"28" листопада 2024 р. Справа № 363/6169/24
У Х В А Л А

про залишення скарги без розгляду

28 листопада 2024 року м. Вишгород

Суддя Вишгородського районного суду Київської області Рукас О.В., розглянувши скаргу ОСОБА_1 (адреса проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ), заінтересовані особи: ОСОБА_2 (стягувач) (адреса проживання: АДРЕСА_2 ), старший державний виконавець Вишгородського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Яремчук Олександр Ігорович (адреса місцезнаходження: Київська область, Вишгородський район, м. Вишгород, вул. Межигірського Спаса, буд. 6), про скасування постанови державного виконавця про накладення штрафу,

ВСТАНОВИВ:

До Вишгородського районного суду Київської області надійшла вищезазначена скарга на рішення державного виконавця.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючим суддею по справі визначено суддю Рукас О.В.

Дослідивши подану скаргу, суд приходить до наступних висновків.

Розділ VII ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень» передбачає можливість звернення сторін виконавчого провадження до суду, який видав виконавчий документ зі скаргою на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення.

За змістом ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Розділ VII ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень» це окремий вид судового провадження, який містить у собі окремий процесуальний режим розгляду справ, а тому, до скарг, якими ініціюється початок провадження у справі на дії виконавця, застосовуються загальні положення позовного провадження, у тому числі, залишення скарги без руху, якщо є для цього підстави, а не її повернення. До подібних правових висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 27 січня 2021 року у справі № 569/13154/20, провадження № 61-15520св20; від 17 лютого 2021 року у справі № 569/13160/20, провадження № 61-15478св20, від 10 березня 2021 року у справі № 766/17333/20-ц.

Відповідно до ч. 1 ст. 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.

Перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (частина перша статті 123 ЦПК України).

Згідно з частинами першою, другою 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до п. 16 ПП ВССУ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» № 6 від 07.02.2014 року - такі строки є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається в скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи. Наприклад, при оскарженні бездіяльності зазначених осіб у вигляді невжиття заходів з примусового виконання судового рішення до уваги може бути взято ті обставини, що стягувач, який подав до відповідного органу заяву про відкриття виконавчого провадження і не отримав у визначений законом строк (з урахуванням поштового обігу) задоволення своїх вимог, вважається обізнаним про ймовірність порушення його прав у виконавчому провадженні незалежно від того, чи отримав він від державного виконавця певні процесуальні документи та чи ознайомлений він із матеріалами виконавчого провадження.

Якщо скаргу подано з пропуском строку, встановленого законом, та відсутнє клопотання про його поновлення, така скарга суддею одноособово залишається без розгляду при її прийнятті та повертається заявникові. При цьому заявникові може бути роз`яснено право на повторне звернення до суду на загальних підставах.

У постанові Верховного Суду від 19 квітня 2023 року у справі № 759/20392/18 зазначено, що виходячи з результату системного аналізу статей 123, 124, 126 ЦПК України із положеннями пункту «а» частини першої статті 449 ЦПК України, статті 74 Закону України «Про виконавче провадження», перебіг десятиденного строку для оскарження рішення, дій чи бездіяльності виконавця починається з наступного дня після настання події, з якою пов`язано його початок, тобто після фактичної обізнаності особи про порушення її прав і свобод.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 03 лютого 2021 року у справі № 2-1441/10 (провадження № 61-17257св20) та від 07 липня 2021 року у справі № 127/2-200/2004 (провадження № 61-16384св19).

У постанові Верховного Суду від 23 червня 2022 року у справі № 914/2265/20 зазначено, що: «Водночас об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в постанові від 04.02.2022 у справі № 925/308/13-г зазначила, що за порівняльного аналізу змісту термінів «дізнався» та «повинен був дізнатися», що містяться у положеннях статті 341 Господарського процесуального кодексу України, суд доходить висновку про презумпцію обов`язку особи знати про стан своїх прав у виконавчому провадженні; доведення факту, через який сторона не знала про порушення свого права і саме з цієї причини не звернулася за його захистом до суду, недостатньо. У цьому висновку Суд враховує, що процесуальні норми створюються для забезпечення належного відправлення правосуддя і сторони повинні очікувати їх застосування задля забезпечення дотримання принципу юридичної визначеності. Отже, під час визначення початку перебігу строку звернення до суду із скаргою на дії (бездіяльність) суб`єкта, закріпленого у частині першій статті 341 Господарського процесуального кодексу України, необхідно враховувати поведінку скаржника (чи мав він реальну можливість (повинен був) дізнатися про стверджуване ним порушення його прав, вчинені ним дії, направлені на з`ясування стану виконавчого провадження тощо). У висновку про презумпцію обов`язку особи знати про стан своїх прав у виконавчому провадженні, що є сталою та послідовною судовою практикою, суд звертається до правової позиції Верховного Суду, викладеної, зокрема, в постановах від 14.08.2019 у справі № 910/7221/17, від 12.01.2021 у справі № 910/8794/17, від 12.10.2021 у справі № 918/333/13-г».

