Справа №: 486/1680/24 Провадження № 2-з/486/31/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про відмову у забезпеченні позову

27 листопада 2024 року м. Південноукраїнськ

Южноукраїнський міський суд Миколаївської області у складі головуючого судді Волощук О.О., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

В С Т А Н О В И В:

04.10.2024 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

Ухвалою Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 15.10.2024 року відкрито провадження у справі призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження.

21.11.2024 року до суду надійшла заява ОСОБА_1 , подана його представником адвокатом Дмитрішиною О.В., про забезпечення позову.

Заява мотивована тим, що позивач звернувся до суду з позовом про поділ спільного майна подружжя, в цей час відповідач безперешкодно користується майном та отримує фінансову вигоду від провадження підприємницькою діяльністю в приміщенні, яке є спільним майном подружжя.

Посилаючись на те, що позивач не має можливості користуватися спірним майном та отримувати фінансову вигоду від здійснення підприємницької діяльності та на те, що існує ризик відчуження майна, яке є предметом спору, просить забезпечити позов шляхом накладення арешту на спільне майно подружжя з забороною провадження торгівлі в спірному приміщенні до прийняття рішення у справі. Обрання такого способу мотивує тим, що даний вид забезпечення спрямований для зупинення вільного розпорядження спірним майном, та здійснення підприємницької діяльності (отримання фінансової вигоди) та має тривати до вирішення судом спору. Зазначає, що даний вид забезпечення позову ніяким чином не спрямований на порушення прав відповідача чи третьої особи, а лише для збереження немайнових та майнових прав позивача на період розгляду спору.

Відповідно до протоколу передачі справи раніше визначеному складу суду заява про забезпечення позову розподілена та передана судді Волощук О.О. 25.11.2024 року.

Розгляд клопотання відбувається без повідомлення учасників справи згідно з вимогами ч.1 ст. 153 ЦПК України.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, суд прийшов до наступного.

Відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це тимчасове обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

У пунктах 1, 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» судам роз`яснено, що єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі; розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам; при встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець; вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку з застосуванням відповідних заходів.

Цивільне процесуальне законодавство не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №381/4019/18, провадження №14-729цс19, вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

З позовної заяви вбачається, що позивач просить здійснити поділ спільного майна подружжя, а саме: квартири АДРЕСА_1 ; приміщення магазину № НОМЕР_1 , який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ; автомобіля Рено Флюєнс, 2011 року, номерний знак НОМЕР_2 ; гаражу № НОМЕР_3 в гаражному кооперативі "Таврія" в смт. Костянтинівка Миколаївської області.

В заяві про забезпечення позову позивач просить накласти арешт на спільне майно подружжя з забороною провадження торгівлі в спірному приміщенні.

Водночас ні в прохальній, ні в мотивувальній частині заяви не зазначено, на яке саме майно слід накласти арешт та яке майно використовується відповідачем для торгівлі як виду господарської діяльності, не наведено переліку спірного майна та не зазначено жодного об`єкту нерухомості, його місця розташування, поштової адреси, площі, відомостей про зареєстрованого власника тощо.

Тобто заявником заявлено загальну вимогу про накладення арешту без конкретизації об`єкта нерухомості, на яке просить накласти арешт.

Слід зазначити, що в матеріалах справи наявна Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з якої вбачається, що власником магазину № НОМЕР_1 , за адресою: АДРЕСА_2 , є позивач ОСОБА_1 .

Також у справі наявна копія акту від 20.04.2024 про відкриття приміщення магазину, за вказаною вище адресою, з якого вбачається, що дане приміщення було закрито на замок, а ключі знаходяться у власника приміщення ОСОБА_1 .

Вказані вище докази лише доводять факт того, що спірне приміщення магазину наразі знаходиться у власності та користуванні позивача та спростовує твердження заявника про те, що відповідач наразі використовує його у своїй підприємницькій діяльності.

Позивачем не надано доказів на підтвердження необхідності вжиття заходів забезпечення позову, не доведено реальність загрози утруднення чи невиконання рішення суду, відсутні відомості про наміри відповідача розпорядитися спірним майном, як приміщенням магазину так і іншим спірним майном, поділ якого просить здійснити позивач.

Підсумовуючи вищевикладене, враховуючи, що заява не містить посилання на конкретне майно, на яке заявник просить накласти арешт, не надано відомостей того, що відповідач наразі використовує майно у підприємницькій діяльності, представником у визначений ним спосіб, не доведено, що забезпечення позову, про застосування якого просить заявник, є співмірним з заявленими позовними вимогами, і що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у випадку задоволення позову, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви.

Керуючись ст. ст. 149-150, 153, 260, 261 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у справіза позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжявідмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Суддя Южноукраїнського міського суду О. О. Волощук