печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2024 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Новака Р.В.,

при секретарі судового засідання - Бурячок А.І.,

справа № 757/27949/15-ц

сторони:

позивач: ПАТ «Укргазвидобування»

третя особа із самостійними вимогами: Національний банк України

відповідачі: ОСОБА_1 , ПАТ «Дельта Банк»

треті особи: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, ТОВ «ФК «Фінгруп Фактор»

предмет та підстави позову визнання договору поруки недійсним та визнання договору поруки припиненим

розглянувши у закритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ПАТ «Укргазвидобування» до ОСОБА_1 , ПАТ «Дельта Банк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, ТОВ «ФК «Фінгруп Фактор», третя особа Національний Банк України про визнання правочину недійсним та позовом третьої особи з самостійними вимогами Національного банку України до ОСОБА_1 , ПАТ «Дельта Банк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача: ПАТ «Укргазвидобування» про визнання договору поруки недійсним за об`єднаним позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Дельта Банк», треті особи: ПАТ «Укргазвидобування», Національний Банк України, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про визнання договору поруки припиненим,-

ВСТАНОВИВ:

ПАТ «Укргазвидобування» звернулося до суду із вказаним позовом. В ході розгляду справи позивач доповнив позов новою підставою. Послався на те, що оспорюваний договір поруки було укладено не 28.11.2014, а пізніше, коли основне зобов`язання ПАТ «Укргазвидобування» було вже прострочене, що суперечить самій природі такого правочину, оскільки він вчинюється з метою недопущення невиконання чи неналежного виконання основного зобов`язання. Зазначив, що сторонами при укладенні договору поруки не дотримані загальні засади цивільного законодавства щодо забезпечення виконання зобов`язання, що є порушенням ч. 1 ст. 203 ЦК України.

Під час розгляду позову у справу вступив Національний банк України, який пред`явив до ОСОБА_1 та ПАТ «Дельта Банк» позов про визнання недійсним договору поруки з підстав порушення при його укладенні умов договору застави майнових прав, який був укладений між ПАТ «Дельта Банк» та НБУ, а також вимог Закону України «Про заставу» та ст. 574, 576, 586 ЦК України.

Ухвалою суду від 26.08.2015 у справі за вказаним позовом відкрито провадження.

20.01.2016 від до суду від ОСОБА_1 надійшли заперечення на позовну заяву ПАТ «Укргазвидобування», з позовними вимогами не погоджувалась, зазначила, що оскаржуваний позивачем правочин - договір поруки № П від 28.11.2014, укладений між ОСОБА_1 та ПАТ «Дельта Банк» визнаний в судовому порядку дійсним, а рішення Уповноваженої особи ФГВФО на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Дельта Банк» Кадирова В.В. , оформлене протоколом № 1 від 29.04.2015 про визнання нікчемним, зокрема, договору поруки № 11 від 28.11.2014 - протиправним та скасовано (у справі № 826/18862/15), тому підстав для задоволення даного позову не вбачається.

21.01.2016 до суду надійшла заява представника ПАТ «Дельта Банк» про визнання позову. В заяві представник зазначає, що договір поруки є недійсним, оскільки умовами договору кредиту не було передбачено такий вид забезпечення як порука. Крім того представник зазначив, що сторони договору поруки були повідомлені про нікчемність правочину та 14.05.2015 АТ «Дельта Банк» застосував наслідки нікчемності правочину і повернув списану суму коштів.

В ході судового розгляду об`єднано в одне провадження цивільну справу № 757/51812/17-ц за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Дельта Банк», третя особа ПАТ «Укргазвидобування» про визнання договору поруки припиненим та цивільну справу № 757/27949/15-ц за позовом ПАТ «Укргазвидобування» до ОСОБА_1 , ПАТ «Дельта Банк» про визнання договору поруки недійсним, присвоївши спільний номер № 757/27949/15-ц.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 зазначала, що нею 19.02.2015 у повному обсязі виконано зобов`язання за договором поруки № П від 28.11.2014, тому, вважає поруку згідно з договором від 28. 11.2014 №П , укладеним між ПАТ «Дельта-Банк» та ОСОБА_1 припиненою на підставі ч. 1, 4 ст. 559 ЦКУ у взаємозв`язку із п. 6.4 договору поруки № ПП від 28.11.2014.

Протокольною ухвалою суду від 26.05.2017 залучено до участі у справі у якості третьої особи без самостійних вимог Фонд гарантування вкладів фізичних осіб.

