ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4314/24 Справа № 199/6310/23 Суддя у 1-й інстанції - РУДЕНКО В. В. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова М. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Петешенкової М.Ю.,

суддів Городничої В.С., Красвітної Т.П.,

при секретарі - Шавкун Л.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 09 листопада 2023 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору: орган опіки та піклування в особі Адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради про визначення місця проживання дитини,-

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що з 02 червня 2018 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , який на підставі рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 29 червня 2023 року було розірвано. Від шлюбу мають неповнолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає разом з нею за адресою: АДРЕСА_1 та перебуває на її утриманні.

Позивач зазначає, що дитина забезпечена належними умовами для проживання. У дитини є всі необхідні речі, іграшки, одяг та взуття. Батько дитини не піклується про дитину, не спілкується з ним, не цікавиться здоров`ям дитини та не приїздить до нього.

Рішенням Амур - Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 01 серпня 2023 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи стягнення з дня звернення до суду та до досягнення дитиною повноліття.

Разом з цим, відповідач ухиляється від покладеного на нього обов`язку утримувати свого сина, в добровільному порядку кошти на придбання одягу, продуктів харчування, медикаментів не надає. Саме з урахуванням інтересів дитини, просила суд визначити місця проживання дитини разом з нею за вищевказаною адресою.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 09 листопада 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю, ОСОБА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у справі, що складаються з судового збору у розмірі 1073,60 грн.

У стягненні судових витрат позивача на правничу допомогу адвоката відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано наявністю підстав для задоволення позову, оскільки з урахуванням якнайкращих інтересів дитини, її віку, фізіологічним та психо-емоційним потребам буде відповідати визначення місця проживання саме разом із матір`ю та відсутністю підстав для стягнення судових витрат на правничу допомогу адвоката, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження таких витрат у розумінні норм цивільно процесуального законодавства.

Не погодившись з рішенням суду в частині відмови у стягненні витрат на правничу допомогу, ОСОБА_1 звернулася з апеляційною скаргою в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила рішення суду в оскарженій частині скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про стягнення понесених витрат на правничу допомогу.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що суд першої інстанції не звернув належної уваги на надані належні та допустимі докази на підтвердження понесених судових витрат на правничу допомогу адвоката. Вказує, що суд першої інстанції застосував надмірний формалізм при прийнятті рішення про відмову у стягненні судових витрат на правничу допомогу.

З огляду на те, що рішення суду першої інстанції оскаржується в частині витрат на правничу допомогу, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість судового рішення лише в частині, яка оскаржується. В іншій частині рішення суду не оскаржується, а відповідно й апеляційним судом не перевіряється.

Відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивачем до позовної заяви було долучено попередній розрахунок суми судових витрат, відповідно до якого, остання просила стягнути з відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 20000,00 грн.

На підтвердження розміру судових витрат на правничу допомогу суду надано ордер на надання правничої(правової) допомоги, виданий і підписаний адвокатом Самухою А.О. з метою надання правової допомоги ОСОБА_1 ; договір про надання правничої/правової допомоги від 15 червня 2022 року, укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Самухою А.О., додаткову угоду № 3 до договору про надання правничої/правової допомоги № б/н від 15 червня 2023 року; копію рахунку-фактури № АС-003 від 01 серпня 2023 року щодо оплати вартості наданих послуг за договором про надання правничої/правової допомоги від 15 червня 2023 року у розмірі 20000,00 грн.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 ЦПК України).

Учасники справи мають право користуватися професійною правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 ЦПК України).

Відповідно до частини 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 частини 3 статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин 1-6 статті 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження №11-562ас18).

У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

У постанові Верховного Суду від 20 січня 2021 року у справі № 750/2055/20 (провадження № 61-16723св20) зазначено, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрати на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року №13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.

Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження судових витрат позивач суду надала договір про надання правничої/правової допомоги від 15 червня 2022 року, укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Самухою А.О., за умовами якого, зокрема, п.5.3 сторони встановили фіксовану оплату за надання правової допомоги за цим договором, що зазначена у Додатку №1 до цього договору. Однак, вказаний додаток №1 до договору про надання правничої/правової допомоги від 15 червня 2022 року, матеріали справи не містять.

Окрім того, на підтвердження вказаних судових витрат позивач надала додаткову угоду № 3 до Договору про надання правничої/правової допомоги № б/н від 15 червня 2023 року та рахунок-фактуру № АС-003 від 01 серпня 2023 року щодо оплати вартості наданих послуг за договором про надання правничої/правової допомоги від 15 червня 2023 року у сумі 20000,00 грн., але сам договір про надання правової допомоги від 15 червня 2023 року суду не надано.

Проаналізувавши зміст рішення суду першої інстанції в оскарженій частині, з точки зору застосування норм права, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції ухвалене рішення відповідно до встановлених ним обставин на підставі наданих суду доказів, які мають індивідуальний характер. Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів позивача та їх відображення в оскаржуваному рішенні, питання обґрунтованості висновків суду першої інстанції, колегія суддів виходить із того, що у справі, яка переглядається саме в частині витрат на правничу допомогу, було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення позову в частині стягнення витрат на правничу допомогу.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про відмову у стягнення витрат на правничу допомогу, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки зазначені обставини були предметом розгляду у суді першої інстанції, судом надано на ці доводи вичерпну відповідь, а позивачем в свою чергу не доведено вказані обставини належними та допустимими доказами у розумінні положень діючого законодавства.

Аргументи апеляційної скарги про надання позивачем належних та допустимих доказів на підтвердження понесених судових витрат, є безпідставними та спростовуються матеріалами справи, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не в повній мірі встановив дійсні обставини справи та дійшов передчасного висновку про відмову у стягненні витрат на правничу допомогу, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки жодних додаткових обґрунтувань чи нових доказів, що не були подані позивачем до суду першої інстанції, апеляційна скарга не містить.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення скаржником норм процесуального закону.

Відповідно до статті 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, пункт 1 статті 6 Конвенції ( 995_004 ) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 09 листопада 2023 року в оскаржуваній частині -залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: В.С. Городнича

Т.П. Красвітна