Справа № 931/504/24 Головуючий у 1 інстанції: Безп`ятко О. І.
Провадження № 22-ц/802/1050/24 Доповідач: Федонюк С. Ю.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 листопада 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Федонюк С. Ю.,

суддів - Матвійчук Л. В., Осіпука В. В.,

за участю:

секретаря судового засідання Савчук О. В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача - ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_3 на рішення Локачинського районного суду Волинської області від 11 вересня 2024 року,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя.

Рішенням Локачинського районного суду Волинської області від 11 вересня 2024 року позов задоволено.

Визнано спільним сумісним майном подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_1 житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

У порядку поділу спільного майна подружжя визнано за ОСОБА_1 та за ОСОБА_3 за кожним право власності на 1/2 частину житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Зобов`язано Головне управління Державної казначейської служби України у Волинській області повернути ОСОБА_1 з Державного бюджету України судовий збір в сумі 3820 грн 71 коп., сплачений нею відповідно до квитанції № 0.0..1 від 12.07.2024 року.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 3820 грн 71 коп. витрат зі сплати судового збору та 10000 гривень судових витрат на професійну правничу допомогу.

Не погодившись з рішенням суду в частині стягнення з нього витрат по сплаті судового збору та правової допомоги, ОСОБА_3 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення скасувати в цій частині і відмовити у стягненні з нього вказаних судових витрат.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_3 зазначав, що він є особою з інвалідністю ІІ групи, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК серії 12 ААА №750106. Стверджував, що про вказану обставину повідомляв суд першої інстанції в судовому засіданні і надавав своєму адвокату при підготовці відзиву всі необхідні докази. Отже, відповідно до Закону України «Про судовий збір» він має бути звільненим від сплати судового збору. Також зазначав, що не погоджується і з висновком суду про стягнення з нього понесених позивачкою витрат на правничу допомогу в сумі 10000 грн. Про зменшення розміру таких витрат ним усно заявлялось в підготовчому судовому засіданні, було вказано у письмовому відзиві, проте судом дану обставину залишено без уваги. В іншій частині рішення суду відповідачем не оскаржується.

У відзиві на апеляційну скаргу позивачка вказує, що вважає її надуманою, необґрунтованою, безпідставною і такою, що не підлягає до задоволення, а оскаржуване рішення в оскаржуваній частині таким, що ухвалене з дотриманням матеріального та процесуального права. Зазначає, що довідка МСЕК про інвалідність відповідача не містилася в матеріалах даної справи станом на 11 вересня 2024 року, отже, не була подана суду в рамках розгляду справи судом першої інстанції. За таких обставин суд не міг і не повинен був знати про таку обставину.

Щодо витрат на правничу допомогу зазначає, що Локачинський районний суд Волинської області дав належну оцінку необхідності вчинення позивачем дій щодо захисту та відновлення свого права власності, а саме необхідності звернення за правничою допомогою, ініціювання позову та участі в судовому розгляді справи. Оскільки позов задоволено в повному обсязі і в цій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується апелянтом, витрати на правничу допомогу мають бути теж стягнені з відповідача у повному обсязі, що й ухвалив Локачинський районний суд Волинської області 11 вересня 2024 року у даній справі. Просить залишити без змін рішення Локачинського районного суду Волинської області від 11 вересня 2024 року у справі № 931/504/24, а скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки рішення суду оскаржується лише в частині стягнення з відповідача ОСОБА_3 судових витрат, то в іншій частині це рішення не переглядається апеляційним судом і на предмет його законності та обґрунтованості не перевіряється, що відповідає до нормам ст.367 ЦПК України.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду в оскаржуваній частині не у повній мірі відповідає.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги слід взяти частково до уваги, оскільки суд першої інстанції помилково вирішив питання про розподіл судових витрат.

Судом встановлено, що 01 грудня 1990 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 було укладено шлюб, який рішенням Локачинського районного суду Волинської області від 28 квітня 2016 року було розірвано (а.с. 8).

Сторонами у шлюбі було набуто шляхом купівлі-продажу житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на який зареєстровано за відповідачем ОСОБА_3 .

Тобто, суд встановив, що придбавши нерухоме майно під час перебування в шлюбі, сторони набули право спільної сумісної власності на спірне майно відповідно до зазначених положень, а тому право на рівну частку сторін у спільному майні презюмується.

Як видно з матеріалів справи, з позовом ОСОБА_1 звернулася до суду 12.07.2024 року. В позовній заяві вказано, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач понесла і які очікує понести у зв`язку з розглядом даної справи, становить: 7641,41 грн судовий збір, за надання правничої допомоги 10000 грн.

Рішенням Локачинського районного суду Волинської області від 11 вересня 2024 року в підготовчому засіданні позов задоволено у зв`язку з визнанням позову відповідачем.

Вбачається, що ОСОБА_3 має статус інваліда 2-ї групи, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК серії 12ААА №750106 (а.с. 62).

Згідно із ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю І та ІІ груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.

Отже, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд першої інстанції помилково стягнув судовий збір з ОСОБА_3 , який є особою з інвалідністю 2 групи і звільнений від сплати судового збору за законом.

Щодо вимог апеляційної скарги про стягнення витрат за правничу допомогу, апеляційний суд зазначає наступне.

Судом 18 липня 2024 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання на 07 серпня 2024 року з викликом сторін і надано відповідачу 15 днів для подання відзиву.

