ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/367/24Головуючий по 1 інстанції
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2024 рокум. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Новікова О.М., Фетісової Т.Л.

секретар Новицька Н.О.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ;

відповідач Перший відділ державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ);

особа, що подала апеляційну скаргу: ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 05 грудня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Першого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про зняття арешту з майна ,

в с т а н о в и в :

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Першого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про зняття арешту з майна, посилаючись на те, що 01 листопада 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 було укладено договори про надання споживчого кредиту № 0 та 0/2 для придбання квартири.

01 листопада 2006 року ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу придбав квартиру АДРЕСА_1 та цього ж числа для забезпечення зобов`язань по кредитних договорах, передав у іпотеку АКІБ «УкрСиббанк» зазначене нерухоме майно, уклавши договір іпотеки № 28585.

У зв`язку з невиконанням ОСОБА_2 фінансових зобов`язань банк звернувся до суду та стягнув заборгованість за кредитом, після чого передав виконавчий лист на виконання Соснівському ВДВС Черкаського МУЮ.

Відповідно до Постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження по ВП № 50527800 від 24.03.2016 Соснівським ВДВС Черкаського міського управління юстиції накладено арешт на все нерухоме майно, що належить ОСОБА_2

04 травня 2023 року Банк заключив договір факторингу № 04/05/2023 із ТОВ «Інком-Фінанс» (далі Фактор, Товариство) за умовами якого Банк відступає оплатно Фактору право вимоги до боржника ОСОБА_2 та усі права Банку за усіма договорами забезпечення.

Крім того, 04 травня 2023 року Банк уклав договір відступлення права вимоги за договором іпотеки № 28585 від 01 листопада 2006 року з ТОВ «Інком-Фінанс» за яким Товариству перейшло право вимоги по іпотечному договору № 28585 від 01 листопада 2006 року та передано в іпотеку нерухоме майно, квартира АДРЕСА_1 .

04 травня 2023 року TOB «Інком-Фінанс» (далі Первісний кредитор) уклав договір про відступлення права вимоги за Договором про надання споживчого кредиту №0 з ОСОБА_1 (далі Новий кредитор) за умовами якого Первісний кредитор відступає оплатно Новому кредитору право вимоги до боржника ОСОБА_2 та усі права Первісного кредитора.

Також, 04 травня 2023 року ТОВ «Інком-Фінанс» уклав договір відступлення права вимоги за договором іпотеки № 28585 від 01 листопада 2006р. з ОСОБА_1 за яким позивачу перейшло право вимоги по іпотечному договору № 28585 від 01 листопада 2006 року та передано в іпотеку нерухоме майно, квартира АДРЕСА_1 .

30 серпня 2023 року позивачем був направлений лист до Першого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) з проханням скасувати арешт та заборону відчуження нерухомого майна, а саме: квартири АДРЕСА_1 , іпотекодержателем якої є позивач, що накладений в межах виконавчого провадження №50527800 на підставі постанови від 24 березня 2016 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

27 вересня 2023 Перший відділ державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відмовив у скасуванні арешту вище зазначеного нерухомого майна та зазначив, що арешт може бути знятий за рішенням суду.

Посилаючись на ст. 4, 13 ЦПК України, ст. 575 ч. 1 ЦК України, ст. 1, 3, 4, 7, 24, 33, 37 Закону України «Про іпотеку» та ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження», вважає, що він, як іпотекодержатель володіє переважним та першочерговим правом на отримання задоволення своїх вимог щодо нерухомого майна, а тому накладенні арешту на майно, що перебуває в іпотеці, обмежує забезпечене іпотекою право іпотекодержателя. В даному випадку, належним чином зареєстрована іпотека виникла раніше за накладення арешту для задоволення вимог стягувача, відмінних від іпотекодержателя, тому виконавча служба має звільнити з-під арешту іпотечне майно.

