ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 538/1299/23 Номер провадження 22-ц/814/1316/24Головуючий у 1-й інстанції Бондарь В.А. Доповідач ап. інст. Дорош А. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - доповідача Дорош А. І.

Суддів: Лобова О. А., Триголова В. М.

при секретарі: Коротун І.В.

переглянув у судовому засіданні в м. Полтава за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Савинського Олександра Григоровича

на рішення Лохвицького районного суду Полтавської області від 14 листопада 2023 року, ухвалене суддею Бондарь В.А., повний текст рішення складено - дата не вказана

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на дитину, -

В С Т А Н О В И В:

05 липня 2023 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на дитину, в якому просила суд розірвати шлюб, укладений між нею та відповідаче; визначити місце проживання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з позивачем; стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання доньки у розмірі частини з усіх видів його заробітку, щомісячно, починаючи з 01.01.2023 року, і до досягнення донькою повноліття; вирішити питання розподілу судових витрат.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 13.07.2013 року між позивачем та відповідачем був укладений шлюб, зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві. Від шлюбу мають неповнолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Життя з відповідачем не склалося із-за різних поглядів на шлюб та сім`ю, відсутності взаємоповаги та взаєморозуміння, втрачено почуття любові. Протягом тривалого часу відповідач самоусунувся від необхідності матеріально забезпечувати сім`ю, останні три роки він проживає і працює за межами України, останні пів року кошти на потреби не надає, точне місце його проживання та роботи невідомі. Позивач як мати дочки, усвідомлюючи особисту відповідальність за виховання та піклування про дитину, створення для неї належних соціально-побутових умов проживання, збереження психічного та фізичного здоров`я, духовного та розумового розвитку, вважає за необхідне визначити місце проживання дитини разом з позивачем. Також вказує, що відповідач останнім часом не надає кошти на утримання дитини, тому є підстави вважати, що відповідач і в подальшому у добровільному порядку буде ухилятися від матеріального утримання дитини, тобто, від сплати аліментів.

10.07.2023 року ОСОБА_2 подала до Лохвицького районного суду Полтавської області заяву, в якій просила прийняти до розгляду позовну заяву до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та стягнення алементів на дитину (а.с. 23-24).

Ухваою Лохвицького районного суду Полтавської області від 14 вересня 2023 року надано сторонам у справі строк для примирення два місяці (а.с. 48).

Рішенням Лохвицького районного суду Полтавської області від 14 листорада 2023 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на дитину - задоволено повністю.

Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 13 липня 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис№ 791 - розірвано.

Шлюб припиняється у день набрання законної сили даним рішенням суду.

Після розірвання шлюбу ОСОБА_2 залишено прізвище « ОСОБА_4 ».

Стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 заробітку (доходу) платника аліментів, щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з 05 липня 2023 року, і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , сплачений останньою судовий збір за позовну вимогу про розірвання шлюбу, у розмірі 1073,60 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 до спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позов є доведеним та підлягає задоволенню.Суд визнав можливим здійснити стягнення аліментів у розмірі частки, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що відповідатиме внесеним до ч. 2 ст. 182 СК України змінам, на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17.07.2017 року, який набрав чинності 08 липня 2017 року. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Датою подачі позову є 05.07.2023 року і саме з цієї дати підлягають стягненню аліменти на утримання дитини.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Савинський О.Г., посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині стягнення аліментів і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні цієї позовної вимоги, вирішити питання розподілу судових витрат.

Апеляційна скарга мотивована тим, що з рішенням суду в частині стягнення аліментів позивач не згоден, вважає, що аліменти є одним із способів виконання батьками обов`язку по утриманню дитини до досягнення нею повноліття та після, у випадку, якщо повнолітня дочка/син є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги, за умови, якщо батьки можуть таку матеріальну допомогу. Стягнення аліментів не залежить від того, чи знаходяться в шлюбі батьки дитини, розлучені вони або взагалі не перебували в ньому. Аліменти на дитину стягуються на користь одного з батьків, з яким проживає дитина, алименти є його власністю і повинні використовуватися за цільовим призначенням, тобто, саме на утримання дитини. Однак, позивач взагалі не надала жодного документу, який би підтверджував той факт, що дитина проживає з нею, а одже, судом першої інстанції було необгрунтовано та безпідставно задоволено позов в частині призначення стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 заробітку (доходу) платника аліментів, При цьому, посилається на аналогічну позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 17.06.2020 рокуу справі №158/1638/18.

Оскільки рішення суду першої інстанції оскаржено в частині вирішення позову про стягнення алементів на утримання неповнолітньої дитини, тому переглядається апеляційнним судом лише в цій частині.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

11.03.2024 року до Полтавського апеляційного суду надійшла заява відповідача ОСОБА_1 про долучення до справи додаткових доказів.

Апеляційний суд у складі колегії суддів звертає увагу, що у відповідності до вимог ч. 3 ст. 367 ЦПК України, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Апеляційному суду відповідач ОСОБА_1 не надав доказів, які б вказували на винятковість випадків, щодо неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього, тому суд першої інстанції відмовив ОСОБА_1 у прийнятті нових доказів у справі. Відповідач та його представник брали участь у судових засіданнях у суді першої інстанції, апеляційному суду не надали доказів поважності причин, з яких вказані докази не були подані суду першої інстанції.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно встановлених судом першої інстанції обставин вбачається, що сторони зареєстрували шлюб 13.07.2013 року, про що відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві зроблено актовий запис №791 (а.с. 6).

Згідно свідоцтва про народження, виданого Подільським районним у місті Києві відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 28.04.2017 року, актовий запис № 1247, сторони є батьками ОСОБА_3 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 8).

Відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання дитини на час розгляду справи не надає, інших аліментних зобов`язань не має.

Суд першої інстанції визнав можливим здійснити стягнення аліментів у даній справі у розмірі частки, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що відповідатиме внесеним до ч. 2 ст. 182 СК України змінам, на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17.07.2017 року, який набрав чинності 08 липня 2017 року.

Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, тобто, з 05.07.2023 року підлягають стягненню аліменти на утримання дитини.

Доводи відповідача щодо перераховування позивачу на утримання дочки грошових коштів у розмірі 63 600 доларів США в рахунок сплати аліментів суд першої інстанції не взяв до уваги, оскільки надання відповідачем допомоги дитини у грошовій формі розцінив як добровільне виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання та розвитку дитини, піклування про здоров`я, її фізичний, духовний та моральний розвиток, оскільки обов`язок батьків утримувати свою неповнолітню дитину належить до конституційних обов`язків і передбачений ч. 2 ст. 51 Конституції України, в якій зазначено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття, а також кореспондується також зі ст. 180 СК України.

Інші доводи, на які посилається відповідач ОСОБА_1 , не є істотними у розумінні норм сімейного законодавства та на не можуть позбавляти позивача ОСОБА_2 права на отримання аліментів за рішенням суду.

При вирішенні спору в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини суд першої інстанції виходив з наступного.

Відповідно до ч. ч. 8, 9 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Статтею 182 СК України, передбачено обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів: при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту прав дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» №4928 від 17.05.2017 року внесені зміни до ст. 182 СК України, якими передбачено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

У відповідності до перехідних положень цього Закону він набирає чинності через місяць з дня його опублікування, Закон опубліковано 08.06.2017 року в газеті «Голос України» № 102, тобто, він набрав чинності 08.07.2017 року.

Відповідно до ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (яка була ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27 лютого 1991 року і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

За ч. 3 ст. 181, ст. 183 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

За змістом наведених правових норм аліменти присуджуються з метою утримання дитини на користь того з батьків, з ким проживає дитина, і який здійснює утримання цієї дитини.

З аналізу норми частини 2 статті 181 СК Українивипливає, що право на отримання аліментів на дитину має той з батьків, з ким проживає дитина, а відповідний обов`язок сплачувати аліменти на дитину той з батьків, хто проживає окремо від неї.

Таке тлумачення цієї норми міститься також в п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів».

Відповідно до ст. 160 СК Українимісце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Апеляційний суд у складі колегії суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Предметом позову (з урахуванням предмету оскарження) є стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частини з усіх видів його заробітку, щомісячно, починаючи з 01.01.2023 року, і до досягнення донькою повноліття.

Розглядаючи цей спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне та обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Як правильно встановив суд першої інстанції, спільна неповнолітня дитина сторін від шлюбу донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає з матір`ю ОСОБА_2 та перебуває на її утриманні.

Згідно відповіді відділу «Центру надання адміністративних послуг» виконавчого комітету Лохвицької міської ради Миргородського району Полтавської області від 13.07.2023 року за вих. №341/02-06, у результаті пошуку інформації в Реєстрі територіальних громад відомості щодо реєстрації місця проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відсутня, адресна карта на нього ім`я також відсутня (а.с. 26), що вказує на відсутність реєстрації відповідача в м. Лохвиця Полтавської області.

Як правильно зазначив суд першої інстанції, відповідно до ст. 160 СК Українимісце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

За ч. 3 ст. 181, ст. 183 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

За змістом наведених правових норм аліменти присуджуються з метою утримання дитини на користь того з батьків, з ким проживає дитина, і який здійснює утримання цієї дитини.

З аналізу норми частини 2 статті 181 СК Українивипливає, що право на отримання аліментів на дитину має той з батьків, з ким проживає дитина, а відповідний обов`язок сплачувати аліменти на дитину той з батьків, хто проживає окремо від неї.

Заперечуючи факт проживання доньки ОСОБА_3 , яка не досягла 10 років, з матір`ю ОСОБА_2 , сторона відповідача не надала суду належних допустимих доказів того, що дійсно донька з матір`ю не проживає та не перебуває на її утриманні.

Колегія суддів звертає увагу, що у позовні заяві (у редакції від 05.07.2023 року) позивач ОСОБА_2 просила залишити проживати доньку з нею (як на забезпечення інтересів неповнолітньої дитини у разі розірвання шлюбу між батьками), що також вказує на те, що дитина проживає та перебуває саме на утриманні матері.

Виходячи з доводів апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновків про те, що стороною відповідача не спростовані висновки суду першої інстанції щодо проживання та перебування дитини саме на утриманні матері та про доведеність позовних вимог в частині стягнення аліментів з відповідача на користь позивача на утримання доньки.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Відповідно до ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

З огляду на викладене та керуючись ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З підстав вищевказаного, апеляційний суд у складі колегії суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу - без задоволення, а рішення суду - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1, 2, 368 ч.1, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381 - 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Савинського Олександра Григоровича - залишити без задоволення.

Рішення Лохвицького районного суду Полтавської області від 14 листопада 2023 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її прийняття безпосередньо до суду касаційної інстанції, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 11 березня 2024 року.

СУДДІ: А. І. Дорош О. А. Лобов В. М. Триголов