КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 травня 2024 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 755/12653/23

провадження номер: 22-ц/824/2647/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач),

суддів: Невідомої Т.О., Нежури В.А.,

за участю секретаря - Мазурок О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 11 вересня 2023 року у складі судді Катющенко В.П., у справі за скаргою ОСОБА_1 , суб`єкт оскарження - Немишлянський відділ державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, стягувач - публічне акціонерне товариство «ВТБ Банк», на незаконні дії державного виконавця,

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду зі скаргою на незаконні дії державного виконавця, суб`єкт оскарження: Немишлянський відділ державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі - Немишлянський ВДВС у місті Харкові СМУ МЮ), стягувач - публічне акціонерне товариство «ВТБ Банк» (далі - ПАТ «ВТБ Банк»).

Скарга мотивована тим, що у провадженні Немишлянського ВДВС у місті Харкові СМУ МЮ знаходилось виконавче провадження за НОМЕР_1 про стягнення із ОСОБА_1 на користь ПАТ «ВТБ Банк» заборгованості за кредитом 77 411 грн 81 коп., третейський збір 1 174 грн 12 коп., за виконавчим листом №755/866/14 від 19 березня 2014 року, виданого Дніпровським районним судом міста Києва.

Вказувала, що ПАТ «ВТБ Банк» було ліквідовано у 2018 році. Постановою державного виконавця від 10 березня 2021 року було накладено арешт на майно та кошти боржника. Цього ж дня, постановою державного виконавця повернуто виконавчий документ стягувачу. Згідно інформації про виконавче провадження від 08 квітня 2021 року виконавче провадження НОМЕР_1 завершено. Таким чином, арешти існують поза межами виконавчого провадження.

Вказувала, 04 липня 2023 року було направлено заяву про зняття арешту з майна ОСОБА_1 , у задоволенні якої було відмовлено, про що 31 липня 2023 року Немишлянським ВДВС у місті Харкові СМУ МЮ було її повідомлено.

З урахуванням наведеного, ОСОБА_1 просила: визнати дії Немишлянського ВДВС у місті Харкові СМУ МЮ стосовно її заяви про зняття арешту противоправними; зобов`язати Немишлянський ВДВС у місті Харкові СМУ МЮ зняти арешти з її майна та її коштів.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 11 вересня 2023 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що виконавчий лист повернуто стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки у боржниці відсутнє майно, на яке можливо звернути стягнення, а здійснені державним виконавцем заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними, що не є підставою для зняття арешту з майна боржника, в силу вимог ч.3 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження». Таким чином, у діях державного виконавця відсутні порушення норм Закону України «Про виконавче провадження».

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її скаргу в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідно до п.3 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі припинення юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання її обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва. Вказує, що стягувача ПАТ «ВТБ Банк» ліквідовано ще у 2018 році, таким чином, арешти існують поза межами будь-якого виконавчого провадження.

Також посилається на висновки Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, викладені у постанові від 27 березня 2020 року, про те, що не зняття відповідачем арешту з майна боржника у виконавчому провадженні при поверненні виконавчого документа стягувачу є протиправною бездіяльністю органу державної виконавчої служби, і порушене право підлягає захисту шляхом зобов`язання відповідача зняти арешт з нерухомого майна позивача.

Немишлянський ВДВС у місті Харкові СМУ МЮ подав відзив на апеляційну скаргу, в якому вказує, що дії державного виконавця не суперечать вимогам Закону України «Про виконавче провадження». Зазначає, що постановою державного виконавця Немишлянського ВДВС у місті Харкові СМУ МЮ Тарасової Н.С. від 10 березня 2021 року з примусового виконання виконавчого листа №755/866/14 від 19 березня 2014 року, повернуто стягувачу виконавчий документ на підставі п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки у боржниці відсутнє майно на яке можливо звернути стягнення, а здійснені державним виконавцем заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними, що не є підставою для зняття арешту з майна боржника в силу вимог ч.3 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження». Таким чином просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 , а ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 11 вересня 2023 року залишити без змін.

Учасники справи повідомлені судом апеляційної інстанції про судове засідання, призначене на 11 квітня 2024 року на 10 год 30 хв., завчасно, належним чином в установленому законом порядку, проте у судове засідання не з`явились, причину неявки суду не повідомили.

