Справа № 461/6862/23 Головуючий у 1 інстанції: Романюк В.Ф.
Провадження № 22-ц/811/2890/23 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Крайник Н.П., Шандри М.М.,

секретарка: Назар Х.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на ухвалу Галицького районного суду м. Львова в складі судді Романюка В.Ф. від 29 серпня 2023 року у справі за заявою ОСОБА_2 , заінтересовані особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про встановлення факту, що має юридичне значення, -

в с т а н о в и л а :

ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 29 серпня 2023 року у відкритті провадження за заявою ОСОБА_2 , заінтересовані особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про встановлення факту, що має юридичне значення - відмовлено. Повернуто заявнику заяву разом із долученими до неї матеріалами, а копію заяви залишено у суді.

Вказану ухвалу оскаржив ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 .

В апеляційній скарзі просить ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 29 серпня 2023 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість ухвали суду, неповноту і неправильність встановлення обставин, які мають значення для справи, неправильного визначення відповідно до встановлених судом обставин правовідносин. Зазначає, що питання втрати померлою особою - ОСОБА_6 права користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1 належить до переліку справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Варто додати, що якого-небудь спору про право у даній ситуації немає. Звертає увагу, що у заяві про встановлення факту, що має юридичне значення, додавалися пояснення про те, що Галицькою районною адміністрацією від 01.07.2022 року №31-вих-43056 ОСОБА_2 відмовлено у задоволенні заяви щодо зняття з реєстрації померлого ОСОБА_6 . Підставою для відмови стало те, що документ, виданий компетентним органом іноземної держави, повинен бути легалізований у встановленому законом порядку. Оригінал свідоцтва про смерть внука у ОСОБА_2 відсутній. Однак, долучено свідоцтво про смерть НОМЕР_1 ОСОБА_7 разом із перекладом. Вважає, що у даному випадку спір між ОСОБА_2 та заінтересованими особами відсутній. Проте існує суб`єктивний інтерес заявниці щодо зняття з реєстрації померлої особи, так як факт його формальної реєстрації у квартирі перешкоджає їй переоформити на себе особовий рахунок після смерті чоловіка.

В судове засідання учасники справи (їх представники) не з`явилися, однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи за їх відсутності (відсутності їх представників), зважаючи на те, що учасники справи повідомлялись про час та місце судового розгляду належним чином, обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило, доказів поважності причин неявки (неявки представників) суду представлено не було та зважаючи на вимоги ч.2 ст. 372 ЦПК України.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши доводи учасників справи в межах мотивів заяви, апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Із змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст.ст. 44, 186, 256, 293, 317, 353 ЦПК України та відмовляючи у відкритті провадження виходив з того, що я к вбачається зі змісту заяви, встановлення факту, що має юридичне значення, а саме: встановити факт втрати особою - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 право користування квартирою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку із смертю ІНФОРМАЦІЯ_2 згідно свідоцтва про смерть (номер сертифікату НОМЕР_1), необхідне заявнику для зняття померлого з реєстрації, так як факт його формальної реєстрації у квартирі перешкоджає їй переоформити на себе особовий рахунок після смерті чоловіка. Таким чином, із змісту заяви вбачається, що заявник просить суд встановити факт, що не відноситься до переліку справ, які розглядаються судом про встановлення фактів, що мають юридичне значення, а захист житлових прав заявника може здійснюватися лише в позовному порядку, оскільки за своєю правовою природою право користування житлом має речовий характер, і особливості його реалізації встановлюється Житловим Кодексом Української РСР, вказане питання може бути вирішене лише у позовному порядку, оскільки у будь-якому випадку це питання стосується спору про право, в зв`язку з чим необхідно відмовити у відкритті провадження у справі за даною заявою.

Колегія суддів вважає, що підстав для скасування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції - немає, висновки суду відповідають обставинам, що мають значення та вимогам закону.

