Номер провадження № 2/521/291/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

03 травня 2024 року м. Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого - судді Громіка Д.Д.,

при секретарі - Котигорох Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Одесі, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи - Малиновського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про визнання батьківства та стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

До Малиновського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи - Малиновського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), в якій позивач просить суд визнати ОСОБА_2 батьком дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та внести зміни до актового запису про народження дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка народилась у місті Одесі, Одеської області, свідоцтво про народження серія НОМЕР_1 , видане Малиновським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис № 1009 від 21.10.2022р., а саме: у графі «Відомості про батька» вказати ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , громадянина України), та видати нове свідоцтво про народження, залишивши дитині ОСОБА_3 прізвище « ІНФОРМАЦІЯ_7 », стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 7 000 (сім тисяч) гривень 00 копійок щомісячно, з подальшою індексацією відповідно до закону, починаючи стягнення з дати звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 , а також стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання ОСОБА_1 в твердій грошовій сумі в розмірі 5 000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок щомісячно, з подальшою індексацією відповідно до закону, починаючи стягнення з дати звернення до суду і до досягнення донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трьох років.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з липня 2021 року мали романтичні стосунки, перебуваючи по роботі за контрактом на судні Mariner of the Seas круїзної компанії Royal Caribbean International. ІНФОРМАЦІЯ_4 . у Позивача та Відповідача народилась дитина - донька ОСОБА_3 . При реєстрації народження дитини актовий запис був зроблений зі слів матері відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України, в якій зазначено, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. По-батькові дитини, при цьому, було записано вірно, як « ІНФОРМАЦІЯ_8 » (ім`я батька дитини - ОСОБА_6 ). Ім`я та по-батькові батька дитини у Свідоцтві про народження та актовому записі вказані « ІНФОРМАЦІЯ_8 », що відповідає імені та по-батькові відповідача. З вересня 2021 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 почали проживати спільно, та за ініціативою відповідача мали намір офіційно зареєструвати відносини в Україні, укласти офіційно шлюб. У лютому 2022р. сторони дізнались про вагітність позивачки, рішення про збереження вагітності та виховання дитини було прийнято спільно. Проте, після закінчення контракту на судні Відповідач змінив свою думку, зв`язок з Позивачкою не підтримує, пояснивши це тим, що його плани на життя змінились. Коли постало питання, що сторони не перебувають у шлюбі та відповідач повинен підтвердити батьківство дитини для запису у актовий запис про народження, відповідач відповідав, то що «він не проти, щоб його вказали батьком його дитини», то що «він подумає». При реєстрації народження дитини Відповідач не надав відповідну заяву до органів ДРАЦС, у зв`язку з чим, актовий запис був зроблений зі слів матері дитини, в порядку ч. 1 ст. 135 СК України. Дитина проживає разом з Позивачкою та перебуває на її повному утримані. Дитина офіційно зареєстрована та проживає за однією адресою з матір`ю (позивачкою): АДРЕСА_1 . Отже, враховуючи вищевикладене, що при реєстрації народження дитини актовий запис був зроблений зі слів матері відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України (відповідач не надав заяву про реєстрацію його як батька дитини до органів ДРАЦС в порядку п. 1 ч. 2 ст. 125 СК України) та Відповідач не надає жодної матеріальної допомоги на утримання дитини та позивачки, - Позивачка вимушена звернутися до суду з даним позовом про визнання батьківства та стягнення аліментів.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподіллено судді Малиновського районного суду м. Одеси Громіку Д.Д.

Ухвалою судді Малиновського районного суду м. Одеси від 22.12.2022 року було відкрито провадження по цивільній справі. Розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою Малиновського районного суду м.Одеси від 21.03.2023 року по даній справі призначено судово-медичну молекулярно-генетичну експертизу, на вирішення якої були поставлені питання: чи являється ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , біологічним батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ?. Провадження у справі зупинено на час проведення експертизи.