ОСОБА_1 отримала судову повістку про виклик до суду (призначеного на 11 квітня 2024 року) на електронну адресу: ІНФОРМАЦІЯ_1 02 квітня 2024 року, що підтверджується звітом про направлення вихідної кореспонденції Київського апеляційного суду. Немишлянський ВДВС у місті Харкові СМУ МЮ отримав судову повістку про виклик до суду (призначеного на 11 квітня 2024 року) на електронні адреси: та ІНФОРМАЦІЯ_2 02 квітня 2024 року, що підтверджується звітом про підтвердження отримання адресатом вихідної кореспонденції Київського апеляційного суду. ПАТ «ВТБ Банк» отримало судову повістку про виклик до суду (призначеного на 11 квітня 2024 року) на електронні адреси: ІНФОРМАЦІЯ_4 та ІНФОРМАЦІЯ_3 02 квітня 2024 року, що підтверджується звітом про доставку вихідної кореспонденції Київського апеляційного суду.

Згідно з ч.6 ст.128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - разом з копіями відповідних документів, надсилається до електронного кабінету відповідного учасника справи, а в разі його відсутності - разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення або кур`єром за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Відповідно до положень ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: день вручення судової повістки під розписку (пункт 1); день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки до електронного кабінету особи (пункт 2).

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що учасники справи повідомлені судом апеляційної інстанції про розгляд справи належним чином.

Крім того, колегія суддів враховує те, що Немишлянським ВДВС у місті Харкові СМУ МЮ подано до суду апеляційної інстанції клопотання, в якому він просить розглядати дану справу без участі його представника.

Зважаючи на вимоги ч.2 ст.450 ЦПК України, якою передбачено, що неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджає її розгляду, колегія суддів визнала неявку учасників справи такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, ураховуючи доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 10 березня 2021 року у межах виконавчого провадження НОМЕР_1 державним виконавцем Немишлянського ВДВС у місті Харкові СМУ МЮ Тарасовою Н.С. винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження».

04 липня 2023 року ОСОБА_1 звернулась до Немишлянського ВДВС у місті Харкові СМУ МЮ із заявою про зняття арешту з майна та коштів у межах виконавчого провадження НОМЕР_1.

Листом Немишлянського ВДВС у місті Харкові СМУ МЮ №50405 від 31 липня 2023 року відмовлено у знятті арешту з майна та коштів ОСОБА_1 через відсутність підстав щодо зняття арешту з майна (коштів) боржника.

Статтею 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ч.1 ст.448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Частиною 1 ст.74 Закону №1404-VIII передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно з п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Відповідно до ч.1 ст.40 Закону № 1404-VIII, у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Згідно з ч.4 ст.59 Закону №1404-VIII підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених із боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів із дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості зі сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову.

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який застосовується для забезпечення реального виконання рішення, що підлягає примусовому виконанню.

Висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах сформульовано у постановах Верховного Суду від 26 січня 2022 року у справі №127/1541/14-ц (провадження №61-2829св21) та від 03 лютого 2023 року у справі №639/858/21 (провадження №61-11506св22).

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ч.1 ст.12 Закону №1404-VIII виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

За змістом положення п.1 ч.1 та ч.5 ст.37 Закону №1404-VIII, повернення виконавчого документа стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними, не означає закінчення (закриття) виконавчого провадження і не тягне за собою наслідків у вигляді неможливості розпочати його знову та не позбавляє стягувача права повторно звернутися до органу державної виконавчої служби (приватного виконавця) за виконанням судового рішення протягом встановлених законом строків, також не позбавляє стягувача звернутися до суду з заявою про поновлення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання.

У постановах Верховного Суду від 12 серпня 2020 року у справі №569/17603/18 та від 22 грудня 2021 року у справі №634/292/21 сформульовано висновок про те, що повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» не є підставою для зняття арешту з майна, оскільки відповідно до частини третьої статті 37 цього Закону арешт із майна знімається лише у разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої статті 37 цього Закону. Розширеному тлумаченню такі підстави не підлягають.