31 липня 2024 року представник відповідача ОСОБА_6 ознайомився із матеріалами справи, а 07 серпня 2024 року до суду першої інстанції надійшов його письмовий відзив в інтересах відповідача на позовну заяву із повним визнанням позову та запереченням щодо розміру заявлених позивачкою витрат на правову допомогу (а.с. 34-35).

З протоколу судового засідання від 07 серпня 2024 року видно, що за клопотанням представника позивача судом було оголошено перерву в підготовчому судовому засіданні до 11 вересня 2024 року для надання можливості стороні позивача підготування доказів на підтвердження понесених судових витрат.

11 вересня 2024 року представником позивачки адвокатом Спіріною Ю. П. надано суду документи на підтвердження понесених витрат на правову допомогу, а саме: договір про надання правничої допомоги №20/2024 від 10.07.2024 р., з якого вбачається, що вартість наданої правової допомоги за цим договором погоджуватиметься між сторонами додатково; додаткову угоду № 01 від 11.09.2024 до цього договору, де вказано про дії, які адвокат має виконати в даній справі, та обсяг затраченого часу на це. Зазначено, що упродовж 7 годин адвокатом здійснено : вивчення та правовий аналіз документів (2 год.), надання консультацій клієнту (1 год.), вивчення законодавства з правового питання, в т.ч. процесуального, вивчення та узагальнення судової практики (1 год.), підготовка процесуальних документів для подання до суду (3 год.). Розрахунок обґрунтовано, виходячи із вартості 1 год. роботи 40% прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3028 грн), а також 1500 грн за один судодень, тобто витрати обраховані в сумі 11478,40 грн (8478,40 грн + 3000 грн за два судові засідання). Однак, з урахуванням принципу співмірності, сторони визначили розмір витрат в сумі 10000 грн. Також надано квитанцію до прибуткового касового ордеру № 05/24 про оплату позивачкою 10000 грн адвокату 11 вересня 2024 року.

Статтею 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Згідно з частиною першою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої статті 133 ЦПК України).

Відповідно до частин першоїп`ятої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

В силу частин другої, третьої та восьмої статті 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача; у разі відмови в позові на позивача; у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків).

Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що сторона, на користь якої ухвалене судове рішення, має право на відшкодування понесених судових витрат, у тому числі витрат на професійну правничу допомогу.

До складу витрат на професійну правничу допомогу включаються витрати з оплати винагороди адвоката за здійснення представництва інтересів учасника справи в суді та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Склад і розмір судових витрат входить до предмета доказування у справі, тому особа, яка заявила про витрати на професійну правничу допомогу, має документально підтвердити та довести, що такі витрати є дійсними, необхідними та розумними.

Водночас у разі, якщо понесені особою витрати на професійну правничу допомогу не відповідають критеріям співмірності, то за обґрунтованим клопотанням іншої сторони суд може зменшити розмір указаних судових витрат.

Велика Палата Верховного Суду вказала, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, враховуючи конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19; постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).

Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим ( рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року, заява № 19336/04, § 268)).

Крім того, у постанові Верховного Суду від 20 січня 2021 року у справі № 750/2055/20 вказано, що саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

Аналогічні висновки викладені у додаткових постановах Верховного Суду від 18 липня 2024 року у справі № 638/6000/22 та від 23 травня 2024 року у справі № 757/5846/23-ц.

Під час розгляду судом першої інстанції даної справи доведено, що адвокатом Спірною Ю. П. надавалася правнича допомога позивачці ОСОБА_1 .

Заперечення відповідача щодо визначеного позивачкою розміру витрат на професійну правничу допомогу було сформульовано представником відповідача в письмовому відзиві та в усній формі під час судового засідання.

Під час вирішення питання про відшкодування витрат на правничу допомогу суд у кожному конкретному випадку виходить із фактичних обставин окремо взятої справи, її доказової бази, ураховує складність справи, обсяг і складність виконаної адвокатом роботи, значимість таких дій у справі із дотриманням принципу співмірності та розумності судових витрат, критерію реальності адвокатських витрат, а також критерію розумності їхнього розміру. Без дотримання зазначених вимог рішення суду не може вважатися законним і справедливим.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що у цій справі вимога позивача про компенсацію їй витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду справи в розмірі 10 000 грн не повністю відповідає критеріям реальності та співмірності зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, оскільки для виконання усього обсягу робіт адвоката у цій справі при повному розгляді справи прогнозувалися витрати у сумі 10000 грн, однак відповідач після відкриття провадження у справі одразу ж визнав позовні вимоги. Проведення двох засідань у підготовчому провадженні ініційовано саме позивачем. Разом з тим, колегія суддів враховує, що при даних обставинах та наявних доказах справа не є складною чи об`ємною, не потребувала значного часу для її підготовки та опрацювання, суд також враховує процесуальну поведінку відповідача, матеріальний стан сторін, реальність адвокатських витрат.

В судовому засіданні відповідач висловив думку, що він погоджується на стягнення з нього половини суми заявлених витрат на правничу допомогу.

Беручи до уваги наведене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а заяву представника ОСОБА_1 адвоката Спіріної Ю. П. необхідно задовольнити частково та стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000 грн.

Отже, рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 лише судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000 грн.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Локачинського районного суду Волинської області від 11 вересня 2024 року в даній справі в частині стягнення судових витрат з ОСОБА_3 скасувати.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000 (п`ять тисяч) гривень.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду упродовж тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді