Справа № 308/8492/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2024 року м. Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Шепетко І.О., ознайомившись із матеріалами скарги ОСОБА_1 на бездіяльність Відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції -

в с т а н о в и в:

Скаржник ОСОБА_1 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду зі скаргою на бездіяльність Відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, яка полягає у невжитті заходів щодо скасування арешту майна після повернення виконавчого листа у виконавчому провадженні №44472403.

Скаргу мотивував тим, що на виконанні в Ужгородського відділу ДВС знаходилось виконавче провадження №44472403 по виконанню виконавчого напису від 20.08.2013 №6178, виданого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною про звернення стягнення на нерухоме майно квартиру АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності гр. ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна».

22.12.2014 виконавче провадження №44472403 завершене відповідно до постанови про повернення виконавчого документа стягувачу.

Зазначив, що у зв`язку із закінченням виконавчого провадження 17.11.2020 до Ужгородського відділу ДВС було подано заяву, в якій просили вирішити питання про зняття арешту, додатково надано копію листа ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про відсутність будь-яких претензій до ОСОБА_1 . У відповідь на заяву орган ДВС зазначив, що оскільки не було сплачено виконавчий збір підстав для скасування арешту та заборони на відчуження майна боржника немає.

Вважаючи дії Ужгородського відділу ДВС неправомірним, ОСОБА_1 25.10.2023 оскаржив їх в адміністративному порядку до Міністерства юстиції України.

Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області листом від 21.11.2023 №П-463/15.4-17/5/875 відмовило у задоволенні скарги та роз`яснило, що скаржник вправі звернутись до суду.

Вивчивши матеріали скарги та додані до неї документи, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією чи бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Статтею 449 ЦПК України визначено, що скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

У частині п`ятій статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів. Рішення виконавця про відкладення проведення виконавчих дій може бути оскаржене протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Верховний Суд у постанові від 18.11.2020 у справі № 466/948/19 зауважив, що строки на подання скарги є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається у скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, приватного виконавця необхідно виходити з того, що у ЦПК України не міститься переліку поважних причин пропуску строку, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи. Якщо скаргу подано з пропуском строку, встановленого законом, та відсутнє клопотання про його поновлення, така скарга залишається без розгляду та повертається заявникові.

Строк звернення до суду зі скаргою на дії державного, приватного виконавця є не строком позовної давності, а процесуальним строком, а тому у разі його пропуску, скарга може бути розглянута по суті лише після вирішення питання про його поновлення, оскільки відповідно до статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Аналогічного правового висновку дійшов Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у постанові від 03 листопада 2021 року у справі № 2608/20647/12.

У постанові Верховного Суду від 18 листопада 2020 у справі №466/948/19, зроблено висновок, що з`ясування обставин дотримання заявником процесуального строку на звернення до суду зі скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, наявності клопотання про його поновлення та поважних причин для його поновлення має першочергове значення, оскільки правовим наслідком недотримання встановленого законом строку звернення зі скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, відсутності клопотання про поновлення зазначеного строку та поважності причин для його поновлення, є залишення скарги без розгляду та повернення її заявникові.

На виконанні в Ужгородського відділу ДВС знаходилось виконавче провадження №44472403 по виконанню виконавчого напису від 20.08.2013 №6178, виданого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною про звернення стягнення на нерухоме майно квартиру АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності гр. ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна».

22.12.2014 виконавче провадження №44472403 завершене відповідно до постанови про повернення виконавчого документа стягувачу, проте арешт з майна не був знятий.

Вважаючи дії Ужгородського відділу ДВС неправомірним, ОСОБА_1 25.10.2023 оскаржив їх в адміністративному порядку до Міністерства юстиції України. Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області листом від 21.11.2023 №П-463/15.4-17/5/875 відмовило у задоволенні скарги та роз`яснило, що скаржник вправі звернутись до суду.

Скаржник ОСОБА_1 14 травня 2024 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду із скаргою на бездіяльність Відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, яка полягає у невжитті заходів щодо скасування арешту майна після повернення виконавчого листа у виконавчому провадженні №44472403.

Таким чином, скаржник звертаючись зі скаргою до суду пропустив 10-ти денний термін для подання цієї скарги, який передбачений статтею 74 Закону України «Про виконавче провадження».

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Разом з тим, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить з того, що реалізуючи пункт 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступу до правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

Таким чином, в кожному випадку заявник при зверненні до суду із заявою повинен як дотримуватися норм процесуального законодавства, так і очікувати, що ці норми застосовуються.

Отже, беручи до уваги обізнаність скаржника - сторони виконавчого провадження про обставини, викладені в скарзі, суд прийшов до висновку, що, оскільки строк на вчинення процесуальної дії сплинув, а клопотання про поновлення вказаного строку не подано, вказана скарга підлягає залишенню без розгляду, що не позбавляє ініціатора скарги можливості повторно звернутися до суду з вказаною скаргою, одночасно подавши клопотання про поновлення строку для звернення до суду.

При цьому, суддя вважає за можливе залишити заяву без розгляду на стадії прийняття її до розгляду, що відповідає положенням ст.ст. 13, 126 ЦПК України щодо диспозитивності цивільного судочинства та узгоджується з позиціями, висловленими в п. 16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 07 лютого 2014 року № 6.

На підставі викладеного та керуючись, ст.ст. 13, 20, 126, 186, 259-261, 449 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність Відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції - залишити без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її оголошення.

Суддя І.О. Шепетко