ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4770/24 Справа № 201/6103/23 Суддя у 1-й інстанції - Демидова С.О. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Барильської А.П.

суддів Демченко Е.Л., Макарова М.О.

секретар судового засідання Панасенко С.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою 8 державного пожежно-рятувального загону ГУ ДСНС України у Дніпропетровський області на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 21 лютого 2024 року по справі за позовом 8 державного пожежно-рятувального загону ГУ ДСНС України у Дніпропетровський області до ОСОБА_1 , Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, -

В С Т А Н О В И В :

У травні 2023 року 8 державний пожежно-рятувальний загон ГУ ДСНС України у Дніпропетровський області звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 , Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою.

Позовні вимоги мотивовані тим, що Рішенням № 1302 від 16 липня 1998 року Виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради земельну ділянку по вул. Телевізійна, 9, площею 4373 кв.м. було надано у постійне користування 8-му загону державної пожежної охорони УДПО УМВС України в Дніпропетровській області, правонаступником якого є 8 державного пожежно-рятувального загону ГУ ДСНС України у Дніпропетровський області, для обслуговування спеціальної воєнізованої пожежної частини № НОМЕР_1 по її фактичному розміщенню, за рахунок земель оборони.

Позивач вказує, що на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 розміщена 1 державна пожежно рятувальна частина 8 ДПРЗ, яка є структурним підрозділом 8 ДПРЗ, відповідно до п.п. 1.13 положення про 1 ДПРЧ 8 ДПРЗ юридична адреса АДРЕСА_1 .

Відповідно до технічного паспорту від 10 вересня 2009 року 1ДПРЧ 8 ДПРЗ розташована за адресою АДРЕСА_1 .

Згідно до державного акту на право постійного користування від 14 серпня 1998 року Серія ДП Д 69, відповідно п.п.п 1.13 Положення про 1 ДПРЧ 8 ДПРЗ юридична, а також місцем дислокації є адреса : АДРЕСА_1 .

Відповідно до п.п. 2 рішення виконавчого комітету Жовтневої ради народних депутатів № 725 від 22 травня 1992 року «Про будівництво, узаконення та передачу гаражів для індивідуального користування громадянам» був наданий гараж ОСОБА_2 для узаконення за адресою: АДРЕСА_2 . Після чого, в порушення рішення № 725 від 22 травня 1992 р., було видано Свідоцтво про право власності на нерухоме майно ССС № НОМЕР_2 , яке зареєстроване в електронному реєстрі прав власності, номер витягу 12984431, реєстраційний номер 17016059, вже за адресою АДРЕСА_3 .

Позивач зазначає, що із відсутністю рішення про виділення земельної ділянки, Комунальне підприємство «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» всупереч рішенню № 725 від 22 травня 1992 року, зареєструвало право власності на гараж за ОСОБА_2 не за адресою: АДРЕСА_4 відсутня на карті міста, а також і як поштова адреса.

На теперішній час власником гаража за адресою АДРЕСА_3 , відповідно до свідоцтва про право на спадщину, є ОСОБА_1 ..

Позивач вказує, що викладені обставини свідчать про те, що ОСОБА_1 зайняла без належної правової підстави приміщення, які належать йому та являють собою частину цілого майнового комплексу 1 ДПРЧ 8 ДПРЗ, знаходяться на балансі та закріпленні на праві оперативного управління за 8 ДПРЗ.

Враховуючи викладене, позивач просив усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою в частині 28,1 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 та зобов`язати Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради перереєструвати право власності ОСОБА_1 зазначеного гаражу за адресою АДРЕСА_2 , відповідно до рішення № 725 від 02 травня 1992 року.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21 лютого 2024 року відмовлено у задоволенні позовних вимог 8 державного пожежно-рятувального загону ГУ ДСНС України у Дніпропетровський області.

В апеляційній скарзі 8 державний пожежно-рятувальний загін ГУ ДСНС України у Дніпропетровський області посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що реєстрація права власності на спірний гараж за ОСОБА_2 відбулась не за адресою, яка була вказана в Рішенні 725, а за адресою розташування основного підрозділу 8 державного пожежно-рятувального загону ГУ ДСНС України у Дніпропетровський області. Крім того, апелянт вказує, що ОСОБА_1 для того, щоб пройти до гаражу, самовільно, без будь-якого дозволу, перетинає територію 1 ДПРЧ, що є недопустимим та призводить до втручання в діяльність підрозділу.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 - адвокат Демченко В.І. просила оскаржуване рішення залишити без змін.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, перевіривши обставини, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається із матеріалів справи, п.2 Рішення виконавчого комітету Жовтневої ради народних депутатів № 725 від 22 травня 1992 року «Про будівництво, узаконення та передачу гаражів для індивідуального користування громадянам» вирішено узаконити гаражі, побудовані по АДРЕСА_2 , в тому числі, за співробітником управління пожежної охорони УВС області ОСОБА_2 , який проживає АДРЕСА_5 .

16 серпня 2006 року, на запит ОСОБА_2 щодо адреси індивідуального гаража по вул. Телевізійна, Комунальним підприємством «Земград» повідомлено, що адреса гаражу не надавалась, а офіційна адреса будь якому об`єкту може бути присвоєна за наявності документів, які підтверджують право власності заявника на об`єкт нерухомого майна. До оформлення правовстановлюючих документів на гараж пропонується використовувати адресу АДРЕСА_6 (колишня адреса гаражного комплексу, відповідно до рішення виконкому Жовтневої районної ради народних депутатів від 22 травня 1992 року - АДРЕСА_2 ). Після оформлення правовстановлюючих документів на об`єкт нерухомого майна та визначення інвентарного номера гаража необхідно звернутися з заявою на ім`я міського голови щодо підготовки відповідного розпорядчого документа про присвоєння офіційної адреси.

Встановлено, що 13 листопада 2006 року Розпорядженням міського голови Дніпропетровської міської ради № 954р «Про присвоєння адреси індивідуальному гаражу по АДРЕСА_7 ). Відзначено, що присвоєння адреси не підтверджує право власності на нерухоме майно та право на земельну ділянку.

20 листопада 2006 року, ОСОБА_2 виготовив технічний паспорт на гараж та 20 грудня 2006 року, на підставі свідоцтва ЯЯЯ№ НОМЕР_3 , виданого 05 грудня 2006 року Виконавчим комітетом Жовтневої районної у місті Дніпропетровську ради, зареєстрував право власності на гараж в Комунальному підприємстві «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації».

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер.

20 липня 2013 року, після смерті ОСОБА_2 , його дружина ОСОБА_1 прийняла у спадщину гараж АДРЕСА_8 та на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом ВТК №232647 зареєструвала на нього право власності.

Рішенням Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради № 1302 від 16 липня 1998 року «Про надання земельної ділянки по АДРЕСА_1 у постійне користування 8-му загону державної пожежної охорони УДПО УМВС України в Дніпропетровській області, по фактичному розміщенню спеціальної воєнізованої пожежної частини № НОМЕР_1 » вирішено: надати земельну ділянку по АДРЕСА_1 , площею 4373 кв.м у постійне користування 8-му загону державної пожежної охорони УДПО УМВС України в Дніпропетровській області для обслуговування спеціальної воєнізованої частини АДРЕСА_9 по її фактичному розміщенню, за рахунок земель оборони.

14 серпня 1998 року 8-му загону державної пожежної охорони УДПО УМВС України в Дніпропетровській області, по вул. Телевізійна, 9 Дніпровською міською Радою народних депутатів видано Державний акт на право постійного користування землею 0, 4373 гектарів, акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування за № 000822.

Комунальне підприємство «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації» ДМР надали: копію схематичного плану земельної ділянки, виготовленого згідно проведеної в 1972 році технічної інвентаризації по АДРЕСА_10 (даний план був погашений при проведенні в 1998 році поточної технічної інвентаризації); копію схематичного плану земельної ділянки виготовлений згідно проведеної в 1961 році технічної інвентаризації з внесеними поточними змінами згідно технічної інвентаризації проведеної в 1995 році по АДРЕСА_2 . Також повідомили, що в матеріалах інвентаризаційних справ на об`єкти нерухомого майна за адресами: АДРЕСА_10 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_6 відсутні відомості про проведення технічної інвентаризації в 1991 році.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з недоведеності того, що спірний гараж знаходиться в межах земельної ділянки, що перебуває у постійному користуванні позивача. Крім того, суд вказав на недоведеність позивачем того, яким чином ОСОБА_1 перешкоджає у користуванні їх земельною ділянкою.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно зі статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Частиною другою статті 386 ЦК України передбачено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 78 ЗК України встановлено, що право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (статті 125, 126 ЗК України).

Згідно з частиною другою статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Статтею 212 ЗК України передбачено, що самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб.

Вказане свідчить, що правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Відтак суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого - вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Встановивши, що розпорядженням міського голови Дніпропетровської міської ради №954р від 13 листопада 2006 року було присвоєно індивідуальному гаражу по вул.Телевізійній адресу АДРЕСА_7 ), який після смерті чоловіка прийняла у спадщину ОСОБА_1 , тоді як позивач просив усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою в частині 28,1 кв. м., що розташована за адресою АДРЕСА_1 , суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність позовних вимог, так як позивачем не надано доказів, яким чином відповідачка ОСОБА_1 перешкоджає у користуванні їх земельною ділянкою за вказаною адресою.

Доводи апеляційної скарги про те, що реєстрація права власності на спірний гараж за ОСОБА_2 відбулась не за адресою, яка була вказана в Рішенні 725, а за адресою розташування основного підрозділу 8 державного пожежно-рятувального загону ГУ ДСНС України у Дніпропетровський області, колегія суддів вважає безпідставними та такими, що спростовуються матеріалами справи. Позивач на підтвердження вказаного, ні в суді першої інстанції, ні в апеляційній інстанції не надав жодного належного та допустимого доказу. Тоді як відповідачка на спростування заявлених вимог надала належні докази, які підтверджують набуття її чоловіком права власності на спірний гараж та присвоєння останньому адреси АДРЕСА_11 ).

Твердження апелянта про те, що ОСОБА_1 для того, щоб пройти до гаражу, самовільно, без будь-якого дозволу перетинає територію 1 ДПРЧ, що є недопустимим та призводить до втручання в діяльність підрозділу, колегія суддів також вважає необґрунтованими з огляду на те, що вказане також не підтверджене жодним доказом, а тому є припущенням, тоді як законне та обґрунтоване рішення не може ґрунтуватись на припущеннях.

Інші доводи апелянта колегією суддів перевірені та визнані такими, що не впливають на законність оскаржуваного рішення суду.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи даний спір, суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно з`ясувавши обставини справи, оцінивши надані сторонами докази, дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Рішення як таке, що відповідає нормам матеріального та процесуального права повинне бути залишене без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

В зв`язку із залишенням апеляційної скарги без задоволення, відповідно до ст. 141 ЦПК України, сплачений апелянтом судовий збір за подання апеляційної скарги поверненню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу 8 державного пожежно-рятувального загону ГУ ДСНС України у Дніпропетровський області залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 21 лютого 2024 року- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 14 травня 2024 року.

Головуючий суддя А.П. Барильська

Судді Е.Л. Демченко

М.О. Макаров