ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«07» травня 2024 року

м. Харків

справа № 638/2270/23

провадження № 22ц/818/1540/24

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В., (суддя-доповідач),

суддів - Мальованого Ю.М., Тичкової О. Ю.,

за участю секретаря - Волобуєва О.О.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 , представниця позивача - ОСОБА_2 ,

відповідачі - Харківська міська рада, представниця відповідача - Кукуєва В. І. , ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Харківської міської ради на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 15 серпня 2023 року в складі судді Федорової О.П.

в с т а н о в и в:

У березні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Харківської міської ради, ОСОБА_4 про встановлення факту, що має юридичне значення.

Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_5 . Після її смерті відкрилась спадщина на частку квартири АДРЕСА_1 .

Вказав, що постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 27 січня 2023 року йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті матері у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують факт прийняття ним спадщини, адже вони з матір`ю були зареєстровані за різними адресами: він за адресою: АДРЕСА_2 , а мати за адресою: АДРЕСА_3 .

Заповіту померла не залишила, інші спадкоємці, зокрема, його сестра ОСОБА_4 , до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 не звертались.

Зазначив, що з вересня 2017 року він постійно проживав разом з ОСОБА_5 та її чоловіком ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_3 . У 2015 році матері поставлено діагноз: незріла вікова катаракта, підозра на глаукому обох очей, рекомендоване хірургічне лікування, також виявлено недостатність функції щитоподібної залози. У травні 2017 року стан матері погіршився. Їй необхідно було систематично приймати ліки за певною схемою, що потребувало контролю. У зв`язку з чим було прийнято рішення про його переїзд до матері та її чоловіка для догляду за ними.

Вказав, що факт його постійного проживання з матір`ю на час її смерті підтверджується актом за участі сусідів, показаннями свідків, фотографіями, наявністю у нього оригіналів документів, що належали матері, та сплатою комунальних платежів.

Метою встановлення факту спільного проживання зі спадкодавицею є необхідність реалізації права на спадкове майно.

Просив встановити факт його постійного проживання разом зі спадкодавицею - ОСОБА_5 на час відкриття спадщини, ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_3 .

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 15 серпня 2023 року позов ОСОБА_1 - задоволено, встановлено факт його постійного проживання разом зі спадкодавицею ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на час відкриття спадщини - ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_3 .

Не погоджуючись з рішенням суду Харківська міська рада подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення суду - скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, не надав належної оцінки доказам у справі. Так, вважав, що надані позивачем докази не підтверджують факту його постійного проживання з матір`ю на час відкриття спадщини, а свідчать лише про їх родинні відносини та наявність у спадкодавиці низки хвороб. Замовником за договором-замовлення на організацію та проведення поховання також є не позивач, а чоловік померлої. Позивач перебуває у зареєстрованому шлюбі, що спростовує факт його постійного проживання з матір`ю. Квартира, у якій позивач нібито проживав разом з матір`ю та її чоловіком, є однокімнатною житловою площею 16,3 кв м, тоді як норма - 13,65 кв м на особу. Позивач не зазначив, що спадкова квартира є його єдиним житлом. Він не потребує поліпшення житлових умов.

22 квітня 2024 року від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу Харківської міської ради, в якому він просив залишити її без задоволення, а рішення суду - без змін, поновити строк на подання відзиву. Вказав, що реєстрація за іншою адресою не свідчить про те, що він не проживав разом з матір`ю на час її смерті. Дослідження та оцінка наданих ним доказів судом здійснені у відповідності до вимог закону. Реєстрація шлюбу не перешкоджала йому проживати з батьками, які потребували допомоги. Позбавлення його права на спадщину буде занадто надмірним тягарем.

Строк на подання відзиву ОСОБА_1 не пропущено, оскільки копію апеляційної скарги згідно поштового повідомлення ним отримано 10 квітня 2024 року, отже останній день на подачу відзиву припав на 20 квітня 2024 року, що є вихідним днем, тому днем закінчення строку є 22 квітня 2024 року.

В суді апеляційної інстанції представниця Харківської міської ради підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити. Акцентувала увагу суду на тому, що позивач не надав належних доказів щодо його проживання на час смерті спадкодавиці. В свою чергу ОСОБА_1 , його представниця та ОСОБА_4 заперечували проти задоволення апеляційної скарги та просили відмовити в її задоволенні. Посилалися на те, що спадкоємець - це рідний син спадкодавиці. На час смерті спадкодавиці він проживав зі своєю матір`ю за місцем її проживання. Це було необхідно, оскільки вона хворіла і ліки потрібно було приймати погодинно.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з`явившихся учасників справи, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу Харківської міської ради необхідно залишити без задоволення, рішення суду - залишити без змін.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем підтверджено факт спільного проживання з його матір`ю на час її смерті.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_7 була матір`ю ОСОБА_1 та ОСОБА_8 (а. с. 12, 15, 16).

25 листопада 1968 року шлюб між батьками позивача ОСОБА_9 та ОСОБА_7 розірвано. Після розірвання шлюбу дружині присвоєне прізвище « ОСОБА_7 », що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію розірвання шлюбу № 2 від 07 лютого 2023 року (а. с. 17).

20 травня 1983 року мати позивача ОСОБА_11 уклала шлюб з ОСОБА_6 . Після укладення шлюбу їй присвоєно прізвище « ОСОБА_6 » (а. с. 18).

ОСОБА_5 належала на праві спільної сумісної власності з ОСОБА_6 однокімнатна квартира АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 25 серпня 1999 року, реєстраційний номер № НОМЕР_1 (а. с. 20-22).

У 2015 році ОСОБА_5 поставлено діагноз: незріла вікова катаракта, підозра на глаукому обох очей, рекомендовано хірургічне лікування обох очей. З наданих медичних документів вбачається, що ОСОБА_5 мала низку захворювань, їй призначено медикаментозне лікування (а. с. 66-78).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла (а. с. 19).

Після смерті ОСОБА_5 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Алексєєвою Л.В. заведена спадкова справа № 3/2023 (а. с. 24).

За життя ОСОБА_5 заповіту не залишила (а. с. 25).

Із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 звернувся ОСОБА_1 . Заяв від інших спадкоємців не надходило, що підтверджується повідомленням приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Алексєєвої Л.В. від 27 лютого 2023 року № 51/01-16 (а. с. 26).

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 27 січня 2023 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку із відсутністю документів, що підтверджують факт прийняття спадщини (проживання за однією адресою із померлою на час її смерті) (а. с. 27).

ОСОБА_5 на час смерті була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджується довідкою дільниці № НОМЕР_2 Комунального підприємства «Жилкомсервіс» від 2016 року, листом Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області від 22 березня 2023 року, інформаційною довідкою з Реєстру територіальної громади м. Харкова від 16 лютого 2023 року (а. с. 28, 64, 66).

За вказаною адресою був також зареєстрований її чоловік ОСОБА_6 , виписаний 08 грудня 2015 року (а. с. 28).

ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 (а. с. 63).

З наданого позивачем акту від 20 лютого 2023 року, складеного за підписами мешканців будинків №№ НОМЕР_3 та АДРЕСА_4 вбачається, що він з вересня 2017 року став постійно проживати зі своєю матір`ю та вітчимом за адресою: АДРЕСА_3 . До серпня 2019 року у вказаній квартирі проживала ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . До січня 2023 року у квартирі проживав ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . ОСОБА_1 проживає у квартирі з вересня 2017 року по час складання акту (а. с. 29).

У договорі-замовленні № 597 на організацію та проведення поховання ОСОБА_5 замовником вказаний її чоловік ОСОБА_6 (а. с. 31).

ОСОБА_1 надано копії трудової книжки ОСОБА_5 , вітальних листівок, фотографій, грамот, квитанцій про сплату комунальних послуг за адресою: АДРЕСА_3 (а. с. 32-62).

Також ОСОБА_1 надано копію припису № 05 Комунального підприємства «Жилкомсервіс» від 27 грудня 2017 року на ім`я ОСОБА_6 , яким було повідомлено про необхідність здійснення ремонту аварійного балкону за адресою: АДРЕСА_3 . З кошторису від 25 травня 2018 року та накладної № 17 від 27 травня 2018 року вбачається, що замовником робіт по зовнішньому відновлювальному ремонту балкону (ремонту штукатурного шару конструкцій та ремонту плити балкону) у квартирі АДРЕСА_1 був ОСОБА_1 (а. с. 158-160).

Допитані судом першої інстанції свідки ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 підтвердили, що у 2017 році у матері ОСОБА_1 погіршився стан здоров`я, у зв`язку з чим він переїхав до неї на постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_3 , та до самої смерті матері ОСОБА_5 здійснював за нею догляд та надавав допомогу.

Відповідно до положень статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу (стаття 1258 ЦК України).

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

За змістом норми статті 1268 ЦК України порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того, чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Так, відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Для вирішення питання щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин положень частини третьої статті 1268 ЦК України є необхідним встановлення місця проживання спадкодавця і спадкоємця.

Право на вибір місця проживання закріплено у статті 33 Конституції України, відповідно до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Частиною першою статті 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Статтями 2, 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік.