У зв`язку з викладеним просив суд зняти арешт та заборону відчуження нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_1 , іпотекодержателем якої є ОСОБА_3 , що накладений в межах виконавчого провадження № 50527800 на підставі постанови від 24 березня 2016 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 05 грудня 2023 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що у даній справі предметом спору є вимога ОСОБА_1 , який вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить йому, а не боржникові, у зв`язку з чим, позивач ставить питання про звільнення майна з-під арешту, який був накладений державним виконавцем під час здійснення виконавчих дій щодо стягнення заборгованості з боржника ОСОБА_2 , при цьому позов пред`явлено до державного виконавця. Таким чином суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог у зв`язку з пред`явленням їх до неналежного відповідача.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність рішення нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що суд стверджує, що відповідач це фізична особа боржник ОСОБА_2 та стягувач АКІБ «УкрСиббанк» які не порушують права та законні інтереси позивача як кредитора і іпотекодержателя. У свою чергу боржник не може подати позовну заяву про зняття арешту з майна бо в нього є борг і не закрите виконавче провадження, а банк не може подати позов, бо в нього немає боржника, оскільки банк уклав договір факторингу і в подальшому фінансова установа уклала оплатний договір про відступлення права вимоги з ОСОБА_1 .

Вважає помилковим висновок суду про те, що позивач вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить йому, оскільки в тексті позовної заяви жодним чином не зазначено його бажання про набуття права власності на арештоване майно

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_4 просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу залишити без задоволення з огляду на її безпідставність та необґрунтованість.

Зазначає, що у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03.05.2022 року у справі № 711/3591/21 зазначено, що: "У справі, що переглядається, позивач пред`явив позовні вимоги до Центрального ВДВС у м. Черкаси, який не є ні боржником, ні особою, в інтересах якої накладено арешт на спірне нерухоме майно. При цьому ні боржник, ні стягувач, в інтересах якого був накладений арешт на квартиру, як відповідачі не залучені.»

У даній справі предметом спору є вимога позивача, в якій він ставить питання про звільнення майна з-під арешту, який накладений державним виконавцем під час здійснення виконавчих дій щодо стягнення заборгованості з боржника. при цьому позов пред`явлено лише до державного виконавця, а тому у суду першої інстанції були відсутні підстави для задоволення позовних вимог у зв`язку з пред`явленням їх до неналежного позивача.

У запереченні на відзив ОСОБА_1 вказує, що доводи відповідача є безпідставними, так як правова позиція останнього заснована на помилковому тлумаченні норм чинного законодавства.

Заслухавши доповідь головуючого, пояснення учасників справа, які з`явились в судове засідання, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду в повній мірі відповідає вказаним вимогам.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що 01 листопада 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» та фізичною особою ОСОБА_2 було укладено договори про надання споживчого кредиту № 0 та 0/2 для придбання квартири.

01 листопада 2006 року ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу придбав квартиру АДРЕСА_1 та цього ж числа для забезпечення зобов`язань по кредитних договорах, передав у іпотеку АКІБ «УкрСиббанк» зазначене нерухоме майно, уклавши договір іпотеки № 28585.

У зв`язку з невиконанням фінансових зобов`язань ОСОБА_2 03 вересня 2015 року Банк звернувся до Соснівського районного суду м. Черкаси та стягнув заборгованість за кредитним договором 0, після чого передав виконавчий лист на виконання Соснівському ВДВС Черкаського МУЮ.

Відповідно до Постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження по ВП № 50527800 від 24.03.2016 Соснівським ВДВС Черкаського міського управління юстиції наклав арешт на все нерухоме майно, що належить ОСОБА_2 (а.с. 22).

04 травня 2023 року Банк уклав договір факторингу № 04/05/2023 із ТОВ «Інком-Фінанс» (далі Фактор, Товариство) за умовами якого Банк відступає оплатно Фактору право вимоги до боржника ОСОБА_2 та усі права Банку за усіма договорами забезпечення (а.с. 12-19).