17.06.2017 від представника АТ «Дельта Банк» надійшли заперечення на позовну заяву ОСОБА_1 , в яких позов вважає необґрунтованим та безпідставним, таким, що не відповідає нормам чинного законодавства та дійсним обставинам справи. Оскільки, ОСОБА_1 здійснила погашення на виконання нікчемного правочину по кредитному зобов`язанню ПАТ «Укргазовидобування» з порушенням всіх правил встановлених НБУ, а саме не через кореспондентський рахунок АТ «Дельта Банк» відкритий в НБУ.

18.02.2019 до суду від представника Фонду гарантування вкладів фізичних осіб надійшли пояснення на позовну заяву ОСОБА_1 . Представник ФГВФО вважає позовну заяву незаконною та необґрунтованою, оскільки 14.05.2015 на виконання ст. 216 ЦК України, АТ «Дельта Банк» застосував наслідки нікчемності правочину (договору поруки від 28.11.2014), а саме: повернув ОСОБА_1 кошти, списані з її рахунку в рахунок погашення заборгованості ПАТ «Укргазвидобування» перед АТ «Дельта Банк». Крім того, зазначено, що нікчемність договору поруки від 28.11.2014, неправомірне погашення заборгованості за договором кредитної лінії встановлено рішенням господарського суду міста Києва у справі №910/14423/15 від 19.08.2015, залишеного в силі постановою Вищого Господарського Суду України від липня 2017 року. Зазначеними судовими рішеннями встановлено, що існують правовідносини між АТ «Дельта Банк» та поручителем, оскільки договір поруки є нікчемними та застосовані насліди нікчемності.

У квітні 2019 року від ПАТ «Дельта Банк» надійшла заява про залучення до участі у справі його правонаступника - ТОВ «ФК «Фінгруп Фактор».

Ухвалою суду від 29.07.2020 судом відмовлено у заміні сторони відповідача ПАТ «Дельта Банк» ТОВ «ФК «Фінгруп Фактор». Разом з тим, ТОВ «ФК «Фінгруп Фактор» залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

Ухвалою суду від 29.07.2020 було відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про закриття провадження у справі в частині вимог до ПАТ «Дельта Банк».

Ухвалою суду від 26.10.2020 зупинено провадження в цивільній справі 757/27949/15-ц за об`єднаним позовом ПАТ «Укргазвидобування» до ОСОБА_1 , ПАТ «Дельта Банк», треті особи: Національний банк України, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про визнання правочину недійсним та позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Дельта Банк», треті особи: Національний банк України, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, ПАТ «Укргазвидобування» про визнання договору поруки припиненим до вирішення Об`єднаною палатою Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду касаційної скарги ОСОБА_3 у справі № 761/21994/15-ц за позовом АТ «Укргазвидобування» до ОСОБА_3 про визнання договору поруки недійсним.

26.10.2020 ухвалою Печерського районного суду м. Києва у справі за вказаним позовом зупинено провадження до закінчення перегляду в касаційному порядку справи №761/21994/15-ц за позовом АТ «Укргазвидобування» до ОСОБА_3 та АТ «Дельта Банк», за участю третіх осіб НБУ та ФГВФО про визнання недійсним договору поруки.

19.05.2023 представник позивача подав до суду клопотання про поновлення провадження у справі та про розгляд справи без його участі.

Ухвалою суду від 19.05.2023 поновлено провадження у справі, призначено підготовче засідання.

Представником відповідача ПАТ «Дельта Банк» - Грицик А.С. було подане клопотання про проведення розгляду справи у закритому судовому засіданні, оскільки відкритий судовий розгляд справи може призвести до розголошення банківської таємниці, яка міститься у матеріалах справи.

Ухвалою суду від 23.11.2023 клопотання представника позивача АТ «Укргазвидобування» про розгляд справи в закритому судовому засіданні - задоволено.

Розгляд цивільної справи постановлено проводити в закритому судовому засіданні.

Закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Від представника НБУ - Перетятька С.М. надійшла заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги НБУ та ПАТ «Укргазвидобування» підтримував, просив задовольнити.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4 подав до суду заяву про розгляд справи без участі, позовні вимоги НБУ та ПАТ «Укргазвидобуванн» не визнає, просить відмовити та задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 .

Інші учасники в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому суд вважає за можливе слухати справу у їх відсутність.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VIII «Про внесення змін до ГПК України, ЦПК України, КАС України та інших законодавчих актів» (далі - Закон України № 2147-VIII) касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суд встановив, що 30.09.2013 ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Укргазвидобування» уклали договір кредитної лінії № ВКЛ-2022390.

Відповідно до умов кредитного договору, кредитор зобов`язується надавати позивальнику грошові кошти у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання.

Відповідно до пункту 1.1.1 кредитного договору надання кредиту буде здійснюватися окремими частинами (траншами) на умовах, визначених цим договором, в межах відновлювальної кредитної лінії з максимальним лімітом заборгованості 150000000,00 грн, зі сплатою за користування кредитом 24 % річних та кінцевим терміном погашення заборгованості за кредитом не пізніше 31.12.2014.

Згідно з пунктом 1.3 кредитного договору забезпечення позичальником виконання своїх зобов`язань щодо повернення кредиту, сплати нарахованих процентів, можливих штрафних санкцій, а також інших витрат на здійснення забезпеченої заставою (іпотекою) вимоги за цим договором виступає забезпечення, яке не суперечить вимогам кредитора та чинного законодавства України, про що укладаються відповідні договори.

01.11.2013 між ПАТ «Дельта Банк» та Національним банком України був укладений договір застави майнових прав №51/64/144/39/86/3МП-9, предметом якого є застава майнових прав в тому числі за договором кредитної лінії №ВКЛ-2022390/1 з додатковими говорами до нього.

Відповідно до п. 3.4.2. договору застави майнових прав в редакції договору про внесення змін до нього від 27.12.2013, заставодавець зобов`язаний не відчужувати майнові права в будь-який спосіб та не обтяжувати їх зобов`язаннями на користь третіх осіб без тримання попередньої згоди заставодержателя.

30.10.2014 постановою Національного банку України №692/БТ віднесено банк до категорії проблемних строком до 180 днів та запроваджено обмеження в його діяльності, зокрема таке: погашення заборгованості, що виникла за будь-якими активними операціями банку, приймати тільки в грошовій формі.

28.11.2014 між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1 укладено договір поруки № П .

За змістом пункту 1.1 договору поруки ОСОБА_1 зобов`язувалась перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання ТОВ «Укргазвидобування» зобов`язань, що виникають з договору кредитної лінії щодо повернення кредиту зі сплатою процентів у розмірі, у строки та на умовах, зазначених у кредитному договорі та договорах про внесення змін та доповнень до кредитного договору, що укладені на дату укладення цього договору та/або можуть бути укладені в майбутньому, з кінцевим терміном повернення кредиту до 31.12.2014.

19.02.2015 з рахунку ОСОБА_1 у ПАТ «Дельта Банк» здійснено списання коштів у сумі, еквівалентній 13500000,00 грн.

29.04.2015 протоколом № 1 засідання комісії ПАТ «Дельта Банк», зокрема визнано нікчемним договір поруки № П 30019775-4, укладений 28.11.2014 між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1

07.05.2015 Фонд гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Дельта Банк» повідомив ОСОБА_1 та ПАТ «Укргазвидобування» про нікчемність договору поруки від 28.11.2014 № П .

14.05.2015 застосовані наслідки нікчемності правочинів - договорів поруки , шляхом повернення поручителям коштів, списаних з їх депозитних рахунків, в рахунок погашення заборгованості відповідача за кредитним договором.

08.04.2015 рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 71 внесено зміни до наказу Фонду від 02.03.2015 № 51 та продовжено строк запровадження тимчасової адміністрацію у ПАТ «Дельта Банк» до 02.09.2015 включно.

Рішенням дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 02.10.2015 № 181 розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Дельта Банк».

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 30.12.2015 у справі № 826/18862/15, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 01.03.2016 та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 16.06.2016, визнано протиправним та скасовано рішення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Дельта Банк», оформлене протоколом від 29.04.2015 № 1 засідання комісії з перевірки правочинів (інших договорів) за кредитними операціями, про визнання нікчемним, зокрема договору поруки від 28.11.2014 № П , укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ «Дельта Банк».

Статтями 215, 216 ЦК України визначено загальні підстави визнання недійсними угод і настання відповідних наслідків.

За змістом статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою.