Судом встановлено, що скарга ОСОБА_1 стосується постанови державного виконавця про накладення штрафу відповідно до ч. 14 ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження» у зв`язку з існуванням заборгованості зі сплати аліментів в межах виконавчого провадження № 41267034, яка була винесена 24.04.2019 року.

В обґрунтування поважності причин пропуску строку подання скарги ОСОБА_1 зазначає, що державним виконавцем недобросовісно здійснювалося виконання виконавчого провадження, у зв`язку з чим їй не було відомо про наявність загалом виконавчого провадження та конкретно постанови про накладення штрафу. Про існування виконавчого провадження ОСОБА_1 дізналася у березні 2024 року, коли отримала повідомлення на мобільний телефон щодо накладення арешту на грошові кошти.

Після цього з Єдиного реєстру боржників та Автоматизованої системи виконавчого провадження ОСОБА_1 стало відомо про те, що на виконанні Вишгородського ВДВС у Київській області перебуває виконавче провадження № 41267034, в якому вона є боржником. Пізніше з Єдиного державного реєстру судових рішень ОСОБА_1 дізналася про існування рішення Вишгородського районного суду Київської області у справі № 363/3201/13-ц, на виконання якого було видано виконавчий лист, що був підставою для відкриття виконавчого провадження № 41267034.

ОСОБА_1 зазначає, що з 2015 року зареєстрована та постійно проживає за іншою адресою, ніж та, за якою державним виконавцем надсилалися постанови та повідомлення про проведення виконавчих дій, у зв`язку з чим вона не могла знати про існування виконавчого провадження та про прийняті в ньому рішення, проведені процесуальні дії. Оскільки ОСОБА_1 проживає в іншій області, ніж орган з примусового виконання судового рішення, то в неї відсутня можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження.

З урахуванням вищевикладеного, ОСОБА_1 просила вважати поважними причини пропуску строку для подання скарги на рішення державного виконавця з наступним його поновленням.

Вирішуючи питання поважності причини пропуску строку для подання скарги, суд виходить з наступного.

З наданих суду документів вбачається, що 01.11.2013 року Вишгородським районним судом Київської області ухвалено рішення у справі № 363/3201/13-ц, яким з ОСОБА_1 (дошлюбні прізвища ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ) стягнуто аліменти на утримання дітей. Рішення набрало законної сили 12.11.2013 року.

Виходячи з відсутності у розпорядженні суду будь-яких інших документів та відомостей, судом встановлено, що про дане рішення суду ОСОБА_1 дізналася після 24.07.2024 року, коли нею було подано до суду відповідну заяву про видачу копії рішення.

Разом з тим, момент, коли особа дізналася про існування судового рішення, на підставі якого відкрито виконавче провадження, не є визначальним при визначенні моменту, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав в межах виконавчого провадження.

У зв`язку з цим суд звертає увагу, що доводи ОСОБА_1 про відсутність об`єктивної можливості своєчасно дізнатися про порушення своїх прав в межах виконавчого провадження № 41267034, у тому числі внаслідок винесення спірної постанови від 24.04.2019 року, є суперечливими.

Згідно наданих ОСОБА_1 відомостей про виконавче провадження № 41267034 вона була достовірно обізнана вже у березні 2024 року, коли отримала повідомлення про блокування банківського рахунку.

З доданих до скарги документів вбачається, що 28.05.2024 року ОСОБА_1 подала до Вишгородського ВДВС у Вишгородському районі Київської області заяву про видачу розрахунку заборгованості із сплати аліментів, в якій просила надати розрахунок заборгованості зі сплати аліментів за увесь період виконавчого провадження, а також повідомити про постанови, які винесені державним виконавцем в межах даного виконавчого провадження.

До скарги додано довідку-розрахунок заборгованості зі сплати аліментів № 43092 від 04.06.2024 року, а також спірну постанову про накладення штрафу від 24.04.2019 року. Наявність у розпорядженні ОСОБА_1 вказаних документів дає можливість стверджувати, що як довідка-розрахунок заборгованості, так і копія спірної постанови від 24.04.2019 року були отримані ОСОБА_1 як відповідь на її заяву від 28.05.2024 року.

Хоча до скарги не додано документів, які б підтверджували дату отримання ОСОБА_1 вищезазначених документів, але, зважаючи на те, що ОСОБА_1 знаходиться в інший області, то суд припускає, що процесуальна комунікація між ОСОБА_1 та державним виконавцем на підставі заяви від 28.05.2024 року здійснювалася за допомогою засобів поштового зв`язку. У зв`язку з цим, зважаючи на дату довідки-розрахунку заборгованості, разом з якою було надано копії постанов, винесених в межах виконавчого провадження, суд з урахуванням часу, потрібного для надсилання документів засобів поштового зв`язку припускає, що копії відповідних документів (у тому числі спірної постанови від 24.04.2019 року) ОСОБА_1 від державної виконавчої служби мала отримати приблизно у червні-липні 2024 року. Інших відомостей ОСОБА_1 не надано.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 ЗУ «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

До скарги не додано копії виконавчого документа (виконавчого листа суду), на підставі якого відкрито виконавче провадження № 41267034. Однак з копій наданих документів вбачається, що державний виконавець надсилав всі документи на ім`я ОСОБА_1 за адресою, що є відмінною від адреси, зазначеної в самому рішенні суду від 01.11.2013 року.

Разом з тим, суд повторно звертає увагу, що відповідно до ч. 1 ст. 449 ЦПК України строк для подання скарги прив`язується до моменту, коли особа «дізналася» або «повинна була дізнатися» про порушення своїх прав. Вказаний момент може співпадати з моментом отримання копії спірної постанови, однак не обмежується цим.

Тому хоча ОСОБА_1 у 2019 році могла і не отримати копію спірної постанови про накладення штрафу від 24.04.2019 року, однак ОСОБА_1 була достеменно обізнана про наявність виконавчого провадження у березні 2024 року, а про винесення спірної постанови у червні-липні 2024 року, тобто ОСОБА_1 дізналася та повинна була знати про порушення своїх прав, внаслідок винесення спірної постанови від 24.04.2019 року, ще влітку 2024 року. У свою чергу, доводи щодо не ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження та не отримання копії спірної постанови від 24.04.2019 року спростовуються тим, що копію вказаної постанови ОСОБА_1 самостійно долучає до поданої нею же скарги.

Крім того, у своїй скарзі ОСОБА_1 підтверджує факт використання інформаційно-телекомунікаційних систем виконавчого провадження Єдиного реєстру боржників та Автоматизованої системи виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 ЗУ «Про виконавче провадження» реєстрація виконавчих документів, документів виконавчого провадження, фіксування виконавчих дій здійснюється в автоматизованій системі виконавчого провадження, порядок функціонування якої визначається Міністерством юстиції України.

Вільний та безоплатний доступ до інформації автоматизованої системи виконавчого провадження забезпечує Міністерство юстиції України у мережі Інтернет на своєму офіційному веб-сайті з можливістю перегляду, пошуку, копіювання та роздрукування інформації, на основі поширених веб-оглядачів та редакторів, без необхідності застосування спеціально створених для цього технологічних та програмних засобів, без обмежень та цілодобово.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 8 ЗУ «Про виконавче провадження» автоматизованою системою виконавчого провадження забезпечується централізоване зберігання документів виконавчого провадження.

Відповідно до п. 6 Розділу І Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 2432/5 від 05.08.2016 року, система забезпечує автоматизацію технологічних процесів обробки інформації в органах державної виконавчої служби, у приватного виконавця, а саме централізоване зберігання документів виконавчого провадження в електронному вигляді.

Таким чином, функціонал автоматизованої системи виконавчого провадження забезпечує доступ учасників виконавчого провадження до матеріалів виконавчого провадження в електронному вигляді. У свою чергу, ОСОБА_1 підтверджує використання цієї системи при з`ясуванні відомостей щодо порушення своїх прав, свобод та законних інтересів.

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 мала бути обізнана про порушення своїх прав, внаслідок винесення постанови про накладення штрафу від 24.04.2019 року, не пізніше липня 2024 року. У той же час, скарга була передана оператору поштового зв`язку 20.11.2024 року, а надійшла до суду 27.11.2024 року.

Будь-яких відомостей щодо існування обставин, які об`єктивно перешкоджали ОСОБА_1 звернутися зі скаргою у встановлений законом строк після липня 2024 року, тобто після моменту, коли вона дізналася про порушення своїх прав, подана скарга не містить. Тобто, ані подана скарга, ані вміщене в ній клопотання про поновлення строку на подання скарги, не містять будь-яких відомостей щодо наявності поважних причин для пропуску 10-денного строку на подання скарги, який у випадку ОСОБА_1 почав рахуватися з липня 2024 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 126 ЦПК України документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи вищевикладене, скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без розгляду. У той же час, залишення без розгляду не позбавляє ОСОБА_1 повторного звернення до суду за умови подання клопотання про поновлення пропущеного строку з зазначенням інших поважних причин його пропуску та наданням доказів на їх підтвердження.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 126, 443 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 (стягувач), старший державний виконавець Вишгородського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Яремчук Олександр Ігорович, про скасування постанови державного виконавця про накладення штрафу залишити без розгляду та повернути ОСОБА_1 .

Роз`яснити ОСОБА_1 , що залишення скарги без розгляду не позбавляє її права повторного звернення до суду за умови подання клопотання про поновлення пропущеного строку з зазначенням інших поважних причин його пропуску та наданням доказів на їх підтвердження.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому повної ухвали суду.

Суддя О.В. Рукас