10 липня 2023 року цивільна справа №521/18412/22 була повернена до Малиновського районного суду м. Одеси без виконання в зв`язку з тим, що відповідач ОСОБА_2 на призначену дату не з`явився до експертної установи для відбору біологічних зразків, у зв`язку з чим проведення експертизи неможливе.

Ухвалою Малиновського районного суду м.Одеси від 11.07.2023 року поновлено провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи - Малиновського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання батьківства та стягнення аліментів.

Ухвалою Малиновського районного суду м.Одеси від 01.12.2023 року підготовче провадження було закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак надіслав заяву, згідно якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд провести розгляд справи за його відсутності та проти проведення заочного розгляду справи не заперечує.

Відповідач ОСОБА_2 повторно не з`явився у судове засідання без поважних причин. Про час та місце розгляду справи відповідач сповіщався належним чином. Відзив у визначений судом строк відповідач не подавав.

Представник Малиновського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи поли повідомлені належним чином.

За таких обставин суд, зі згоди представника позивача ухвалює заочне рішення, згідно до ст.280 ЦПК України.

У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до наступного висновку.

Правовідносини між сторонами по справі є сімейно-правовими та урегульовані положеннями СК України.

Статтею 51 Конституції України, частинами другою-третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. Отже, при регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

В судовому засідання встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 народилась ОСОБА_3 про що свідчить свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 , видане Малиновським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 21.10.2022 року, актовий запис № 1009 де в графі батько вказаний « ОСОБА_8 », а в графі мати - « ОСОБА_1 ».

Як вбачається з Повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 4 від 16 лютого 2023 року відомості про батька дитини в актовий запис було внесено на підставі частини 1 статті 135 Сімейного кодексу України.

Відповідно до частини другої статті 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду.

Визнання батьківства - це волевиявлення особи, яка вважає себе батьком дитини. Однак одного волевиявлення особи щодо визнання себе батьком певної дитини недостатньо для настання правових наслідків. Необхідно також ще й волевиявлення матері дитини, яке полягає у вираженні згоди на те, щоб чоловік був записаний батьком її дитини. Саме тому вимагається подання до органів реєстрації актів цивільного стану спільної заяви матері дитини та чоловіка, який вважає себе батьком цієї дитини.

Визнання батьківства є констатацією факту біологічного батьківства особи, яка подала заяву до органів реєстрації актів цивільного стану, метою якого є підтвердження вже існуючого біологічного (кровного) споріднення між чоловіком, який визнає себе батьком, та дитиною.

Згідно із статтею 128 СК України визнання батьківства за рішенням суду відбувається за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.135 СК України, при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні. Спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою одним із батьків. Заяви про встановлення факту як батьківства, так і материнства суд приймає до розгляду, якщо запис про батька (матір) дитини в Книзі реєстрації народжень вчинено згідно зі статтею 135 СК України.

Рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них.

У постанові Верховного Суду від 16.05.2018 по справі № 591/6441/14-ц зазначено, що щодо предмету доказування у даній категорії справі, то СК України будь-яких особливостей не визначає. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі частини другої статті 128СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи. Для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства.

Викладеним вище обставинам відповідають правовідносини, які витікають із ст. 128 СК України, де зазначено, що підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України.

Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи. Вказане корелюється із правовим висновком, сформульованим у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16.05.2018 у справі №591/6441/14-ц (провадження №61-6030св18).

Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (Справа № 3451/05, § 34, від 07 травня 2009 року).

У відповідності до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод під час розгляду скарги про встановлення батьківства суди мають приділяти особливу увагу інтересам конкретної дитини («Jevremovic v. Serbia», заява № 3150/05, пункт 109, рішення ЄСПЛ від 17 травня 2007 року).

Таким чином, висновок судово-генетичної експертизи має важливе значення в процесі дослідження факту батьківства. Проте його необхідно оцінювати з урахуванням положень частин другої, третьої статті 89 ЦПК України, згідно з якими жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до статті 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 21.03.2023 року, за клопотанням сторони позивача, у справі було призначено судову медичну молекулярно-генетичну експертизу, проведення якої доручено експертам Одеського обласного бюро судово-медичної експертизи. Сторонам роз`яснено, що наслідки ухилення від участі в експертизі передбачені ст. 109 ЦПК України.