Відповідно до статей 553, 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Отже договір поруки укладається кредитором і поручителем в забезпечення виконання боржником основного зобов`язання. Що ж до боржника, то він стороною договору поруки не виступає, а є учасником у зобов`язанні, забезпеченому порукою. Обов`язок кредитора або поручителя за договором поруки одержувати згоду боржника на укладення такого договору законодавством не передбачений та не випливає зі змісту правовідносин поруки.

Крім того, положеннями статті 548 ЦК України не передбачено, що забезпечувальне зобов`язання чи його види можуть визначатися виключно самим основним зобов`язанням, а учасники цивільних правовідносин позбавлені можливості укласти окремий договір, який визначатиме вид та порядок забезпечення виконання зобов`язання.

Відповідно до статей 553, 554, 626 ЦК України договір поруки є двостороннім правочином, що укладається з метою врегулювання відносин між кредитором та поручителем; порука створює права для кредитора та обов`язки для поручителя, безпосередньо на права та обов`язки боржника цей вид забезпечення виконання зобов`язань не впливає, оскільки зобов`язання для боржника в цьому випадку не встановлюються, не припиняються, не змінюються. Чинним законодавством не передбачено обов`язкового отримання попередньої згоди боржника в основному зобов`язанні на укладення кредитором із іншою особою договору поруки на забезпечення виконання його зобов`язань.

Зазначене узгоджується з висновками щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, до яких дійшов Верховний Суд України у постанові від 20.02.2012 у справі № 6-51цс11 та Верховний Суд у постановах від 13.06.2018 у справу № 761/22001/15-ц (провадження № 61-643св17), від 16.09.2020 у справі № 373/726/14-ц (провадження № 61-40437св18).

Від зазначеної правової позиції Велика Палата Верховного Суду не відступала.

Слід звернути увагу, що рішенням комісії ПАТ «Дельта Банк» від 29.04.2015, яким, зокрема укладений між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1 договір поруки № П визнавався нікчемним, надалі було скасовано у судовому порядку, постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 30.12.2015, яка набрала законної сили.

У цьому рішенні зазначено, що договори поруки укладені з дотриманням передбачених законом вимог, за взаємною згодою сторін та за відсутності законодавчих заборон на укладення таких угод, на виконання договорів поруки відбулося погашення заборгованості за договорами кредитних ліній шляхом списання грошових коштів з рахунків поручителів, у зв`язку з чим до кожного з поручителів перейшло право вимоги до ПАТ «Укргазвидобування» в частині виконаного зобов`язання за договорами кредитних ліній.

Правомірність укладеного між ОСОБА_1 та банком договору поруки підтвердив Вищий адміністративний суд України у вищевказаній ухвалі від 16.06.2016 (справа № 826/18862/15), а також Верховний Суд у постанові від 16.06.2021 у справі № 761/21994/15.

Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

За викладених обставин, суд також урахував тривалість судового процесу, характер спірних правовідносин та велику кількість інших судових справ, пов`язаних зі спірними правовідносинами, та прийшов до висновку, що у справі немає підстав, передбачених статтями 203, 215 ЦПК України, для визнання спірного договору недійсним, а тому позов ПАТ «Укргазвидобування» задоволенню не підлягає.

Щодо позовних вимог НБУ, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до статті 52 Закону України «Про заставу», якщо у випадку застави майнових прав боржник заставодавця до виконання заставодавцем зобов`язання, забезпеченого заставою, виконає своє зобов`язання, все, одержане при цьому заставодавцем, стає предметом застави, заставодавець зобов`язаний негайно повідомити заставодержателя.

Таким чином, отримані ПАТ «Дельта Банк» від ОСОБА_1 грошові кошти за договором поруки стали предметом застави майнових прав, про що ПАТ «Дельта Банк» повинен був повідомити Національний банк України, як заставодержателя.

У частині другій статті 52 Закону України «Про заставу» передбачено, що, одержавши кошти від свого боржника в рахунок виконання зобов`язання грошових сум, заставодавець зобов`язаний за вимогою заставодержателя перерахувати відповідні суми в рахунок виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, якщо інше не встановлено договором застави.

Отже, укладення договору поруки та його виконання ОСОБА_1 не порушує законні права та інтереси Національного банку України, як заставодержателя за зазначеними вище договорами застави. Відсутність порушення оспорюваним договором прав та інтересів особи, яка не є його стороною, є підставою для відмови в позові про визнання його недійсним (стаття 215, 216 ЦК України). На підставі викладеного, суд приходить висновку, що є помилковим твердженням НБУ про те, що спірний договір було укладено з порушенням постанови Національного банку України від 30.10.2014.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVINANDOTHERSv. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010).

Суд наголошує, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та враховуючи правовий висновок Верховного Суду, викладений в постанові від 01.12.2021 у справі № 761/15764/15-ц, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 суд дійшов наступних висновків.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі (стаття 553 ЦК України).

Згідно з частинами першою, другою статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до статті 556 ЦК України після виконання поручителем зобов`язання, забезпеченого порукою, кредитор повинен вручити йому документи, які підтверджують цей обов`язок боржника. До поручителя, який виконав зобов`язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов`язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання.

Частиною першою статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено, що з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Фонд набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до нього припинення.

Статтею 56 Закону України «Про Національний банк України» передбачено, що Національний банк видає нормативно-правові акти з питань, віднесених до його повноважень, які є обов`язковими для органів державної влади і органів місцевого самоврядування, юридичних та для фізичних осіб.

У даній справі встановлено, що постановою Правління НБУ від 11.09.2014 № 560/БТ «Про встановлення особливого режиму контролю за діяльністю ПАТ «Дельта Банк» шляхом призначення куратора» було встановлено обмеження в діяльності АТ «Дельта Банк», зокрема шляхом заборони використовувати для розрахунків у національній валюті прямі кореспондентські рахунки та зобов`язання банку здійснювати розрахунки у національній валюті виключно через кореспондентський рахунок, відкритий у НБУ.

Крім того, постановою правління Національного банку України від 30.10.2014 № 692/БТ ПАТ «Дельта Банк» було віднесено до категорії проблемних і запроваджено ряд обмежень банків в його діяльності, в тому числі погашення заборгованості, що виникла за будь-якими активними операціями банку, приймати лише в грошовій формі (крім набуття права власності на об`єкти застави за погодженням з куратором банку).

Отже, укладання договору поруки між ПАТ «Дельта Банк» і ОСОБА_1 та списання грошових коштів було здійснено під час дії вказаних постанов НБУ.

Таким чином, ураховуючи обмеження, встановленні Національним банком України щодо списання коштів, ПАТ «Дельта Банк» мав право приймати погашення заборгованості за кредитним договором лише у грошовій формі та виключно через кореспондентський рахунок, відкритий у НБУ.

Зазначене узгоджується із висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 11.01.2022 у справі № 910/10784/16, відповідно до яких здійснення банком, віднесеним до проблемних, внутрішньобанківських розрахунків усупереч заборонам, визначеним у постанові НБУ про віднесення цього банку до проблемних, не відповідає законодавству і є незаконними діями.

У даному випадку, погашення поручитель ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором у грошовій формі через кореспондентські рахунки НБУ не здійснювала. Отже, на даний час не можна вважати, що зобов`язання за договором поруки № П від 28.11.2014 виконано повному обсязі, тому, відповідно, немає підстав вважати поруку припиненою на підставі ч. 1, 4 ст. 559 ЦК України.

Крім того, аналіз матеріалів справи свідчить про те, що ПАТ «Дельта Банк» 14.05.2015 повернуло ОСОБА_1 списані кошти.

З урахуванням наведеного, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки зобов`язання за договором кредитної лінії від 30.09.2013 не виконано належним чином, ОСОБА_1 , у рахунок погашення заборгованості за цим кредитним договором, грошові кошти не вносила, а приймати інше виконання, ніж грошове через інший рахунок, ніж відкритий в НБУ, банк не мав права з огляду на обмеження регулятора.

Враховуючи відмову у задоволенні позовних вимог, підстави для розподілу судових витрат, у порядку ст. 141 ЦПК України, відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 509, 526, 546, 553, 556, 610 ЦК України, ст.ст. 2, 10, 49, 76, 77-81, 89, 141, 209, 210, 223, 247, 265, 274, 279, 280, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ПАТ «Укргазвидобування» до ОСОБА_1 , ПАТ «Дельта Банк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, ТОВ «ФК «Фінгруп Фактор», третя особа Національний Банк України про визнання правочину недійсним - відмовити.

У задоволенні позову третьої особи з самостійними вимогами Національного банку України до ОСОБА_1 , ПАТ «Дельта Банк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача: ПАТ «Укргазвидобування» про визнання договору поруки недійсним - відмовити.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ «Дельта Банк», треті особи: ПАТ «Укргазвидобування», Національний Банк України, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про визнання договору поруки припиненим - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя Р.В. Новак