Справа № 461/4058/24
Провадження № 2-з/461/10/24
УХВАЛА

про відмову у забезпеченні позову

15.05.2024 року місто Львів

Галицький районний суд м. Львова у складі головуючого судді Стрельбицький В.В., розглянувши заяву представника позивача адвоката Гулого Андрія Васильовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Гулий Андрій Васильович до Акціонерного товариства «Ідея Банк», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору Броварський відділ державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області; приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічов Олег Миколайович про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,

встановив:

I. Фактичні обставини справи, суть клопотання та дані про особу, яка його заявила, суть питання, яке вирішується судом

Адвокат Гулий Андрій Васильович, який діє в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Ідея Банк», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору Броварський відділ державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області; приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічов Олег Миколайович про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Разом із позовною заявою представником позивача подано заяву про забезпечення позову у якій останній просить вжити заходи забезпечення позову шляхом зупинення стягнення в рамках ВП за № 62898746, відкритого на підставі виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим Олегом Миколайовичем від 23 липня 2019 року, зареєстрований в реєстрі за № 6554 про стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ІДЕЯ БАНК» заборгованості в сумі 170 636 (сто сімдесят тисяч шістсот тридцять шість) гривень 33 копійки, що складається з: строковий основний борг - 72 707 (сімдесят дві тисячі сімсот сім) гривень 22 копійки; прострочений основний борг - 11 826 (одинадцять тисяч вісімсот двадцять шість) гривень 57 копійок; прострочені проценти - 9 476 (дев`ять тисяч чотириста сімдесят шість) гривень 62 копійки; строкові проценти - 172 (сто сімдесят дві) гривні 29 копійок; строкова плата за обслуговування кредиту - 2 117 (дві тисячі сто сімнадцять) гривень 75 копійок; прострочена плата за обслуговування кредиту - 22 981 (двадцять дві тисячі дев`ятсот вісімдесят одна) гривня 50 копійок; пеня - 33 941 (тридцять три тисячі дев`ятсот сорок одна) гривня 99 копійок; за вчинення виконавчого напису нотаріусом - 1 900 (одна тисяча дев`ятсот) гривень 00 копійок; виконавчий збір/основна винагорода приватного виконавця у розмірі - 15 512 (п`ятнадцять тисяч п`ятсот дванадцять) гривень 39 копійок.

II. Мотиви та висновки суду, а також положення закону, яким керувався суд, постановляючи ухвалу

Відповідно до вимог частин першої, другої статті 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Пунктом 1 частини першої статті 150 ЦПК України визначено, що позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п. 1 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. А у пункті 4 даної постанови роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Дослідивши в сукупності матеріали заяви про забезпечення позову, а також підстави якими вона мотивована та заявлені позовні вимоги, а також додані до заяви письмові докази, суд враховує наступне.

У заяві про забезпечення позову представник позивача зазначає, що 23.07.2019 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим Олегом Миколайовичем вчинено виконавчий напис № 6554, на підставі якого державним виконавцем Броварського міськрайонного відділу Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відкрито виконавче провадження № 62898746.

Предметом позовних вимог у цивільній справі є визнання виконавчого напису, який вчинено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим Олегом Миколайовичем від 23 липня 2019 року, зареєстрований в реєстрі за № 6554, таким, що не підлягає виконанню.

За твердженням заявника, зазначений виконавчий напис, який вчинено нотаріусом з порушенням діючого законодавства, у подальшому призвів до відкриття виконавчого провадження відносно ОСОБА_1 . Вказане заявник вважає, підставою для забезпечення позову з метою забезпечення можливості виконання майбутнього рішення у даній справі та задля уникнення подальшого можливого ініціювання позивачем нових позовів з метою захисту своїх прав.

У своїй заяві заявник просить забезпечити позов шляхом зупинення стягнення у виконавчому провадженні на підставі виконавчого документа виконавчого напису, який оскаржується, та посилається на п. 6 ч. 1 ст. 150 ЦПК України.

Проте, у матеріалах справи відсутня копія оспорюваного виконавчого напису, як і відсутні докази на підтвердження здійснення будь-якого стягнення на підставі виконавчого документа, окрім постанови про відкриття виконавчого провадження датованої 28.08.2020 року. Ані до заяви про забезпечення позову, ані до позовної заяви, жодного іншого належного та допустимого доказу на підтвердження зазначених представником фактів не надано. Крім того, має місце невідповідність запропонованого виду забезпечення позову, який просить застосувати позивач, заявленим вимогам. Отже, на даний момент матеріали справи не містять доказів про те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, а також не встановлено законних підстав для задоволення заяви.

За таких обставин, аналізуючи вищевикладені обставини, приймаючи до уваги наведені норми законодавства, з врахуванням наведеної практики Верховного Суду, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів представника позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову, з урахуванням оцінки розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення дотримання балансу інтересів сторін; оцінки наявності зв`язку між заходом щодо забезпечення позову і його предмету, в тому числі, спроможності заходів, яких заявник просить вжити у порядку забезпечення позову, забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову; ступеня імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття таких заходів, суд приходить до висновку, що вказана заява про забезпечення позову задоволенню не підлягає, оскільки заявником не подано належних та допустимих доказів на підтвердження наведених у ній обставин та в ході її розгляду не встановлено те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.

З урахуванням положень ст. 149, 150 ЦПК України, наведених вище доводів та мотивів, оцінивши обґрунтованість вимог заявника, а також те, що відсутні належні докази та не доведено реальної загрози невиконання чи утруднення виконання рішення суду у випадку його ухвалення на користь позивача, суд приходить до висновку, що у задоволенні заяви про застосування заходів забезпечення позову слід відмовити.

Керуючись ст. ст.149-153 ЦПК України,

постановив:

У задоволенні заяви відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 15 травня 2024 року.

Головуючий суддя В.В. Стрельбицький