Провадження № 2/185/1062/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2024 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Юдіної С.Г., за участю секретаря Мінарської О.А., позивача ОСОБА_1 , представника позивача адвоката Кравченка Є.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Павлограда Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частину житлового будинку, суд

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 в якій просила суд визнати за нею право власності за набувальною давністю на 12/25 частин житлового будинку АДРЕСА_1 .

У обґрунтування позову позивач зазначила, що їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька ОСОБА_3 належить на праві власності 13/25 часток житлового будинку АДРЕСА_1 з належними господарськими спорудами. Інші 12/25 часток зазначеного будинку належать відповідачці на підставі рішення народного суду м. Павлограда від 19 серпня 1967 року. Відповідач проживала у спірному будинку з 1965 по кінець 1967 року в період перебування у шлюбі із ОСОБА_3 . Після розірвання шлюбу вона виїхала із спірного будинку та місце її знаходження та реєстрації не відомо. Відповідачка більше 50 років не виявляє цікавості щодо своєї частки будинку, ніколи не з`являлася, не виконувала обов`язку щодо утримання своєї частини будинку. Позивач з 2008 року проживає в спірному будинку, відкрито володіє та користується частиною будинку яка належить відповідачці. Весь час позивачка повністю утримує будинок, за власні кошти робить поточний та капітальний ремонт, сплачує комунальні послуги. З метою приватизації земельної ділянки вона звернулася до ЦНАП Павлоградської міської ради з питанням виділення земельної ділянки під житловим будинком у приватну власність, однак їй пояснили що для цього необхідна згода всіх власників. Оскільки місце знаходження відповідачки їй не відомо позивачка позбавлена можливості розпоряджатися своїм майно на власний розсуд, не може оформити кадастровий номер та без погодження з відповідачкою продати свою частину будинку, чим порушуються її права власника.

Позивач, представник позивача в судовому засіданні позов підтримали у повному обсязі, посилаючись на доводи наведені в позовній заяві, просили їх задовольнити. Не заперечували проти заочного розгляду справи.

Відповідач в судове засідання не з`явилася, була належним чином повідомлена шляхом розміщення оголошення на сайті «Судова влада України»

Відповідно до ст. 280, 282 ЦПК України, суд ухвалює у справі заочне рішення.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч. 4 ст. 55, ст. 124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства.

Вислухав представника позивача, позивача, свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , з`ясував обставини справи та перевіривши їх письмовими доказами, суд встановив наступне.

На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом ОСОБА_1 належить 13/25 часток житлового будинку АДРЕСА_1 з належними до нього господарчими будівлями та спорудами. (а.с. 5)

Рішенням Народного суду м. Павлограда Дніпропетровської області від 19 серпня 1967 року за ОСОБА_2 в порядку поділу майна визнано право власності на 12/25 частин житлового будинку АДРЕСА_1 . (а.с.7)

Відповідно до акту про фактичне проживання від 20 листопада 2023 року, з 2008 року ОСОБА_1 фактично проживає в будинку АДРЕСА_1 , особисто сплачує комунальні послуги, проводить поточний ремонт будинку. Володіла будинком разом з батьком ОСОБА_3 до його смерті (помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ). (а.с. 14)

Як зазначила позивач в судовому засіданні, відповідачка проживала в спірному будинку під час перебування у шлюбі з її батьком з 1965 по кінець 1967 року. Потім відповідачка розірвала шлюб та виїхала з будинку. Батько уклав шлюб з матір`ю ОСОБА_1 . Відповідачку вона жодного разу не бачила, будинком відповідачка ніколи не цікавилася, зі слів батька знає що він сплатив відповідачці кошти за її частину будинку, однак документально це оформлював. З 1967 її батько а в подальшому і вона відкрито володіли та користувалися будинком в тому числі і частиною яка належить відповідачці.

В судовому засіданні були допитані свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 які пояснили, що знали батька позивача ОСОБА_3 , знають що він жив в будинку АДРЕСА_2 , останні п`ятнадцять років з ним проживала донька. Після його смерті в будинку проживає донька і утримує його.

Викладене свідчить, що позивач добросовісно, відкрито та безтитульно заволоділа чужим майном, й безперервно володіє спірною частиною житлового будинку з 2008 року.

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Отже, задоволення вимог про визнання права власності на нерухоме майно на підставі ст. 344 ЦК України можливе лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння. За набувальною давністю може бути отримано право власності на нерухоме майно, яке не має власника, власник якого невідомий або відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно.

Заволодіння майном повинно бути добросовісним, тобто особа при заволодінні майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності, таке володіння повинно бути відкритим, тобто очевидним для всіх інших осіб, при цьому володілець має ставитись до цього майна, як до власного (експлуатувати, вживати необхідні заходи для утримання майна в належному стані тощо), володіння майном повинно бути безперервним протягом встановлених Законом строків.

У п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснено, що відповідно до частини першої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

Добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків.

При вирішенні спорів про набувальну давність суд має врахувати добросовісність саме на момент передачі позивачу майна (речі), тобто на початковий момент, який буде включатися в повний строк давності володіння, визначений законом. Позивач, як незаконний володілець, протягом всього часу володіння майном повинен бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього.

У постанові № 910/17274/17 від 14.05.2019 Велика Палата Верховного Суду підтримала правовий висновок Касаційного цивільного суд у складі Верховного Суду щодо умов набуття права власності за набувальною давністю, визначивши, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. Безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. Натомість добросовісним є володіння, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Така добросовісність має існувати саме на момент заволодіння особою чужим майном. Відсутність добросовісності під час заволодіння особою спірним майном звільняє від потреби аналізувати інші умови набуття права власності за набувальною давністю, передбачені статтею 344 Цивільного кодексу України.

Беручи до уваги вищевикладене, враховуючи те, що позивач дійсно відкрито, добросовісно, безтитульно та безперервно володіє спірним майном більше 10 років, інші особи на спірне майно не претендують, позивач є добросовісним набувачем, суд доходить висновку, що позовні вимоги доведені матеріалами справи, обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 4, 10, 11-13, 81, 95, 263-265, 280, 282 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частину житлового будинку - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 право власності за набувальною давністю на 12/25 частин житлового будинку АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку. Повторне заочне рішення позивач та відповідач можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Апеляційну скаргу може бути подано безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення знаходиться в Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб - адресою:http://reyestr.court.gov.ua.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації : АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , остання відома адреса проживання : АДРЕСА_1 .

Суддя С. Г. Юдіна