10.04.2023 року з експертної установи до суду надійшов лист, в якому зазначено, що для відбору біологічних зразків сторонам та дитині необхідно з`явитися 26 квітня 2023 року.

10.07.2023 року з Одеського обласного бюро судової експертизи адресу суду надійшло повідомлення про неможливість проведення експертизи, у зв`язку з неприбуттям 26.04.2023 року відповідача ОСОБА_2 до експертної установи для одночасного відбору біологічних зразків для дослідження.

Додатково проінформовано суд, що ОСОБА_1 з дитиною, ОСОБА_3 , прибувала 26.04.2023 року до КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи».

Також повідомлено, що станом на 22.06.2023 року у відділенні судово-медичних молекулярно-генетичних експертиз ООБ СМЕ біологічні зразки ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та дитини ОСОБА_3 , необхідні для проведення експертизи, відсутні, у зв`язку з чим проведення експертизи неможливе.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_9 , яка є матір`ю позивачки повідомила суду, що її дочка перебуваючи по роботі за контрактом на судні Mariner of the Seas круїзної компанії Royal Caribbean International познайомилась з ОСОБА_2 . Згодом їх зареєстрували як пару і навіть виділили каюту для спільного проживання. Під час спілкування за допомогою відео зв`язку ОСОБА_2 повідомив їй, що має намір офіційно зареєструвати відносини із її дочкою та привітав із вагітністю дочки.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_10 , який є батьком позивачки повідомив суду, що її дочка перебуваючи по роботі за контрактом на судні Mariner of the Seas круїзної компанії Royal Caribbean International познайомилась з ОСОБА_2 . Згодом їх зареєстрували як пару і навіть виділили каюту для спільного проживання. Свідок також працює за контрактом на судах та йому добре відомо про те, що спільне проживання чоловіка та жінки в одній каюті дозволяється тільки з дозволу керівництва та за умови подачі спільної заяви на проживання та реєстрації їх як пари. Під час спілкування за допомогою відео зв`язку ОСОБА_2 повідомив йому, що має намір офіційно зареєструвати відносини із його дочкою та привітав із вагітністю дочки. Після закінчення контракту його дочкою, ОСОБА_2 мав намір приїхати до м. Одеси та вирішувати питання для сумісного проживання з його дочкою та виховування дитини. Однак, згодом ОСОБА_2 свою думку змінив та взагалі перестав відповідати на телефонні дзвінки.

Відповідно до ст.109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Аналіз змісту наведеної норми права свідчить, що зазначені в ній наслідки можуть застосовуватись лише у випадку, коли експертиза не проведена. Крім того, аналізуючи зазначену норму процесуального закону, можна дійти висновку, що нею законодавець встановив спеціальну процесуальну санкцію для осіб, які ухиляються від участі у експертизі. Важливим у такому випадку є встановлення ухилення осіб як умисних дій, внаслідок чого неможливо проведення експертизи для з`ясування відповіді на питання, яке для них має значення, наслідком чого може бути визнання судом факту для з`ясування якого була призначена експертиза, або відмова у його визнанні.

Як роз`яснено у підпунктах 5, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою: одним із батьків; особою, котра вважає себе батьком; опікуном (піклувальником) дитини, на утриманні якої вона перебуває; самою дитиною, яка досягла повноліття. Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі, судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням того, що жоден доказ не має для суду наперед установленого значення. Він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення. У разі коли ухилення сторони у справі зазначеної категорії від участі в експертизі або від подання необхідних матеріалів, документів тощо унеможливлює її проведення, суд може визнати факт, для з`ясування якого її було призначено, або відмовити в його визнанні (залежно від того, хто зі сторін ухиляється, а також яке значення має для них ця експертиза).