Так, постановою державного виконавця від 10 березня 2021 року виконавчий лист №755/866/14 від 19 березня 2014 року, виданий Дніпровським районним судом міста Києва, повернуто стягувачу (ПАТ «ВТБ Банк») на підставі п.2 ч.1 ст.37 Закону №1404-VIII, а трирічний строк, передбачений ч.1 ст.12 Закону №1404-VIII, для повторного пред`явлення виконавчого документа до виконання станом на день звернення заявниці із заявою про зняття арешту з належного їй майна (23 серпня 2023 року) не закінчився, тому стягувач ще мав можливість реалізувати своє право на пред`явлення виконавчого документа до виконання.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що у діях державного виконавця відсутні порушення норм Закону України «Про виконавче провадження».

Посилання в апеляційній скарзі на висновок Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, викладений у постанові від 27 березня 2020 року у справі №817/928/17, колегія суддів відхиляє як необґрунтоване, оскільки предметом розгляду у даній справі було повернення виконавчих листів на підставі п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» та п.5 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження», тоді як в межах даної справи виконавчий лист було повернуто на підставі п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження», а тому правовий висновок у вказаній постанові Верховного Суду не є релевантним до правовідносин у даній справі.

Також колегія суддів не приймає до уваги посилання в апеляційній скарзі на те, що стягувач ПАТ «ВТБ Банк» був ліквідований ще у 2018 році, оскільки скаржницею не доведено відсутність правонаступника стягувача за виконавчим листом №755/866/14 від 19 березня 2014 року, виданим Дніпровським районним судом міста Києва.

Крім того, колегія суддів враховує, що згідно з п.9 ч.2 ст.129 Конституції України, п.7 ч.3 ст.2 ЦПК України основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатися як невід`ємна частина «судового процесу» для цілей статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (див.: рішення у справі «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece) від 19 березня 1997 року).

Зважаючи на викладене, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення норм матеріального права, а зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції є законною і обґрунтованою, судом додержано вимоги матеріального та процесуального права, а тому цю ухвалу відповідно до ст.375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

24 січня 2024 року, тобто після призначення справи до розгляду, до суду апеляційної інстанції надійшло клопотання представника АТ «ВТБ Банк» про заміну процесуального правонаступника, яке мотивовано тим, що згідно даних архівів АТ «ВТБ Банк», що знаходяться у володінні фонду, у ОСОБА_1 був укладений кредитний договір від 17 липня 2012 року №R8B. Права та вимоги за даним кредитним договором було відступлено ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» згідно договору про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами №27081нв від 27 серпня 2015 року, до запровадження тимчасової адміністрації в АТ «ВТБ Банк».

Вказане клопотання підлягає поверненню заявнику без розгляду, виходячи з такого.

Відповідно до ч.2 ст.183 ЦПК України письмові заява, клопотання чи заперечення підписуються заявником чи його представником. До заяви, скарги, клопотання чи заперечення, які подаються на стадії виконання судового рішення, в тому числі в процесі здійснення судового контролю за виконанням судових рішень, додаються докази їх надіслання (надання) іншим учасникам справи (провадження).

Згідно з ч.4 ст.183 ЦПК України суд, встановивши, що письмову заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої або другої цієї статті, повертає її заявнику без розгляду. Суд повертає заяву (клопотання, заперечення) її заявнику без розгляду також у разі, якщо вона подана особою, яка відповідно до частини шостої статті 14 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його.

До вказаного клопотання АТ «ВТБ Банк» не долучено доказів його надіслання (надання) іншим учасникам справи (провадження), а саме, ОСОБА_1 та Немишлянському ВДВС у місті Харкові СМУ МЮ.

За таких обставин колегія судді приходить до висновку, що дане клопотання підлягає поверненню заявнику без розгляду.

Датою постанови апеляційного суду є дата складення повного її тексту, оскільки справа розглянута за відсутності учасників справи без проголошення скороченого судового рішення (вступної та резолютивної частин) та в цьому випадку підлягають застосуванню положення другого речення ч.5 ст.268 ЦПК України, якою передбачено, що датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року у справі № 1519/2-5034/11 (провадження № 61-175сво21).

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 11 вересня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді: