ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 травня 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Одринської Т.В.,

суддів Панчнека О.О. , Пікуля В.П.

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 13 липня 2022 року з запереченнями на ухвалу цього ж суду від 13 липня 2022 року, -

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2021 року позивач АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якому просив стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 59960,92 грн. станом на 01.11.2021 року за кредитним договором №б/н від 13.07.2016 року.

Позов мотивовано тим, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву № б/н від 13.07.2016 року. Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Відповідач ознайомлений із Умовами та правилами надання банківських послуг, що діяли станом на момент підписання анкети-заяви, що підтверджується підписом відповідача у анкеті-заяві, де є відповідні запевнення відповідача щодо ознайомлення та надання документів у письмовому виді, а також наказом банку про їх затвердження .

При укладанні договору сторони керувались ч.1ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Для користування кредитним картковим рахунком відповідач отримав кредитну картку з кредитним лімітом, який змінювався неодноразово.

Відповідач неналежно виконував умови договору у зв`язку з чим має заборгованість перед Банком, яку останній просив стягнути в судовому порядку.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 13 липня 2022 року позов Акціонерного товариства «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 59 960,92 грн.

Компенсовано АТ КБ «ПриватБанк» судовий збір за рахунок держави в порядку встановленому КМУ.

З вказаним судовим рішенням не погодився ОСОБА_1 та подав апеляційну скаргу на рішення місцевого суду до якої включив свої заперечення на ухвалу місцевого суду від 13 липня 2022 року. В апеляційній скарзі, посилаючи на порушення судом норм матеріального та процесуального права, не правильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення районного суду та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, 13.07.2016 року ним підписана анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приват Банку та отримано кредитну картку. З розрахунком заборгованості відповідач не погоджується так як про ліміт та будь які інші умови використання картки його не повідомили.

Вважає, що надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг не можуть вважатися складовою кредитного договору, оскільки вони містять умови, які не передбачені в анкеті-заяві, що підписана позичальником. У заяві позичальника процентна ставка за договором не зазначена. Крім того, в цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Також, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг.

Посилається на висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 342/180/19 від 03 липня 2019 року.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Згідно ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно вимог ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 13.07.2016 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг позивачем у справі (а.с.28). Анкета не містить умов нарахування відсотків та розміру кредитного ліміту.

З довідки про видачу кредитної картки вбачається, що у день підписання анкети-заяви ОСОБА_1 видано кредитну картку НОМЕР_1 , на яку, згідно довідки про встановлення ліміту було встановлено кредитний ліміт, який неодноразово збільшувався. (а.с. 26-28)

З виписки за договором б/н та розрахунку заборгованості вбачається, що ОСОБА_1 кредитними коштами користувався, періодично здійснював покупки в магазинах, аптеках, а також по рахунку було підключено послугу «Миттєва розстрочка». Вбачається, що кошти на погашення заборгованості ОСОБА_1 вносилися не регулярно та не у повному обсязі (а.с. 16-25).

Станом на 01.11.2021 року за ОСОБА_1 рахується заборгованість за кредитним договором у розмірі 81338,56 грн., яка складається із 59960,92 грн. заборгованості за тілом кредиту, в т.ч. 0,00 грн.- заборгованість за поточним тілом кредиту, 59960,92 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, заборгованість за простроченими відсотками - 21377,28 грн.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач просив стягнути з боржника заборгованість за тілом кредиту у розмірі 59960,92 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд виходив з того, що позивач надав належні належні докази того, що відповідач користувався кредитними коштами, які вчасно не повернув. Нарахування заборгованості за кредитом відповідає виписці з рахунку, оформленого на ім`я відповідача, яка містить всі операції по картковому рахунку, що не спростовано відповідачем.

Колегія суддів погоджується з таким висновком, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

У відповідності з ч. 2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Згідно з ч.1 ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Доведеним є факт існування між сторонами договірних відносин, які виникли на підставі підписаної відповідачем анкети заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 13.07.2016 року, що підтверджується розрахунком заборгованості та випискою по рахунку, з яких вбачається, що відповідач користувався карткою з 13.07.2016 року, здійснював покупки, в тому числі користувався послугою «Миттєва розстрочка», вносив кошти на погашення кредиту.

З матеріалів справи чітко вбачається, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт, він неодноразово поповнював рахунок, користувався кредитним лімітом.

Оскільки наявними в матеріалах справи письмовими доказами підтверджується факт існування заборгованості внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх обов`язків по сплаті кредиту, висновок суду про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за простроченим тілом кредиту є обґрунтованим.

Із наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що внаслідок неналежного виконання обов`язків за кредитним договором у відповідача виникла заборгованість за простроченим тілом кредиту у загальному розмірі 59960,92 грн., яка і підлягалє стягненню, зважаючи на те, що наданий позивачем розрахунок заборгованості, як належний, допустимий і достовірний доказ, відповідачем спростований не був.

При цьому слід зазначити, що відповідач не заперечує факту отримання ним кредитної картки та користування нею.

Таким чином, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, враховуючи вимоги частини другої статті 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, тому АТ КБ «ПриватБанк» при зверненні до суду мав право вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої та неповернутої суми кредитних коштів.

Вказані висновки суду узгоджуються з позицією Верховного Суду викладеною у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17-ц.

Розглядаючи даний спір, суд першої інстанції вірно прийшов до висновку, що підстав для призначення судової економічної експертизи у даній справі, з огляду на предмет позову та об`єм доказування, немає, матеріали справи містять розрахунок, виписку по рахунку з яких читко вбачається рух коштів по рахунку. Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у даному випадку для з`ясування обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, немає необхідності у призначенні судово-економічної експертизи, тому відмовляє в задоволенні клопотання.

Відповідно до висновків Верховного Суду, викладених в постанові від 31 травня 2022 року у справі № 194/329/15-ц, виписка з особового рахунку може бути належним доказом заборгованості відповідача за кредитом, яка повинна досліджуватися судами у сукупності з іншими доказами.

Загальними вимогами процесуального права визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, якими суд керувався при вирішенні позову. Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо.

Суд має стягнути ту суму, яка була доведена і щодо якої у суду немає сумніву, оскільки за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України, позивач не заявив.

З урахуванням викладеного, колегія суддів не знаходить підстав для сксування оскаржуваного рішення, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Оскільки відповідач звільнений від сплати судового збору, судовий збір за подачу апеляційної інстанції слід компенсувати за рахунок держави в порядку встановленому КМУ.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 375, 381 - 384 ЦПК України суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 13 липня 2022 року з запереченнями на ухвалу цього ж суду від 13 липня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 09.05.2024 року

Головуючий суддя: Т.В. Одринська

Судді О.О. Панченко

В.П. Пікуль