Крім того, 04 травня 2023 року Банк уклав договір відступлення права вимоги за договором іпотеки № 28585 від 01 листопада 2006 року з ТОВ «Інком-Фінанс» за яким Товариству перейшло право вимоги по іпотечному договору № 28585 від 01 листопада 2006 року та передано в іпотеку нерухоме майно, квартира АДРЕСА_1 (а.с. 20-21).

04 травня 2023 року TOB «Інком-Фінанс» (далі Первісний кредитор) заключив договір про відступлення права вимоги за Договором про надання споживчого кредиту № 0 з ОСОБА_1 (далі Новий кредитор) за умовами якого Первісний кредитор відступає оплатно Новому кредитору право вимоги до боржника ОСОБА_2 та усі права Первісного кредитора (а.с. 6-9).

Також, 04 травня 2023 року ТОВ «Інком-Фінанс» уклав договір відступлення права вимоги за договором іпотеки № 28585 від 01 листопада 2006 року з ОСОБА_1 за яким йому перейшло право вимоги по іпотечному договору ; 28585 від 01 листопада 2006 року та передано в іпотеку нерухоме майно, квартира АДРЕСА_1 (а.с. 10-11).

30 серпня 2023 року позивачем був направлений лист до Першого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) з проханням скасувати арешт та заборону відчуження нерухомого майна, а саме: квартири АДРЕСА_1 , іпотекодержателем якої є позивач, що накладений в межах виконавчого провадження № 50527800 на підставі постанови від 24.03.2016 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (а.с. 23-25).

27 вересня 2023 року Перший відділ державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відмовив у скасуванні арешту вище зазначеного нерухомого майна та зазначив, що арешт може бути знятий за рішенням суду (а.с. 26).

Відповідно до статті 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Основною ознакою сторін цивільного процесу є їхня матеріальна і процесуальна заінтересованість у справі. Саме сторони є суб`єктами правовідношення, з приводу якого виник спір.

Отже, не можна покладати на третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, будь-які матеріально-правові обов`язки, а також установлювати чи захищати їх права, тобто постановити рішення або ухвалу суду про права чи обов`язки цих третіх осіб.

Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 25 червня 2019 року у справі № 910/17792/17.

Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі (частина друга статті 51 ЦПК України).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Визначення відповідачів, предмета і підстав спору є правом позивача, водночас встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи: суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача (висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 травня 2020 року у справі № 554/8004/16 (провадження 14-431цс19) зробила висновок «що спори, пов`язані з належністю майна, на яке накладений арешт, відповідно до статей 15 і 16 ЦПК України у редакції, що була чинною 15 грудня 2017 року, суди розглядають у порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо існує спір щодо визнання права власності на майно та однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. У разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України у вказаній редакції. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно та про зняття з нього арешту. Особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідачем у справах за позовами про звільнення майна з-під арешту є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних правовідносин щодо такого майна».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 905/386/18 (провадження № 12-85гс19) також зазначено, що відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна.

У справі, що переглядається, ОСОБА_1 пред`явив позовні вимоги до Першого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), який не є ні боржником, ні особою, в інтересах якої накладено арешт на спірне нерухоме майно.

При цьому ні боржник, ні стягувач, в інтересах якого був накладений арешт на квартиру, як відповідачі до участі в справі не залучені. Клопотань про заміну первісного відповідача належним відповідачем чи про залучення до участі у справі іншої особи як співвідповідача позивач не заявляв.

До таких же висновків прийшовВерховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 03.05.2022 року у справі №711/3591/21.

За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача (пункт 40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц).

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову через його пред`явлення до неналежного відповідача.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції та ґрунтуються на неправильному розумінні норм процесуального права.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що ухвалене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами, не вбачає.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 05 грудня 2023 року без змін.

Керуючись ст.141, 268, 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 05 грудня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, викладених у статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 28 лютого 2024 року.

Судді