РІШЕННЯ

Іменем України

10.05.2024 року м. Львів

Франківський районниий суд м.Львова в складі:

головуючого судді Ванівського Ю.М.

при секретарі судового засідання Лозинського Т.-Р.А.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін у м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю СК "Альфа - Гарант" про відшкодування збитків завданих у результаті ДТП,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до відповідача з позовом про відшкодування збитків завданих в результаті дорожньо - транспортної пригоди. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 11.09.2023 року за адресою: м. Львів, вул. Наукова, 49А трапилась дорожньо - транспортна пригода за участю транспортного засобу марки «Volkswagen» реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 та транспортного засобу марки «Nissan» реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням позивача.

Відповідно до постанови Франківського районного суду м. Львова від 10.11.2023 року у справі №465/7491/23 винуватцем ДТП було визнано ОСОБА_2 . На момент ДТП цивільно - правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована у ТДВ СК «Альфа - Гарант» згідно полісу 213236575. У зв`язку з настанням страхового випадку, позивач звернувся до відповідача з повідомленням про ДТП, а згодом і заявою про виплату страхового відшкодування. У відповідь ТДВ СК «Альфа - Гарант» 11.10.2023 було повідомлено позивача про те, що з врахуванням розміру франшизи, що становить 2600,00 грн., страховиком було прийнято рішення запропонувати потерпілій особі 35 330,06 грн. страхового відшкодування. оскільки такий розмір страхового відшкодування абсолютно не міг покрити витрат на ремонт пошкодженого автомобіля, а також для встановлення реального розміру збитку, на замовлення позивача було проведено незалежну судову авто товарознавчу експертизу. Згідно висновку експерта №134 від 13.11.2023 року вартість відновлювального ремонту з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля марки «Nissan» реєстраційний номер НОМЕР_2 становить 145 654, 02 грн. (без ПДВ). Після отримання висновку експерта позивач звернувся до страховика з вимогою врахувати результати проведеної експертизи при визначенні розміру страхового відшкодування. У відповідь позивачу було виплачено 90 362,88 грн. страхового відшкодування. Однак, стягненню також підлягає різниця між вартістю матеріального збитку, що був встановлений судовою експертизою, розміром франшизи та вже виплаченим страховим відшкодуванням. Просить стягнути з відповідача 52 691, 14 грн. невиплаченого страхового відшкодування, 5000,00 грн. витрат на проведення судової експертизи, 10 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу та 1073,60 грн. сплаченого судового збору.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 21.12.2023 року відкрито провадження у справі та вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

13 березня 2024 року представником відповідача подано відзив на позовну заяву. Свою позицію обґрунтовує тим, що 14.09.2023 року відповідач отримав від позивача повідомлення про ДТП. Тоді ж представником відповідача було здійснено огляд пошкодженого транспортного засобу Nissan Rogue, д.н.з. НОМЕР_2 про що складено відповідний протокол огляду. 25.10.2023 року відповідач отримав заяву про страхове відшкодування від позивача. Згідно звіту про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу №ЦВ/23/5028 від 08.11.2023 року, вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу Nissan Rogue, д.н.з. НОМЕР_2 з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу без ПДВ становить 92 962, 88 грн. 09.11.2023 року відповідачем було виплачено страхове відшкодування у розмірі 90362, 88 грн. Зазначає, що висносовк експера №134 від 13.11.2023 року наданий позивачем не є належним доказом, так як висновок експертизи може бути доказом у справі лише в тому разі, коли експертиза була проведена на підставі ухвалу суду. Сума витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн. є завищеною, не спів розмірною. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Розгляд справи проводиться без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження, як це передбачено ч.13 ст.7 ЦПК України. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з положеннями ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Згідно з вимогами ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. При цьому дані докази повинні бути належними та достовірними, як це передбачено ст.ст.77-79 ЦПК України.

Судом встановлено, що постановою Франківського районного суду м. Львова від 10.11.2023 року у справі №465/7491/23 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адмінстративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, а саме що 11.09.2023 року о 20:45 год. в м. Львів на вул. Наукова, 49А, водій ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом Volkswagen Passat д.н.з. НОМЕР_1 , не був уважний, не стежив за дорожньою обстановкою, не зважав на її зміну, не врахував безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з транспортним засобом Nissan Rogue д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 . В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Застосовано до ОСОБА_2 адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 850 гривень.

Згідно полісу № 213236575 обовязкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, цивільно - правова відповідальність ОСОБА_2 застрахована у ТДВ СК «Альфа - Гарант»

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 автомобіль марки Nissan Rogue д.н.з. НОМЕР_2 належить ОСОБА_3 . Згідно довіреності від 01.09.2021 року, ОСОБА_1 є законним володільцем та користувачем транспортного засобу марки Nissan Rogue д.н.з. НОМЕР_2 .

Статтею 988 ЦК України передбачено, що страховик зобов`язаний, зокрема, протягом двох робочих днів, як тільки стане відомо про настання страхового випадку, вжити заходів щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасного здійснення страхової виплати страхувальникові; у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Договором страхування можуть бути встановлені також інші обов`язки страховика. Страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком (стаття 990 ЦК України).

Стаття 20 Закону України «Про страхування» визначає обов`язок Страховика при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

23.10.2023 року позивач звернувся до відповідача із заявою про страхове відшкодування.

14.09.2023 року представником відповідача було здійснено огляд пошкодженого транспортного засобу та складено протокол огляду. 02.11.2023 року було проведено додатковий огляд та складено протокол огляду.

За результатами розгляду заяви 08.11.2023 року ФОП ОСОБА_4 було складено Звіт №ЦВ/23/5028 про визначення вартості матеріального збитку завданого власнику колісного транспортного засобу, яким було встановлено, що вартість матеріального збитку завдного власнику майна Nissan Rogue д.н.з. НОМЕР_2 , 2017 року випску, ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_4 , внаслідко ДТП, складає: 92 962,88 грн., без ПДВ на вартість матеріалів та складових.

Згідно платіжної інструкції в національній валюті від 09.11.2023 року №40647 ТДВ СК «Альфа - Гарант» виплатило ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 90 362,88 грн.

В матеріалах справи міститься висновок експерта №134 за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи згідно договору №02 від 02.11.2023 року від 13.11.2023 року, згідно якого вартість відновлювального ремонту з вархування коефіцієнту фізичного зносу складаових автомобіля Nissan Rogue д.н.з. НОМЕР_2 , 2017 року випску, ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_4 внаслідко його пошкодження 11.09.2023 року після огляду 02.11.2023 року, 08.11.2023 року в цінах, станом на момент його останнього обстеження 08.11.2023 року без вірахування (включення) ПДВ у вартсоті нових складових (запчастин), без врахування (включення) ПДВ у вартості матеріалів та із середньостатистичною регіональною вартістю ремонтно - відновлювальних робіт (ні з, ні без ПДВ) становить 145 654, 02 грн.

Таким чином у матеріалах справи наявні Звіт №ЦВ/23/5028 про визначення вартості матеріального збитку завданого власнику колісного транспортного засобу та висновок експерта №134 за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи.

Оцінюючи наведені висновки з точки зору їх належності та допустимості в процесі доказування у даній справі, суд враховує таке.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 102 ЦПК України, висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.

Учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення (ч.1 ст.106 ЦПК України).

За правилами ст. 31.1. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір шкоди, пов`язаної з пошкодженням чи фізичним знищенням дороги, дорожніх споруд та інших матеріальних цінностей, визначається на підставі аварійного сертифіката, рапорту, звіту, акта чи висновку про оцінку, виконаного аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства.

Згідно зі ст. 7-1 Закону України «Про судову експертизу» підставою проведення судової експертизи є відповідне судове рішення чи рішення органу досудового розслідування, або договір з експертом чи експертною установою - якщо експертиза проводиться на замовлення інших осіб.

Пунктом 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 1997 року № 8 «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» передбачено, що увипадках, коли в справі щодо одного й того ж предмета проведено декілька експертиз, у тому числі комплексну, комісійну, додаткову чи повторну, суд повинен дати оцінку кожному висновку з точки зору всебічності, повноти й об`єктивності експертного дослідження. Такій оцінці підлягають також окремі висновки експертів - членів комісійної чи комплексної експертизи, які не підписали спільний висновок. Не повинна віддаватись перевага висновку експертизи лише тому, що вона проведена комісійно, повторно, експертом авторитетної установи або таким, який має більший досвід експертної роботи, тощо.

Враховуючи п. 13Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 1997 року №8 «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах», суд обирає серед наданих варіантів той, який більш реальний та об`єктивний, не суперечить вимогам чинного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.102 ЦПК України, висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.

Відповідно до п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 30.05.1997 року «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» при перевірці й оцінці експертного висновку суд повинен з`ясувати: чи було додержано вимоги законодавства при призначенні та проведенні експертизи; чи не було обставин, які виключали участь експерта у справі; компетентність експерта і чи не вийшов він за межі своїх повноважень; достатність поданих експертові об`єктів дослідження; повноту відповідей на порушені питання та їх відповідність іншим фактичним даним; узгодженість між дослідницькою частиною та підсумковим висновком експертизи; обгрунтованість експертного висновку та його узгодженість з іншими матеріалами справи.

Однак, у звіті відсутні дані про попередження експерта про кримінальну відповідальність за ст.384 КК України .

Саме висновок №134 за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи, є повним, чітким, послідовним, не містить розбіжностей, проведений за точною ідентифікацією автомобіля позивача, узгоджується з іншими матеріалами справи, складений судовим експертом згідно з вимогами ст.106 ЦПК України, містить попередження експерта про кримінальну відповідальність, а відтак, на переконання суду, відповідає вимогам чинного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Як передбачено п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку із пошкодженням або знищенням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 лютого 2022 року у справі № 201/16373/16-ц (провадження № 14-27цс21) зазначено, що «…Велика Палата Верховного Суду послідовно наголошує, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик, та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми, а у випадку, зазначеному у пункті 80 цієї постанови - винною особою.

Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом № 1961-IV у страховика (страховика) не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961 IV) (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі №147/66/17).

Водночас в Законі наголошено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників. Тобто Закон як спрямований насамперед на захист прав осіб потерпілих внаслідок ДТП, при цьому також забезпечує майнові інтереси винної особи, які полягають у відшкодуванні спричиненої шкоду не нею, а страховиком (страховою компанією) за певні страхові внески (стаття 3 Закону № 1961-IV).

Тобто положення цього Закону спрямовані як на захист прав потерпілої особи на відшкодування шкоди, так і на те, що винна особа має право розраховувати на відшкодування спричиненої нею шкоди страхувальником, у якого застрахована її відповідальність, а тому, розглядаючи такі спори, судам слід уважно дотримуватись балансу інтересів як потерпілої особи, так і особи, яка застрахувала свою відповідальність та переклала тягар відшкодування шкоди на страховика.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим замість завдавача шкоди в передбаченому Законом порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням.

У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.1 статті 22 Закону).

Одночасно за положеннями статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Суд звертає увагу на те, що як право потерпілого на відшкодування заподіяної шкоди так і кореспондуючий обов`язок страховика (страхової компанії) здійснити його відшкодування виникає на підставі настання страхового випадку - ДТП.

При цьому зазначений закон встановлює як підстави відшкодування шкоди і відмови страховика у такому відшкодуванні, так і процедури, за якими така шкода відшкодовується.

За змістом частини другої статті 1187 ЦК України володільцем джерела підвищеної небезпеки є юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших правових підстав (договору оренди, довіреності тощо).

Пунктом 2.2. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (в редакції, чинній на час вчинення ДТП) передбачено, що власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.

Якщо порушення речового права на чуже майно, з вини третіх осіб, завдало певних майнових збитків особі, якій належить це право, то ця особа може звернутися за захистом належних їй прав на підставі статті 396 ЦК України. Таким чином, спричинення шкоди користувачу майна випливає з факту його користування цим майном на достатній правовій підставі відповідно до пункту 2.2 Правил дорожнього руху (див. висновок Верховного Суду України в постанові від 03 грудня 2014 року у справі № 6-183цс14).

З огляду на вказане суд вважає, що позивачу, який правомірно керував транспортним засобом належить право на відшкодування майнової шкоди, заподіяної цьому майну за рахунок страховика (страхової компанії) винної особи.

Суд звертає увагу на те, що внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом №1961-IV виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність (у визначених Законом №1961-IV випадках - МТСБУ) та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик (МТСБУ) за Законом №1961-IV не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ).

Принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у статті 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень статті 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

До аналогічних висновків прийшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 грудня 2021 року справа № 147/66/17.

Відтак, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача в частині стягнення невиплачного страхового відшкодування у розмірі 52691,14 грн. в повному обсязі.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони гуртуються. Міра, до якої суд має виконати обв`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Справа "Серявін та інші проти України" № 4909/04 §58 ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог, оцінивши належним чином зібрані по справі докази кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення.

Що стосується вимоги позивача про стягнення на його користь витрат, понесених на проведення експертного дослідження до звернення до суду у розмірі 5000,00 грн. то така задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до пункту 2 частини 3 статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, пов`язані із залученням експертів та проведенням експертизи.

Згідно з приписами пункту 1 частини 2 статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача.

Експертиза проводилася з метою отримання доказів на підтвердження обґрунтованості позовних вимог до відповідача ТДВ СК «Альфа - Гарант» і висновок експерта за наслідком проведення цієї експертизи судом взято до уваги, однак зазначені судові витрати не підтверджені документально, матеріали справи не містять квитанції чи розрахункових документів на підтвердження оплати експертного дослдіження.

Окрім цього, відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з ч.4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування судових витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування позивачем надано свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №1957, ордер на надання правничої (правової) допомоги від 12.12.2023року, договір про надання правничої допомоги №03-11-2023 від 21.11.2023 року, в якому вказано, що розмір гонорару за ведення цієї справи становить 10 000 гривень, платіжні інструкції №@2PL357365 від 21.11.2023 року та №@2PL100811 від 14.12.2023 року.

Відповідачем у відзиві зазначає, що що зазначений розмір витрат на правову допомогу є неспівмріним із складіністю справи, так як предмет спору в цій справі не є складним, містить лише один епізод спірних правовідносин, не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних, обсяг і складність кладених документів не є значним, вважають, що сума 10 000 грн. за надані послуги є необґрунтованою.

Суд критично оцінює співмірність розміру судових витрат, пов`язаних із наданням адвокатом вказаних вище послуг. Вказаний спір належить до категорій малозначних справ, щодо вирішення вказаного спору існує безліч судової практики, зокрема Верховного Суду, яка є сталою, збір доказів, вивчення матеріалів справи, підготовка та подання позовної заяви, не складає дуже багато часу та не вимагає великого обсягу аналітичної й технічної роботи, відтак суд дійшов переконання, що розмір витрат на правничу допомогу є завищеним, необґрунтованим та не пропорційним до предмета спору, у зв`язку з чим підлягає зменшенню до 7 000 гривень.

Крім того, у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 1073,60 гривень, які документально підтверджені.

Керуючись ст.ст.2, 10, 12, 141, 247, 258, 259, 263-265, 274-279, 280-282 ЦПК України,

у х в а л и в :

позов ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю СК "Альфа - Гарант" про відшкодування збитків завданих у результаті ДТП - задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю СК "Альфа - Гарант"на користь ОСОБА_1 невиплачене страхове відшкодування в розмірі 52691 (п`ятдесят дві тисячі шістсот дев`яносто одну ) гривню 14 копійок.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю СК "Альфа - Гарант"на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7000 (сім тисяч) гривень.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю СК "Альфа - Гарант"на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1073 ( одна тисяча сімдесят три) гривні 60 копійок.

В задоволенні інших вимог - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 10 травня 2024 року.

Сторони у справі:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа - гарант», , адреса: 01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, 26

Суддя Ванівський Ю.М.