28.08.2023 року ОСОБА_2 звернулась в суд із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересовані особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , у якій просила:

- встановити факт втрати особою, - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 права користування квартирою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку із смертю ІНФОРМАЦІЯ_2 згідно свідоцтва про смерть.

В обґрунтування заяви покликалася на те, що з 20 липня 1971 року ОСОБА_2 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_8 , про що свідчить повторне свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_2 , видане Галицьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Львів) 26 жовтня 2021 року. ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 згідно свідоцтва про смерть від 15 лютого 2022 року серії НОМЕР_3 , видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Львів). З часу укладення шлюбу заявниця з чоловіком проживали у квартирі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Дана квартира не приватизована та надана у користування згідно витягу рішення №379 від 10.10.1978 року Виконавчого комітету Шевченківської районної Ради народних депутатів м. Львова. Згідно довідки з місця проживання про склад сім`ї і прописку від 17.09.2008 року №3578 в квартирі зареєстровано шість осіб, в тмоу числі ОСОБА_2 та її внук, - ОСОБА_6 . Однак ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у АДРЕСА_4 у віці 18 років. Даний факт стверджується свідоцтвом про смерть, складеним відділом актів громадського стану штату Массачусетс (номер сертифікату НОМЕР_5). Відсутність померлого ОСОБА_6 за місцем реєстрації підтверджують наступні акти фактичного проживання: від 25.10.2023 року, від 24.03.2023 року, від 09.06.2023 року, затверджені директором ЛКП «Старий Львів». Зі змісту актів вбачається, що ОСОБА_6 - зареєстрований за вказаною адресою, але фактично не проживає. Дану обставину підтверджено двома сусідами. Натомість, ОСОБА_6 проживав за адресою: АДРЕСА_3 , як це стверджується свідоцтвом про смерть. Галицькою районною адміністрацією від 01.07.2022 року № НОМЕР_4 ОСОБА_2 відмовлено у задоволенні заяви щодо зняття з реєстрації померлого ОСОБА_6 . Підставою для відмови стало те, що документ, виданий компетентним органом іноземної держави, повинен бути легалізований у встановленому законом порядку. У даному випадку спір між ОСОБА_2 та заінтересованими особами відсутній. Проте існує суб`єктивний інтерес заявниці щодо зняття з реєстрації померлого, так як факт його формальної реєстрації у квартирі перешкоджає їй переоформити на себе особовий рахунок після смерті чоловіка.

Відповідно до ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту:

1) родинних відносин між фізичними особами;

2) перебування фізичної особи на утриманні;

3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню;

4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення;

5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу;

6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті;

7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження;

8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті;

9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Згідно із частиною другою статті 315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Частиною першою статті 316 ЦПК України визначено, що заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання.

Аналіз зазначених правових норм свідчить про те, що існують два порядки встановлення фактів, що мають юридичне значення: позасудовий і судовий.

Слід зауважити, що в разі оскарження до суду відмови відповідного органу в установленні юридичного факту, який підлягає встановленню у позасудовому порядку, такий спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства і суди насамперед перевіряють, чи відповідає оскаржуване рішення суб`єкта владних повноважень критеріям, визначеним частиною другою статті 2 КАС України, а відповідач в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень відповідно до частини другої статті 77 КАС України повинен довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності.

За приписами частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Враховуючи, що метою адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, зверненню до адміністративного суду з позовом передує звернення особи до суб`єкта владних повноважень, за наслідками розгляду якого особа набуває права оскаржити до суду адміністративної юрисдикції рішення, дії або бездіяльність такого суб`єкта владних повноважень, що відповідає меті та завданням адміністративного судочинства, визначеним статтею 2 КАС України.

Частиною другою статті 245 КАС України визначено перелік судових рішень, які уповноважений прийняти адміністративний суд у разі задоволення позову. Встановлення факту, що має юридичне значення, серед цього переліку відсутнє.

Тобто у разі вирішення справи в порядку адміністративного судочинства, встановлення факту, що має юридичне значення, має бути визначено судом у резолютивній частині судового рішення, що не передбачено КАС України.

У той же час перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у статті 315 ЦПК України, не є вичерпним. Зокрема, згідно з пунктом 5 частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Статтею 19 ЦПК України визначені справи, що відносяться до юрисдикції загальних судів. У частині першій цієї статті встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. У частині сьомій вказаної статті регламентовано, що окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції цивільного суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Чинне законодавство не передбачає іншого судового порядку підтвердження факту, що має юридичне значення, окрім як розгляд справ про встановлення факту, що має юридичне значення, в порядку цивільного судочинства.

Отже, відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року судом встановленим законом, який розглядає справи про встановлення факту, що має юридичне значення, зокрема факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, є суд цивільної юрисдикції на підставі статті 19 ЦПК України та пункту 5 частини першої статті 315 ЦПК України.

Також неефективним є підхід до визначення юрисдикції спорів у судовому порядку про встановлення фактів, що мають юридичне значення, в залежності від їх мети звернення та наявності у заявника певних цивільних прав та обов`язків чи виникнення публічно-правових спорів із суб`єктами владних повноважень, оскільки це не сприятиме належному способу захисту порушеного права заявника, бо призведе до необхідності звертатися в суди різних юрисдикцій з доказуванням одних і тих же обставин, подій та фактів при поданні кожної позовної заяви.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.01.2024 року у справі № 560/17953/21 вважала за необхідне відступити від висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах стосовно юрисдикції спору, які викладено у постанові Великої Палати від30.01.2020 у справі № 287/167/18-ц(провадження № 14-505цс19), у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 22.03.2023 у справі № 290/289/22-ц (провадження № 61-13369св22), вказавши, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, розглядаються у позасудовому та судому порядку. Рішення стосовно фактів, що мають юридичне значення, прийняті у позасудовому порядку, можуть бути оскаржені до судів адміністративної юрисдикції. Юридичні факти, які належать встановлювати в судовому порядку, вирішуються судами цивільної юрисдикції за правилами ЦПК України.

Крім цього, відповідно до п.13 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31.03.1995 року заяви про встановлення факту смерті особи в певний час (п.7 ст.273 ЦПК) приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов`язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин.

Враховуючи наведене, правильно встановлено судом першої інстанції та сторонами не оспорено, не спростовано, що зі змісту заяви, встановлення факту, що має юридичне значення, а саме: встановити факт втрати особою - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 право користування квартирою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку із смертю ІНФОРМАЦІЯ_2 згідно свідоцтва про смерть (номер сертифікату НОМЕР_1), необхідне заявнику для зняття померлого з реєстрації, так як факт його формальної реєстрації у квартирі перешкоджає їй переоформити на себе особовий рахунок після смерті чоловіка.

Таким чином, з матеріалів справи вбачається та судом першої інстанції правильно встановлено, що заявник просить суд встановити факт, що не відноситься до переліку справ, які розглядаються судом про встановлення фактів, що мають юридичне значення, а захист житлових прав заявника може здійснюватися лише в позовному порядку, оскільки за своєю правовою природою право користування житлом має речовий характер, і особливості його реалізації встановлюється Житловим Кодексом Української РСР, вказане питання може бути вирішене лише у позовному порядку, оскільки у будь-якому випадку це питання стосується спору про право. У випадку ж незгоди з рішенням, дією або бездіяльністю адміністративного органу щодо питань, які виникли у заявниці вона вправі такі оскаржити в порядку адміністративного судочинства.

Зважаючи на вказане, доводи апеляційної скарги слід визнати безпідставними, а саму скаргу слід відхилити, ухвалу ж суду першої інстанції слід залишити без змін, як таку, що відповідає обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 29 серпня 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 27 лютого 2024 року.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді: Н.П. Крайник

М.М. Шандра