ПОСТАНОВА

Іменем України

20 лютого 2024 року м. Кропивницький

справа № 398/4216/22

провадження № 22-ц/4809/406/24

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: головуючого судді Єгорової С. М., суддів: Карпенка О. Л., Мурашка С. І.,

секретар судового засідання Діманова Н. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа - орган опіки та піклування виконавчого комітету Приютівської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області,

розглянувши в режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 07 листопада 2023 року у складі головуючого судді Стручкової Л. І.

УСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції.

02.12.2022 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: орган опіки та піклування виконавчого комітету Приютівської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області, в якому просив позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позовні вимоги мотивовано тим, що з 2003 року вони з відповідачкою перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На підставі рішення Олександрійського міськрайонного суду від 30.06.2016 шлюб між сторонами розірвано. З липня 2016 року дитина проживає разом з батьком та перебуває на повному його утриманні. З того часу відповідачка ніяким чином не приймає участі у вихованні та утриманні дитини, матеріально не забезпечує, кошти на утримання харчування, лікування, придбання одягу, взуття не надає. Вона ніяким чином не піклується про дитину, не цікавиться його життям, навчанням, станом здоров`я, не приймає участі у житті та розвитку сина, не вітає з днем народження та іншими святами. Усі питання щодо виховання сина вирішуються позивачем самостійно без участі та підтримки з боку ОСОБА_2 . Будь-яких перешкод для виконання ОСОБА_2 своїх батьківських обов`язків не існує, вона свідомо ухиляються від їх виконання.

Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 07 листопада 2023 року позов задоволено.

Позбавлено ОСОБА_2 батьківських прав по відношенню до неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач свідомо та систематично не виконує свої батьківські обов`язки, а тому є всі правові підстави для позбавлення її батьківських прав.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Представник відповідача адвокат Ковальова Т. Ю. подала до апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій з підстав неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ставить питання про скасування судового рішення і ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Зазначає, що суд неповно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам.

Вказує, що довідка про проживання дітей з батьком, ОСОБА_1 , лише доводить той факт, що у матері відсутня можливість проживати разом з дітьми, оскільки позивач чинить цьому перешкоди.

Суд не взяв до уваги бажання матері виховувати та утримувати свого сина, ОСОБА_3 . Відповідач посилалась на докази, що підтверджували її допомогу сину та їх спілкування (товарні чеки та записка від ОСОБА_3 , де він просить придбати йому певні речі, фотознімки спілкування онлайн із сином ОСОБА_3 ).

ОСОБА_2 заперечує проти позбавлення її батьківських прав, стверджує, що була змушена залишити дітей з батьком ОСОБА_1 через постійні побиття та погрози. Позивач вигнав її з будинку, їй не було куди піти, тому вона залишила дітей з батьком тимчасово до поліпшення своїх житлових умов.

Відповідач любить своїх дітей, хоче спілкуватися з ними, переживає за них та цікавиться їх життям.

Неповнолітній ОСОБА_3 наразі не проживає з батьком, як це вказано в позовній заяві, проживає в м. Києві зі своєю бабусею та дуже рідко приїжджає до батька.

ОСОБА_1 впливає на сина своєю аморальною поведінкою, що відображається на його вихованні. Він залякує дитину та ставить ультиматуми щодо спілкування з матір`ю.

ОСОБА_2 бажає виконувати свої материнські обов`язки та піклуватися про свого неповнолітнього сина ОСОБА_3 , буде докладати всіх зусиль щодо належного виховання, піклуватися про фізичний і духовний розвиток дитини та його навчання, підготовку до самостійного життя.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Відповідач та її представник повторно не з`явились в судове засідання, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись відповідно до вимог ст. 128-131 ЦПК України. Представник відповідача адвокат Ковальова Т. Ю. вдруге подала до апеляційного суду заяву про відкладення розгляду справи на іншу дату, у зв`язку із сімейними обставинами.

До заяви не додано доказів неможливості приймати участь у судовому засіданні, яке за ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 08.02.2024 призначене до розгляду в режимі відеоконференції з її участю за допомогою власних технічних засобів, тому суд відмовив у задоволенні клопотання сторони відповідача про відкладення розгляду справи і розглянув справу за їх відсутності.

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Позиція апеляційного суду.

Відповідно до ст. 367, 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Заслухавши пояснення представника позивача адвоката Дьорка А. М., який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

Встановлені судом першої інстанції неоспорені обставини, а також обставини встановлені апеляційним судом.

ОСОБА_1 та ОСОБА_4 з 21.06.2003 перебували в зареєстрованому шлюбі (а.с. 6), вони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.5).

Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 30.06.2016 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 розірвано (а.с 7).

07.07.2017 ОСОБА_4 після реєстрації шлюбу з ОСОБА_5 змінила прізвище на « ОСОБА_6 » (а.с.61).

Відповідно до довідки №1324 від 29.08.2022, виданої виконавчим комітетом Приютівської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області, ОСОБА_1 зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , та має склад сім`ї: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 8), що також підтверджується актом обстеження житлово-побутових умов (а.с. 9).

