ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 686/4890/24

Провадження № 22-ц/4820/1797/24

Хмельницький апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Грох Л.М. (суддя-доповідач), Янчук Т.О., Ярмолюка О.І.,

секретар судового засідання Чебан О.М.,

з участю апелянта, представника відповідача,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до держави України в особі Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області про відшкодування моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області в складі судді Заворотної О.Л. від 16 липня 2024 року.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

В лютому 2024 року ОСОБА_1 , звертаючись в суд з цим позовом, вказував, що в провадженні слідчих Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області (далі ГУНП в Хмельницькій області) перебуває кримінальне провадження №0000370, що порушено за його заявою 31.07.2007 року, а відомості внесено в ЄРДР на підставі ухвали слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду. Розслідування триває з 2007 року, досі не завершене і на час його звернення до суду становить біля 16 років, що свідчить про його неефективність, адже за такий строк орган досудового розслідування мав би або закрити провадження, або звернутися до суду з обвинувальним актом.

Внаслідок неефективного розслідування кримінальної справи особами, які здійснюють свої офіційні повноваження, порушено його права і завдано йому моральної шкоди. Надмірна тривалість кримінального провадження призвела до моральних страждань, зумовлених тривалою невизначеністю спірних правовідносин; необхідністю відвідування органів досудового розслідування; неможливістю здійснювати звичайну щоденну діяльність; підривом ділової репутації тощо. Моральна шкода, завдана йому незаконними рішеннями, полягає у марнуванні часу, який він змушений був витрачати на оскарження незаконних постанов, докладанні додаткових зусиль для організації свого життя. Систематичність та регулярність цих незаконних рішень свідчить про моральне та психологічне насилля над ним.

За цих обставин ОСОБА_1 просив стягнути з держави Україна 5 000 000 грн. моральної шкоди, завданої йому внаслідок незаконних рішень та бездіяльності посадових осіб держави Україна, що призвело до порушення його конвенційного права на ефективний засіб юридичного захисту внаслідок надмірної тривалості кримінального провадження №0000370 згідно частини 1 статті 23 ЦК України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 липня 2024 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду як незаконне та задовольнити його позов. На думку апелянта, суд безпідставно не витребував письмові докази та не дослідив їх, не врахував факт надмірної тривалості кримінального провадження та заподіяння йому цим моральної шкоди. Не враховано правові висновки про стягнення моральної шкоди, завданої бездіяльністю органу державної влади, викладені в постановах Верховного Суду у справах №461/5201/19, №550/336/21, №201/7621/17. Суд не виконав завдання цивільного судочинства, правосуддя не здійснилося, порушене право позивача не відновлено та не забезпечено належне і справедливе відшкодування шкоди.

В засіданні апеляційного суду апелянт підтримав апеляційну скаргу з викладених в ній мотивів.

Представник відповідача просив відхилити апеляційну скаргу як безпідставну.

Апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як встановлено апеляційним судом з матеріалів кримінального провадження №0000370, кримінальна справа № 19/4538 була порушена 31.07.2007 року за заявою керівника приватного підприємства «Банкір» Хабаля М.Й. про те, що ОСОБА_2 шляхом обману та зловживання довірою власника ПП «Банкір» ОСОБА_1 при виконанні договору купівлі-продажу від 24.11.2004 року, укладеного між ПП «Банкір» і ПП «Продторг-1», заволодів 2870 кг сушеного абрикосу, чим спричинив ПП «Банкір» матеріальну шкоду в особливо великих розмірах, в сумі 38314,50 грн.

В подальшому, 05.12.2012 року, ця справа перереєстрована у кримінальне провадження №0000370 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 190 КК України, його досудове розслідування здійснює СВ Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області.

На час звернення позивача з цим позовом до суду досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000370 триває.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із недоведеності позивачем факту заподіяння йому моральної шкоди внаслідок надмірної тривалості кримінального правопорушення, незаконності процесуальних рішень, дій слідчого чи прокурора під час досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні, чи їх оскарження позивачем в порядку передбаченому КПК України, а також, що такими діями завдано шкоди його правам та інтересам.

Апеляційний суд погоджується з цими висновками суду першої інстанції, зважаючи на таке.

Згідно з статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, в тому числі, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Згідно з ч.ч. 3, 5 ст. 23 ЦК України якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом ч. 1 ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (ст. 1174 ЦК України).

Розумність тривалості провадження має визначатися у контексті відповідних обставин справи та з огляду на критерії, передбачені прецедентною практикою ЄСПЛ, зокрема, складність справи, поведінку заявника, а також органів влади, пов`язаних зі справою (див. mutatis mutandis § 67 рішення ЄСПЛ від 25 березня 1999 року у справі «Пелісьє і Сассі проти Франції» (Pelissier and Sassi v France); § 35 рішення ЄСПЛ від 27 червня 1997 року у справі «Філіс проти Греції» (№ 2, Philis v. Greece), заява № 19773/92). Стаття 13 Конвенції не вимагає надання спеціального засобу правового захисту від надмірної тривалості провадження; достатніми можуть бути загальні конституційні та судові позови.

Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).

За змістом ч.1 ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди,

Відповідно до ч.4 ст. 55 КПК України потерпілим не може бути особа, якій моральна шкода завдана як представнику юридичної особи чи певної частини суспільства.

Постановою начальника ВРЗСГД СВ Хмельницького МВ УМВСУ в Хмельницькій області Гандзьошина М.В. від 23.09.2013 року потерпілим у вказаному кримінальному провадженні визнано приватне підприємство «Банкір». ОСОБА_1 визнано представником юридичної особи-потерпілого ПП «Банкір».

Відтак позивач як представник юридичної особи ПП «Банкір» в силу закону (ч.4 ст.55 КПК України) не може бути і не є потерпілим у цьому кримінальному провадженні.

За цих обставин позивач не довів порушення його права у зв`язку з наявною тривалістю вказаного кримінального провадження, а отже, й заподіяння йому внаслідок цього моральної шкоди.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду про відсутність підстав для задоволення позову.

Підстави для скасування рішення суду в межах доводів апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 липня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 25 листопада 2024 року.

Судді Л.М. Грох

Т.О. Янчук

О.І. Ярмолюк