Враховуючи, що відповідач належним чином повідомлявся про призначення судової медичної молекулярно-генетичної експертизи, до експертної установи не з`явився, біологічних зразків не надав, суд вважає за можливе визнати факт ухилення відповідача від участі в експертизі.

Нез`явлення відповідача до експертної установи для відібрання біологічних матеріалів для проведення судової медичної молекулярно-генетичної експертизи свідчить про його небажання отримати точні висновки щодо походження дитини на спростування доводів позивача про його батьківство щодо неї.

Відповідач не довів наявність поважних підстав, які перешкоджали йому з`явитися до експертної установи для відбору відповідних зразків.

Оцінивши процесуальну поведінку відповідача з точки зору дотримання ним критерію добросовісності використання процесуальних прав, суд дійшов висновку, що він навмисно ухилився від явки до суду та від проведення судової медичної молекулярно-генетичної експертизи, яка двічі призначалась за клопотанням позивача саме для встановлення батьківства або спростування цього факту.

Вказані дії відповідача та його бездіяльність, що призвели до неможливості проведення експертизи, свідчить про наявність підстав визнати факт, який ним заперечується, та встановити, з урахуванням інших доказів, походження дитини від відповідача.

Вказане повністю узгоджується із висновками Верховного Суду у постановах від 25.08.2020 у справі № 478/690/18 (провадження № 61-18333св19); від 09.09.2020 у справі № 277/836/16-ц, (провадження № 61-48029св18), від 08.03.2023 у справі № 205/5698/21 (провадження № 61-564св23), від 26.04.2023 у справі № 199/3284/19 (провадження № 61-12682св22). Така правова позиція щодо застосування положень статті 109 ЦПК України є незмінною.

Виходячи з вищенаведеного, враховуючи докази про походження дитини від відповідача, а саме романтичні стосунки позивачки та відповідача в період до народження дитини, ухилення відповідача від проведення експертизи, суд вважає, що позовні вимоги про визнання батьківства слід задовольнити.

Відповідно до ст. 134 СК України, на підставі рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове свідоцтво про народження.

Аналогічні положення містять і Правила внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 № 96/5.

Відповідно до п. п. 20 п. 1 Розділу III Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/2 з відповідними змінами, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану.

Якщо в актовому записі про народження дитини батьком указаний чоловік заявниці або інша особа (за винятком випадків, передбачених статтею 135 Сімейного кодексу України), то в унесенні змін стосовно визнання батьківства має бути відмовлено до вирішення судом питання щодо виключення з актового запису про народження відомостей про батька.

Згідно з п.2.13.1 вказаних Правил, підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є: рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану.

Тобто, рішення суду про визнання батьківства, є підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану.

Відповідно до п. 2.16.4 Правил, на підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства) в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов`язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду.

Згідно з положеннями чинного законодавства, у разі визнання батьківства змінюється прізвище та по батькові дитини відповідно до даних батька, відносно якого постановлено рішення про батьківство, а також вказується вік батька та його громадянство.

За таких обставин, органу ДРАЦС слід внести зміни до актового запису № 1009 від 21.10.2022р. про народження ОСОБА_3 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_4 у місті Одесі, складеного Малиновським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), а саме: у графі «Відомості про батька» вказати ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , громадянин України), та видати нове свідоцтво про народження, залишивши дитині ОСОБА_3 прізвище « ІНФОРМАЦІЯ_7 ».

З урахуванням цього суд приходить до висновку про задоволення позову в цій частині, так як він є обґрунтованим, законним та підтверджується матеріалами справи.

Що стосується вимог про стягнення аліментів, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч.2 ст. 91 СК України жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої - четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу.

Опираючись на суми прибутку відповідача ОСОБА_2 , позивачка заявляє про необхідність визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі, а саме 7 000,00 грн. на місяць на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з дня подачі позову до суду до досягнення дитиною повноліття, та 5 000,00 грн. на місяць на утримання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_3 , починаючи з дня подачі позову до суду до досягнення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трьох років.

Так, визначаючи розмір аліментів на дитину, позивачка виходила із того, що відповідач регулярно працює на іноземних круїзних суднах як музикант (гітарист), його заробітна плата складає від 1800-2000 доларів США в місяць.

Разом із позовною заявою представник позивача Чумаченко С.О. звернувся до суду з клопотанням та просив витребувати з Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України, відомості про оформлення та продовження строку дії посвідчення особи моряка (паспорта моряка), послужної книжки моряка, дипломів, інших кваліфікаційних документів на ім`я громадянина України ОСОБА_2 (у називному відмінку ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , завірені копії всіх наявних документів вказаної особи, у тому числі документів про освіту, заяви-анкети, послужної книжки, документів, що підтверджують несення служби на борту судна та інші; з Адміністрації Державної прикордонної служби України інформацію стосовно перетину Державного кордону України громадянином України ОСОБА_2 (у називному відмінку ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , з 01.06.2021 року та по день виконання ухвали суду, з зазначенням відомостей про пункт перетину, країну слідування, документ, за яким було здійснено перетин; з Інспекції з питань підготовки та дипломування моряків відомості про навчання, підготовку та дипломування громадянина України ОСОБА_2 (у називному відмінку ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , у тому числі інформацію, що міститься в Державному реєстрі документів моряків, копію послужної книжки моряка, посвідчення особи моряка та копії всіх наявних документів вказаної особи (особової справи, свідоцтв, сертифікатів, кваліфікаційних документів тощо); з АТ КБ «Приватбанк» відомості про рух коштів по наявним банківським рахункам, що відкриті на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , за період з 01.06.2021 р. по теперішній час; з АТ «Універсал Банк» відомості про рух коштів по наявним банківським рахункам, що відкриті на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , за період з 01.06.2021 р. по теперішній час.

Ухвалою суду від 21.03.2023 року клопотання представника позивача про витребування доказів було задоволено.

На виконання вищевказаної ухвали суду 01.05.2023 року до Малиновського районного суду м. Одеси надійшла відповідь з АТ «Універсал Банк» щодо наявності банківських рахунків на ім`я ОСОБА_2 , а також інформація щодо руху коштів з 01.06.2021 року по 23.03.2023 року, згідно яких станом на 20.03.2023 року у ОСОБА_2 залишок коштів складає 3 978,17 грн.

Також, на виконання ухвали суду 18.05.2023 року до Малиновського районного суду м. Одеси з АТ КБ «Приватбанк» надійшла виписка по рахункам ОСОБА_2 за період з 01.06.2021 року по 21.03.2023 року згідно якого баланс на початок періоду складає 62,9 грн., баланс на кінець періоду складає 0,03 грн.

Аналізуючи отримані докази, суд приходить до висновку, що відповідач має мінливий, нерегулярний заробіток, обумовлений наявністю чи відсутністю контрактів, тривалість яких може коливатись, перемежовуватись з різною періодичністю перервами.

Надаючи вищевказаним доказам оцінку в сукупності та кожному доказу окремо, враховуючи вимоги чинного законодавства України, суд приходить до переконання, що відповідач зобов`язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття у розмірі аліментів, який має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

При вирішенні цього спору суд також враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 04 вересня 2019 року (справа № 711/8561/16), відповідно до якого за своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні.

Однак, суд вважає недоведеними доводи сторони позивачки про наявність у відповідача матеріальної спроможності на сплату аліментів саме у розмірі 7 000,00грн. щомісячно.

У зв`язку з цим, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини та на утримання позивачки підлягають до часткового задоволення.

При вирішенні спору суд має виходити з положень ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», за якою кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України та до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно зі ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно дост.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Пленум Верховного Суду України у п.17постанови від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснив, що, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2ст. 182 СК України. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3ст. 70 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Абзац 2 ч.2 ст.182 СК України визначає мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину та становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку(доходу)платника аліментів.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину визначається Законом України «Про Державний бюджет України» на відповідний рік.

Таким чином, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину є встановленою Законом гарантією для забезпечення інтересів дитини.

Відповідно до висновку Верховного Суду, висловленого в постанові від 12 вересня 2018 року у справі № 459/2181/17, який підлягає врахуванню судом першої інстанції відповідно до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України, стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку суперечить вимогам сімейного законодавства.

Відповідно дост.7 Закону України «Про Державний бюджет на 2024 рік» прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років становить 2 563,00 грн. Відтак, 50% прожиткового мінімуму на дітей віком до 6 років з 1 січня 2024 року становить 1 281,500 гривень.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

До того ж суд враховує положення закону про те, що позивачка також має обов`язок утримувати дитину.

Пред`являючи вимогу про стягнення аліментів на дитину у твердій грошовій сумі у розмірі 7 000,00 гривень, позивачка зазначає лише, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Однак, жодних розрахунків таких витрат чи доказів на підтвердження необхідності витрачати щомісяця саме таку суму, яка значно перевищує середню ринкову заробітну плату по Україні, позивачем не надано, проте у відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Разом з тим, суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання.

Відповідно до ч.1 ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Отже, аналізуючи положення статті 182 та 184 СК України слід дійти висновку, що, під час ухвалення судового рішення у справі про стягнення аліментів, визначених позивачем у твердій грошовій сумі, суд зобов`язаний враховувати, щоб розмір аліментів у твердій грошовій сумі не був меншим мінімального гарантованого розміру аліментів на одну дитину відповідного віку, й у разі визначення позивачем твердої грошової суми у меншому розмірі ніж вказана гарантія, ухвалити рішення, визначивши розмір аліментів у твердій грошовій сумі, який буде відповідати вказаному гарантійному розміру, передбаченому абз.2 ч.2 ст.182 СК України. Разом з тим, нормою статті 184 СК України не передбачено повноважень суду, під час розгляду справи в порядку позовного провадження та ухвалення рішення про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, вказувати у його резолютивній частині положення про те, що визначений у твердій грошовій сумі розмір аліментів повинен бути не меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що у зв`язку із об`єктивною потребою неповнолітньої дитини сторін у забезпеченні належного матеріального утримання для дитини відповідного віку, а також враховуючи обов`язок обох батьків брати участь в утриманні дитини, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню та вважає необхідним стягувати з відповідача, ОСОБА_2 , на користь позивача аліменти на утримання малолітньої доньки у твердій грошовій сумі в розмірі 3000,00 грн., щомісячно. Вказаний розмір аліментів не є меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, є співрозмірним вкладом на утримання дитини річного віку та відповідач спроможний сплачувати таку суму.

При цьому суд зауважує, що такий розмір стягуваних аліментів, враховуючи вік дитини, є розумним та не суперечитиме чинному законодавству, інтересам позивача, відповідача та малолітньої дитини. Як відповідач, так і позивачка, в рівних частках повинні утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття, що разом із присудженим розміром аліментів забезпечить належне утримання дитини.

Згідно зі ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

З урахуванням вказаної норми, аліменти підлягають стягненню з дня пред`явлення цього позову, тобто з 09.12.2022 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Щодо стягнення аліментів на утримання позивачки суд зазначає наступне.

Разом з тим, згідно з ч. 2, 4 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Частиною 2 статті 91 СК України визначено, що жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої - четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу.

Таким чином, право дружини на утримання виникає за наявності складу таких юридичних фактів:

1) вагітність або проживання з нею дитини, яка не досягла трьох років;

2) походження дитини від чоловіка (кровне споріднення) або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення, факт біологічного походження);

3) здатність чоловіка надавати матеріальну допомогу.

Судом встановлено, що спільна дитина сторін, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не досягла 3-х річного віку та проживає з позивачкою, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим Малиновським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 21.10.2022 року, актовий запис № 1009 та Довідкою №М1-170344-ф/л від 01.11.2022 року про реєстрацію місця проживання або місця перебування особи.