Згідно копії довідки №1479 від 26.09.2022, виданої виконавчим комітетом Приютівської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області, ОСОБА_2 зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 10).

За повідомленнями навчальних закладів: Київського професійного будівельного ліцею, Користівського ліцею, мати учня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - ОСОБА_2 навчанням сина не цікавилась, ігнорувала спілкування з ним, не приділяла уваги його розвитку, вихованню (а.с. 15-16).

Згідно довідки від 04.10.2022, виданої службою у справах дітей Приютівської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області, протягом червня 2020 року - вересня 2022 року від ОСОБА_2 будь-яких письмових звернень з приводу побачень з ОСОБА_3 не надходило (а.с 17).

Рішеннями виконкому Приютівської селищної ради від 21.10.2022 №159 та від 27.07.2023 №157 затверджено висновки про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_9 відносно дитини ОСОБА_3 (а.с.11-13, 141-142).

Згідно висновку психолога від 05.07.2023 №175/04 зі слів ОСОБА_3 він не має бажання спілкуватися з матір`ю, навіть за умов, якщо вона зміниться та вибачиться. Хлопець має образу на матір за те, що вона чинила насильство, пішла з родини та не цікавилась життям дітей. Він має теплі, довірливі відносини з батьком, бабусею та братом. Батько та бабуся задовольняють в повній мірі потреби дитини з розвитку, навчання та виховання (а.с. 143-144).

Неповнолітній ОСОБА_3 в суді першої інстанції пояснив, що живе з батьком, у них нормальні відносини. Ще після розлучення батьків вони з братом вирішили жити з батьком. Мати пішла від них в 2016 році, тому він ображається на неї. З матір`ю спілкування завжди було не дуже добрим. Вона приходила напідпитку, застосовувала до нього фізичну силу, ночами була відсутня. Наразі з матір`ю взагалі не спілкується. Мати до школи з 2016 року не приходила, кошти на базові потреби не надавала, іграшки і одяг не купувала. Зазначив, що підтримує рішення батька звернутися до суду з позовом та висловив згоду на позбавлення матері батьківських прав відносно нього.

Мотиви, з яких виходить колегія суддів апеляційного суду.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК).

Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (частини друга, четверта статті 77 ЦПК України).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема висновком експерта (ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 76 ЦПК).

Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом (частина друга статті 95 ЦПК України).

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).

Частиною першою статті 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Відповідно до пункту 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 21 грудня 1995 року (далі - Конвенція про права дитини), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно з частиною третьою статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з частинами першою - четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язанні виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, свої Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v. Sweden» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78).

Згідно з частиною першою статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Згідно ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав: 1) втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; 2) перестає бути законним представником дитини; 3) втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; 4) не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; 5) не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності; 6) втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини.

Згідно ст.19 СК України, орган опіки та піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Відповідач ОСОБА_2 тривалий час не виконує своїх батьківських обов`язків відносно сина ОСОБА_3 , у зв`язку з чим орган опіки та піклування виконавчого комітету Приютівської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області вважає доцільним позбавити батьківських прав ОСОБА_2 по відношенню до дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що надав висновок №159 від 21.10.2023 (а.с.11-13).

В постанові Верховного Суду від 13 листопада 2020 року у справі № 760/6835/18 вказано: зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось з батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити у задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і при наявності вини у діях батьків.

Суд першої інстанції встановив і вважав доведеним факт тривалого нехтування ОСОБА_2 своїми батьківськими обов`язками, свідомого та систематичного ухилення її від піклування про фізичний і духовний розвиток свого неповнолітнього сина ОСОБА_3 , його навчання, підготовки до самостійного життя.

Вказаний факт стороною відповідача не спростовано належними і допустимими доказами.

Висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Приютівської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є обґрунтованим.

Суд, врахувавши інтереси дитини , який особисто висловив бажання щодо позбавлення матері батьківських прав відносно нього, обгрунтовано дійшов висновку про свідоме не виконання ОСОБА_2 своїх батьківських обов`язків та наявність підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, для позбавлення останньої батьківських прав відносно неповнолітньог сина ОСОБА_3 .

Доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують, на законність ухваленого судового рішення не впливають, зводяться до переоцінки доказів у справі, що знайшли свою належну оцінку у мотивувальній частині оскарженого судового рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

При вирішенні справи суд першої інстанції правильно визначив характер правовідносин між сторонами, вірно застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи та надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим.

Апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржене судове рішення - без змін із підстав, передбачених статтею ст. 375 ЦПК України.

Оскільки оскаржене судове рішення залишене без змін, а скарга без задоволення, то згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на особу, яка подала апеляційну скаргу, і поверненню не підлягає.

Керуючись ст. 367, 368, 371, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 07 листопада 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий С. М. Єгорова

Судді О. Л. Карпенко

С. І. Мурашко