того, що платіж на суму 1 130, 09 грн. було сплачено ними, а тому позовні вимоги в частині стягнення грошових коштів не підлягають задоволенню.

Щодо вирішення позовних вимог про визнання дійсною довідки вважає необхідним зазначити наступне.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 02 липня 2019 року у справі № 48/340 (провадження № 12-14звг19), від 22 жовтня 2019 року у справі № 923/876/16 (провадження № 12-88гс19) та багатьох інших.

Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду.

Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Такі висновки сформульовані в постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (провадження № 12-204гс19, пункт 63), від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20, пункт 6.13), від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18 (провадження № 12-140гс19, пункт 98).

Зі змісту позовної заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_2 просили суд визнати довідку ТОВ «ЄРЦКП» № 40/2021-03-11/51990 від 11.03.2021 дійсноюз метою підтвердження відсутності заборгованості по комунальним послугам, однак позивачами обрано неефективний спосіб захисту їх прав, тому у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в цій частині слід відмовити у зв`язку з неефективним способом захисту свого права.

Відповідно до частини четвертої та п`ятої статті 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 258-259, 263-265, 354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до товариства з додатковою відповідальністю «Дніпрокомунтранс» про стягнення грошових коштів відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції, а в разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення зазначених вище строків, або після перегляду рішення в апеляційному порядку, якщо його не скасовано.

Повний текст рішення складений 06.03.2024.

Суддя Г.В. Бєсєда