Зміст наведених норм закону свідчить про те, що під постійним місцем проживанням спадкоємця із спадкодавцем розуміється як факт безпосереднього проживання спадкоємця із спадкодавцем на момент його смерті, так і факт наявності у спадкоємця на момент смерті спадкодавця, зареєстрованого у передбаченому законом порядку права на постійне проживання з останнім за однією адресою.

Частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного.

Такий правовий висновок щодо застосування частини третьої статті 1268 ЦК України викладений у постановах Верховного Суду: від 21 жовтня 2020 року у справі № 569/15147/17; від 28 квітня 2021 року в справі № 204/2707/19, від 12 січня 2022 року у справі № 446/53/16-ц, від 17 січня 2022 року у справі № 643/790/20, від 07 червня 2022 року у справі № 175/4514/20, від 14 грудня 2022 року у справі № 198/132/21, від 07 червня 2023 року у справі № 227/5018/21.

Таким чином, відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом.

Аналогічні висновки зроблені Верховним Судом у постановах від 10 січня 2019 року в справі № 484/747/17, від 07 червня 2022 року у справі № 175/4514/20, від 07 червня 2023 року у справі № 227/5018/21.

Згідно з пунктами 3.19, 3.20 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї.

У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем.

Відповідно до частин першої та другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 01 січня 2004 року тощо.

Справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.

ОСОБА_1 , звертаючись до суду з позовом, вказував, що не був зареєстрованим разом з ОСОБА_5 , проте у зв`язку зі станом здоров`я матері фактично проживав із нею та її чоловіком з 2017 року до її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Сестра ОСОБА_1 - ОСОБА_4 вказані обставини та його позов визнала. Із заявою про прийняття спадщини після смерті матері не зверталась.

Будь-які інші спадкоємці також не звертались із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 .

Факт постійного проживання ОСОБА_1 з матір`ю ОСОБА_5 підтверджується відомостями про її стан здоров`я, що знайшли відображення у медичній документації, актом від 20 лютого 2023 року, складеним за підписами мешканців будинків №№ НОМЕР_3 та АДРЕСА_4 , де позивач зареєстрований, його участю у проведенні ремонтних робіт балкону за місцем реєстрації матері, показаннями свідків.

Докази того, що позивач протягом 2017-2019 років постійно проживав за місцем своєї реєстрації чи в іншому місці, крім спірного, в справі відсутні.

З урахуванням наведеного суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про встановлення факту постійного проживання ОСОБА_1 з його матір`ю ОСОБА_5 на час її смерті за адресою: АДРЕСА_3 , що необхідно йому для отримання свідоцтва про право на спадщину.

Доводи Харківської міської ради щодо того, що надані позивачем докази не підтверджують факту його постійного проживання з матір`ю на час відкриття спадщини судова колегія відхиляє, оскільки судом першої інстанції надана всебічна оцінка обставинам справи та поданим позивачем доказам. Заперечуючи проти позову, Харківська міська рада зі свого боку не надала належних та допустимих доказів на підтвердження того, що позивач не проживав разом із матір`ю на час її смерті.

Посилання Харківської міської ради на те, що замовником за договором-замовлення на організацію та проведення поховання також є не позивач, а чоловік померлої, що позивач перебуває у шлюбі, не можуть бути взяті до уваги, оскільки замовлення поховання спадкодавиці іншою особою та перебування позивача у шлюбі не спростовує факту його постійного проживання з матір`ю на час її смерті.

Доводи Харківської міської ради щодо того, що в спірній квартирі позивач не міг проживати, оскільки житлова площа не розрахована на проживання в ній трьох осіб є недоведеними. Доказів не проживання в ній позивача, крім припущень, Харківська міська рада не надала. Позивач в свою чергу довів цей факт доказами, які суд першої інстанції визнав достатніми.

Твердження Харківської міської ради щодо того, що спадкова квартира не є єдиним житлом позивача, та він не потребує поліпшення житлових умов, не можуть бути взяті до уваги, оскільки, це не стосується предмету спору.

Виходячи з викладеного вище, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Оскільки судове рішення перевіряється в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія вважає, що рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційну скаргу Харківської міської ради залишено без задоволення, підстави для перерозподілу судового збору судом апеляційної інстанції відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 368, ст.374, ст.375, ст. ст. 381 - 384, 389 ЦПК України,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Харківської міської ради - залишити без задоволення.

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 15 серпня 2023 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді Ю.М. Мальований

О. Ю. Тичкова

Повний текст постанови складено 07 травня 2024 року.