Справа № 169/259/24
Провадження № 2/169/156/24
ТУРІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
17 травня 2024 року сел. Турійськ
Турійський районний суд Волинської області в складі:
головуючого судді Хвіц Г.Й.
за участю секретаря судового засідання Ілляшик З.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Турійська селищна рада Волинської області (служба у справах дітей), про позбавлення батьківських прав,
У березні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, посилаючись на те, що вони мають спільного сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідач ОСОБА_2 не доглядала сина, влаштувала його в Затурцівську спеціальну школу, звідки він забрав сина у 2016 році. Вказуючи, що син проживає разом з ним та його дружиною ОСОБА_4 , відповідач не цікавиться його життям, не відвідує його, не займається вихованням, матеріальної допомоги не надає, то просив позбавити ОСОБА_2 батьківських прав щодо дитини.
Суддя своєю ухвалою від 26 березня 2024 року відкрила провадження у справі та призначила підготовче засідання.
Суд своєю ухвалою від 17 квітня 2024 року закрив підготовче провадження і справу призначив до судового розгляду по суті.
У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений, однак подав до суду письмову заяву, в якій вказав, що не заперечує проти заочного розгляду справи, просить позов задовольнити та розглядати справу за його відсутності.
Відповідач ОСОБА_2 не з`явилася у судове засідання і від неї не надійшло повідомлення про причини її неявки. Про дату, час і місце розгляду справи в контексті положень частини восьмої статті 128 ЦПК України була належним чином повідомлена за зареєстрованим місцем проживання, відзив на позов не подавала.
Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Турійської селищної ради Волинської області (служба у справах дітей) Ваврищук В.О. у судове засідання не з`явилася також, однак подала суду письмову заяву про те, що проти задоволення позовних вимог позивача не заперечує та просить судовий розгляд у вказаній справі проводити за відсутності представника Турійської селищної ради Волинської області (служба у справах дітей).
Враховуючи, що в судове засідання учасники судового розгляду не з`явилися, то відповідно до вимог частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Суд своєю ухвалою від 17 травня 2024 року постановив проводити заочний розгляд справи.
Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав.
Звертаючись до суду із позовом, позивач, як на підставу своїх вимог, посилався на положення пункту 2 частини першої статті 164 СК України, відповідно до якого мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (стаття 12 Закон України «Про охорону дитинства»).
Згідно зі статтею 15 вказаного Закону батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні.
Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років (стаття 165 СК України).
Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини за умови винної поведінки батьків, свідомого й умисного нехтування ними своїми обов`язками.
За змістом наведених норм матеріального права предметом доказування у справах про позбавлення батьківських прав є наявність однієї із підстав або декількох підстав, передбачених частиною першою статті 164 СК України, - у розглядуваному випадку наявності факту ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків, яке може проявлятися у вищенаведених діях і бездіяльності по відношенню до дитини.
Як установив суд, що ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , яка змінила прізвище на « ОСОБА_6 », є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 9, 10).
Дитина навчається в Турійському ліцеї Турійської селищної ради Волинської області та проживає разом із позивачем ОСОБА_1 та його дружиною ОСОБА_4 , які займаються вихованням та забезпеченням дитини усім необхідним (а.с. 12, 15).
Згідно з характеристикою, виданою Турійською селищною радою Волинської області 02 лютого 2024 року, та актом обстеження умов проживання від 30 січня 2024 року
відповідачка проживає зі співмешканцем у селі Купичів Ковельського району Волинської області. Характеризується посередньо, ніде не працює. Народила шестеро дітей та не займається їхнім вихованням. Троє дітей знаходяться у Затурцівській спеціальній школі. Старший син ОСОБА_7 проживає в селищі Турійськ Ковельського району Волинської області (а. с. 13, 16).
Вказані обставини підтверджуються листом Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Турійської селищної ради від 06 лютого 2024 року № 63, з якого також видно, що відповідачка ОСОБА_2 ніколи не піклувалася про сина ОСОБА_7 , не брала участі у забезпеченні його потреб (а. с. 17).
Відповідно до заяви від 14 лютого 2024 року, що посвідчена нотаріально, відповідачка ОСОБА_2 не заперечує проти позбавлення її батьківських прав щодо сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 19).
Звертаючись із цим позовом до суду, позивач вказував на те, що відповідач проживає окремо від сина, не спілкується з ним, не цікавиться його життям, станом здоров`я, не піклується про його фізичний та духовний розвиток, матеріальної допомоги на утримання сина не надає.
Доказів на спростування вищевказаного відповідачка до суду не надала.
Аналіз наведених обставин в їх сукупності дає підстави для висновку, що відповідач фактично свідомо й умисно ухилилася та самоусунулася від виховання сина та виконання батьківських обов`язків, переклавши їх на позивача, який й звернувся до суду з позовом про позбавлення відповідача батьківських прав. Така бездіяльність відповідача характеризує її з негативної сторони і як безвідповідальну матір, свідчить про відсутність у неї материнського почуття любові до рідної дитини, небажання виховувати і піклуватися про неї, а також суперечить загальновизнаним правилам і принципам співжиття і сімейних відносин.
За змістом статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Згідно з висновком органу опіки та піклування, що затверджений рішенням виконавчого комітету Турійської селищної ради Волинської області від 08 лютого 2024 року №39, є доцільним позбавлення відповідачки батьківських прав відносно сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 20, 21).
Суд погоджується із наявним у матеріалах справи висновком органу опіки та піклування і вважає його достатньо обґрунтованим та зробленим на підставі повного, всебічного, детального й об`єктивного аналізу фактичних обставин, що мають значення для справи, з життя дитини і відповідачки, акцентуванні уваги на невиконанні відповідачкою своїх батьківських обов`язків по відношенню до дитини та умисному ухиленні від виконання таких обов`язків.
У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейський суд з прав людини наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58).
Факт неявки у судове засідання відповідачки, яка достовірно знала про розгляд цієї справи, та подання заяви про те, що вона не заперечує проти позбавлення її батьківських прав, суд розцінює як небажання останньої відстоювати і захищати свої батьківські права щодо дитини та незацікавленість у відновленні й утриманні родинних стосунків з нею.
Системний аналіз наведених вище обставин справи дає підстави для висновку про доведеність у даному випадку факту умисного і свідомого ухилення відповідачкою від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини та передбачених пунктом 2 частини першої статті 164 СК України правових підстав для застосування крайнього заходу впливу - позбавлення батьківських прав щодо дитини, оскільки відповідачка не приймає участі у вихованні, утриманні, фізичному, психічному, соціальному та духовному розвитку дитини, не піклується про її зростання в сімейному оточенні в атмосфері миру, гідності, взаємоповаги та любові, що в сукупності створює негативний вплив на дитину і призводить до шкідливих наслідків для її психіки та духовного розвитку.
Відповідачка не надала доказів, що вона вживає заходів щодо налагодження стосунків з дитиною, цікавиться її станом здоров`я, виявляє будь-яку турботу про дитину, надає матеріальну підтримку, бере участь у вихованні сина. Відповідачка не спростувала доводів позивача про її небажання піклуватися про дитину, ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Відсутність заперечень проти позову та неявка відповідачки в судове засідання свідчить про відсутність у неї інтересу до дитини та бажання змінити поведінку.
Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.
Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Крім того, статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки не піклуються про дитину.
Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Також, ураховуючи положення частини першої статті 3 Конвенції про права дитини, частин сьомої, восьмої статті 7 СК України при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей.
За таких обставин справи та відповідно до вищенаведених норм матеріального і міжнародного права, з метою якнайкращого забезпечення інтересів дитини, а також враховуючи характер спірних правовідносин, суд дійшов висновку про наявність передбачених законом підстав для задоволення позову та позбавлення відповідачки батьківських прав щодо сина у зв`язку з умисним ухиленням від виконання батьківських обов`язків по його вихованню та свідомим нехтуванням своїми обов`язками.
Будь-яких належних, допустимих і беззаперечних доказів на спростування вищевказаного в матеріалах справи немає.
Відповідно до вимог частини першої статті 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1 211.20 гривень.
На підставі викладеного, статей 7, 19, 164, 165 СК України та керуючись статями 141, 263 - 265, 268, 273, 280, 282, 354 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Турійська селищна рада Волинської області (служба у справах дітей), про позбавлення батьківських прав задовольнити повністю.
Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьківських прав щодо неповнолітнього сина ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , актовий запис № 2 від 14 лютого 2014 року, складений виконавчим комітетом Купичівської сільської ради Турійського району Волинської області.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 (двадцять) копійок.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо учасниками справи не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем до Волинського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.
Відповідач, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Ім`я позивача - ОСОБА_1 , житель: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 , виданий Турійським РВ УМВС України у Волинській області 13 грудня 1996 року.
Ім`я відповідача - ОСОБА_2 , жителька: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_4 , виданий Володимир-Волинським РВ УДМС України у Волинській області 26 вересня 2014 року.
Ім`я представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Турійської селищної ради Волинської області (служба у справах дітей) Ваврищук Вікторія Олександрівна, місцеперебування: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків невідомий, паспорт громадянина України серії НОМЕР_5 , виданий Турійським РС УДМС України у Волинській області 25 грудня 2014 року.
Повне заочне рішення складено 17 травня 2024 року.