При цьому, суд враховує, що відповідно до ст. 84 СК України для задоволення вимоги про стягнення аліментів подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини.

Визначаючи розмір аліментів суд дійшов наступного.

Як встановлено ч. 1 ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.

В першу чергу суд виходить з матеріального і сімейного стану платника та одержувача аліментів.

Суд зауважує, що право на утримання у дружини-матері існує паралельно із правом дитини на утримання і не залежить від нього. Тобто, з чоловіка-батька дитини аліменти можуть одночасно стягуватися за двома правовими підставами: на дружину, як з чоловіка, і на дитину, як з батька.

У Сімейному кодексі України не встановлено ні мінімального, ні максимального розмірів аліментів, які можуть бути стягнені судом на утримання одного з подружжя. А тому, суд при визначенні розміру коштів, що належить стягнути як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у результаті їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. При цьому, суд у першу чергу виходить з прожиткового мінімуму й життєвих потреб особи. Аліменти мають бути достатніми й співрозмірними з огляду на цілі зобов`язання по утриманню.

Суд вважає за можливе стягувати аліменти з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 до досягнення дочкою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трьохрічного віку, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_6 , в розмірі 2 000 грн. щомісячно.

Статтею 79 СК України передбачено, що аліменти на одного з подружжя присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви до суду.

Позивачка звернулася до суду з позовом 09.12.2022р., тому суд вважає за необхідне стягувати аліменти, починаючи з вказаної дати.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

При визначенні сум, що підлягають стягненню з відповідача, як судовий збір так і правнича допомога, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо сторону на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Отже, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача необхідно стягнути судовий збір в дохід держави за вимогою про стягнення аліментів у розмірі 992,40 грн.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно приписів п. 2 ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Суд констатує, що в матеріалах справи наявні Договір про надання правової допомоги № 1-1811/22 від 18.11.2022 року, укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Чумаченко С.О., Розрахунок погодинної оплати від 18.11.2022 року.

Окрім того, матеріали справи містять квитанцію до прибуткового касового ордера №1-18/11/22 від 18.11.2022 року, з якої вбачається, що ОСОБА_1 було оплачено правову допомогу за договором №1-18/11/22 від 18.11.2022 року на суму 10000,00 грн.

Відповідно до ч. 1, п.1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 19, 125-128, 135, 141, 180, 181, 182, 184, 191, 192 Сімейного Кодексу України. ст.ст. 76-81, 141, 264, 265, 430, ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи - Малиновського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання батьківства та стягнення аліментів - задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_2 ), батьком малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зазначити, що дане рішення є підставою для внесення змін до актового запису про народження ОСОБА_3 № 1009 від 21.10.2022 року, а саме: в графі «Відомості про батька» вказати ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , громадянин України), та видати нове свідоцтво про народження, залишивши дитині ОСОБА_3 прізвище « ІНФОРМАЦІЯ_7 ». В іншій частині актовий запис про народження № 1009 від 21.10.2022р залишити без змін.

Стягувати з ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_3 , ІПН НОМЕР_4 ), аліменти на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 3000,00 грн. щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду, з 09.12.2022 року, та до досягнення дитиною повноліття, а саме, до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Стягувати з ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_3 , ІПН НОМЕР_4 ), аліменти на утримання ОСОБА_1 , в розмірі 2 000,00 гривень, щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду, з 09.12.2022 року, та до досягнення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 3-річного віку, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Стягнути з ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_2 ), на користь на користь ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_3 , ІПН НОМЕР_4 ), сплачений судовий збір в розмірі 992 грн. 40 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_2 ), на користь держави судовий збір у сумі 992 грн. 40 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_2 ), на користь на користь ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_3 , ІПН НОМЕР_4 ) витрати на професійну правничу допомогу - в розмірі 10000 грн. 00 коп.

В іншій частині у задоволенні позову - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного рішення.

Повне судове рішення складено 08.05.2024 року.

Суддя Д.Д. Громік