Справа № 442/5583/23 Головуючий у 1 інстанції: Курус Р.І.
Провадження № 22-ц/811/2887/23 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2024 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючої судді: Мікуш Ю.Р.,

суддів: Приколоти Т.І.,Савуляка Р.В.,

секретар Іванова О.О.

з участю: позивачки ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу №442/5583/23 за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 18 вересня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу

в с т а н о в и в :

14 серпня 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Позов мотивує тим, що 04 січня 1999 року уклала з відповідачем шлюб, який був зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Дрогобичу Дрогобицького міськрайонного управління юстиції у Львівській області.

У шлюбі в них народилось двоє дітей: донька ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , та син ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Зазначає, що подружнє життя у них не склалось, фактичні шлюбні відносини між ними припинено, тривалий час проживають окремо. Посилається на те, що подальше спільне проживання і збереження шлюбу є неможливим та суперечить її інтересам, наполягає на розірванні шлюбу.

Просила розірвати шлюб між нею та ОСОБА_2 , укладений 04 січня 1999 року та зареєстрований у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Дрогобич Дрогобицького міськрайонного управління юстиції у Львівській області, актовий запис №1, згідно Свідоцтва про шлюб НОМЕР_1 від 10 серпня 2023 року.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 18 вересня 2023 року позов задоволено.

Розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , укладений 04 січня 1999 року та зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Дрогобичу Дрогобицького міськрайонного управління юстиції у Львівській області, актовий запис №1.

Рішення суду оскаржив представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 . Вважає рішення суду незаконним. Зазначає, що ОСОБА_2 працює за кордоном і постійно забезпечує свою сім`ю, спілкується з дружиною і дітьми та бере активну участь у їх вихованні. Судом не було взято до уваги про необізнаність відповідача щодо наміру позивачки розірвати шлюб у судовому порядку. Судом проігноровано бажання відповідача зберегти шлюб та безпідставно не надано строк для примирення. Звертає увагу на відсутність будь-яких доводів в підтвердження того, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача.

Просить скасувати рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 18 вересня 2023 року та постановити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі. Судові витрати просить стягнути з позивача.

24 листопада 2023 року від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення залишити без змін. Зазначає, що вона з ОСОБА_2 не проживають разом з початку 2023 року і не ведуть спільного господарства. Звертає увагу, що раніше рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 30 липня 2019 року у справі №442/5139/19 шлюб вже розривався, однак за її заявою в суді апеляційної інстанції рішення суду було визнано нечинним, а провадження закрито. Після закриття провадження, поведінка відповідача не змінилася і станом на зараз ним вчиняється психологічний тиск на неї та членів родини.

Представник відповідача- ОСОБА_3 , який є племінником відповідача, надав суду клопотання про відкладення розгляду справи. Протокольною ухвалою суду таке відхилено з огляду на те, що останній проживає та проживав окремо від сторін по справі, їх взаємовідносини йому відомі тільки зі слів дядька, відповідача по справі ОСОБА_2 , який тривалий час проживає за кордоном. Мотиви відповідача про незгоду з рішенням суду, представником висловлено у відзиві на позовну заяву, у клопотанні про надання строку для примирення. В той же час, позивачка по справі ОСОБА_1 наполягала на розгляді справи та пояснила, що вона вже більше не могла терпіти знущання відповідача над нею, його приниження, тому повернулася в Україну.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 на спростування доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Матеріалами справи та судом встановлено, що сторони по справі 04 січня 1999 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Дрогобичу Дрогобицького міськрайонного управління юстиції у Львівській області, зареєстрували шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис №1, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 .

Від спільного проживання у шлюбі в ОСОБА_1 та ОСОБА_2 народилися донька ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та син ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалюючи оскаржуване рішення про розірвання шлюбу, суд дійшов висновку, що збереження шлюбу між сторонами є неможливим, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивачки.

З висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується.

Згідно із статтею 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

За положеннями частини третьої статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України.

Відповідно до частини першої статті 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

За положеннями статті 112 СК України при вирішенні питання про розірвання шлюбу, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Відповідно до норм сімейного законодавства, добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово "сімейний" засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово "союз" підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе.

Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу.

Шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя, збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

В даному ж випадку ні судом першої інстанції, ні судом апеляційної інстанції не встановлено, що збереження шлюбу можливе і його збереження не буде суперечити інтересам позивача і відповідача.

Колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу, що рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 30 липня 2019 року за позовом ОСОБА_1 , шлюб, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований у Дрогобицькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області 04 січня 1999 року, актовий запис №1, було розірвано, однак, на стадії розгляду апеляційної скарги на згадане рішення суду, у зв`язку з відмовою ОСОБА_1 від позову, ухвалою Львівського апеляційного суду від 04 листопада 2019 року рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 30 липня 2019 року визнано не чинним, а провадження у справі закрито (справа №442/5139/19).

На згадану обставину ОСОБА_2 звернула увагу суду та зазначила, що після цього ОСОБА_1 не змінився, стверджує, що він вчиняє відносно неї та членів її родини психологічний тиск та інше, в зв`язку з чим зазначила, що збереження шлюбу є неможливим.

З огляду на те, що позивачка наполягає на розірванні шлюбу, тому відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим.

У зв`язку з тим, що позивачка категорично не бажає проживати в шлюбі з відповідачем, а збереження шлюбу суперечить її інтересам, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу підлягають задоволенню.

Слід звернути увагу, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. З моменту звернення позивачки з даним позовом до моменту розгляду справи апеляційним судом пройшло достатньо часу, сторони мали достатньо часу для примирення, а позивачка вправі була скористатися своїм правом відмовитися від позову, як на стадії розгляду першої інстанції так і на стадії розгляду справи в суді апеляційної інстанції, однак такого не відбулося, сторони не примирилися.

Оскаржуючи рішення суду першої інстанції, відповідачем у апеляційній скарзі не наведено обґрунтованих мотивів, які б свідчили про неправильність висновків суду щодо наявності підстав для розірвання шлюбу, зокрема доказів, які б свідчили про помилковість його висновку щодо неможливості збереження шлюбу.

Слід зазначити, що незгода відповідача з рішенням суду про розірванням шлюбу не є підставою для відмови у позові, оскільки кожен із подружжя має право припинити шлюбні відносини і не може бути примушений до їх збереження, не дивлячись на наявність у них дітей та тривалий час проживання сторін у шлюбі.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд та відмінності, які існують у державах-учасницях з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Враховуючи те, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, підстав для скасування оскаржуваного рішення колегія суддів не вбачає, в зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 18 вересня 2023 року- без змін.

Відповідно до ст.375 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.1; 375; 383; 384; 389-391 ЦПК України,- суд апеляційної інстанції

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 18 вересня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку, визначеному ст. ст. 389-391 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 26 лютого 2024 року.

Головуюча суддя Ю.Р.Мікуш

Судді: Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк