ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження № 22-ц/821/363/24Головуючий по 1 інстанції
Справа № 699/1190/22 Категорія: 311000000 Літвінова Г.М.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2024 року

м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів :

Сіренка Ю.В., Новікова О.М., Гончар Н.І.,

секретар: Широкова Г.К.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ;

відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «АТА»;

особа, яка подала апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю «АТА»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «АТА» на рішення Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 13 жовтня 2023 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «АТА» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и в:

У вересні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ТОВ «АТА» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позовної заяви зазначала, 23.05.2017 вона була прийнята на роботу до відповідача на посаду бухгалтера. 08.05.2020 позивач відправила на адресу відповідача письмову заяву про її звільнення із займаної посади з 12.05.2020 у зв`язку з терміновим переїздом до іншого міста з метою догляду за хворими батьками. Також 08.05.2020 вона разом з письмовою заявою про звільнення відправила свою письмову згоду на пересилання їй трудової книжки «Новою Поштою» Вказані заяви були отримані 12.05.2020 інспектором з кадрів ТОВ «АТА» Сліпченко І.Ю.

01.06.2020 позивач повторно на обидві адреси ТОВ «АТА» направила рекомендованими листами з описом вимогу про повернення трудової книжки, однак ОСОБА_2 відмовилася отримувати ці листи.

Позивача не було звільнено з роботи та не було повернуто трудову книжку, тому для захисту своїх прав вона звернулася до суду. За її позовом заочним рішенням Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 18.02.2022 було визнано припиненими трудові відносини на підставі ч. 1 ст. 38 КЗпП України з 12.05.2020.

Відповідач 17.08.2022 надіслав на її адресу оригінал трудової книжки та копію наказу про звільнення від 11.08.2022.

Позивач вважає період з 13.05.2020 до 11.08.2022 вимушеним прогулом, з огляду на що просить стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з розрахунку її середньоденної заробітної плати 263,41 грн за 563 робочі дні вимушеного прогулу, у загальному розмірі 148299,83 грн.

Рішенням Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 13 жовтня 2023 року позов ОСОБА_1 до ТОВ «АТА» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ «АТА» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 13.05.2020 до 09.06.2021 у розмірі 71384,11 грн.

Зобов`язано ТОВ «АТА» як податкового агента розрахувати від суми 71384,11 грн податки й інші обов`язкові платежі та збори, а також здійснити їх перерахування до відповідних бюджетних та позабюджетних фондів.

Стягнуто з ТОВ «АТА» на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати у виді витрат на правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн.

Стягнуто з ТОВ «АТА» на користь державного бюджету України судові витрати у виді судового збору у розмірі 713,77 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь державного бюджету України судові витрати у виді судового збору у розмірі 769,23 грн.

Мотивуючи прийняте рішення, суд першої інстанції вказав, що трудову книжку відповідач зобов`язаний був видати позивачу в день звільнення, тобто 12.05.2020, однак видав (направив поштою) 17.08.2022.

Керуючись нормою п. 4.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників від 29.07.1993 № 58 відповідач мав би видати наказ про звільнення позивача у день видачі трудової книжки, а також відповідно до вимог п. 2.10 Інструкції скласти новий запис у трудовій книжці про нову дату звільнення. У цьому випадку відповідач мав би самостійно нарахувати заробітну плату позивачу за весь час вимушеного прогулу (тобто з 12.05.2020 до 17.08.2022) та здійснити відповідні виплати на користь позивача.

У даному випадку відповідач, порушуючи вимоги пунктів 4.1 та 2.10 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників щодо визначення нового дня звільнення, позбавив позивача права отримати середній заробіток за час вимушеного прогулу - тобто заробітну плату, період стягнення якої та розмір на час спірних правовідносин обмежені не були.

Однак позивач такі дії відповідача не оскаржує.

Трудові відносини між сторонами припинено з 12.05.2020, проте рішення суду, яким цей факт установлено, набрало законної сили 25.03.2022, а фактично виконано відповідачем 17.08.2022. У день звільнення 12.05.2020 позивач не працювала, оскільки перебувала у відпустці, що установлено під час розгляду справи № 699/392/21, а відповідач взагалі не визнавав факт звільнення позивача. Позивач отримала повний розрахунок та трудову книжку лише 17.08.2022, отже відповідач порушив строки розрахунку, визначені ст. 116 КЗпП України.

Предметом цього позову є саме питання про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Порушивши вимоги пунктів 4.1 та 2.10 Інструкції, відповідач фактично визнав дату 12.05.2020 як дату, коли він мав здійснити повний розрахунок з позивачем.

Крім того, суд звернув увагу, що Верховна Рада України 05.02.2021 ухвалила закон України № 1217-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо обліку трудової діяльності працівника в електронній формі», який набрав чинності 10.06.2021. Серед іншого цей закон надав можливість вести трудові книжки в електронній формі.

Таким чином, позивач була позбавлена можливості працювати внаслідок невидачі їй відповідачем трудової книжки до внесення в КЗпП України вищевказаних змін щодо трудових книжок, тобто до 10.06.2021. З вказаної дати відсутність трудової книжки не перешкоджала працевлаштуванню позивача.

Відтак, суд дійшов висновку, що в даному випадку з відповідача на користь позивача слід стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні як спеціальний вид відповідальності роботодавця за порушення трудових прав працівника саме за період з 13.05.2020 до 09.06.2021, тобто за 271 робочий день.

Вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 3000,00 грн, суд першої інстанції, враховуючи практику Верховного Суду, зазначив, якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково, незалежно від результатів вирішення спору.

Не погоджуючись з рішенням Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 13 жовтня 2023 року, ТОВ «АТА» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просило вказане рішення скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, зазначає, що підставою для видачі трудової книжки та розрахунків при звільненні ОСОБА_3 є заочне рішення Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 18.02.2022 у справі № 699/321/21. Тому, не можна вважати затримкою розрахунків відповідачем у розумінні ст.ст. 116-117 КЗпП України, та вимушеним прогулом у розумінні ст. 235 КЗпП України, оскільки відбувався судовий розгляд справи і суд визначив дату припинення трудових відносин. Вказане рішення суду набрало законної сили лише 19.08.2022 і з цього моменту підлягало виконанню. Відтак, таке рішення змінило трудові відносини, щодо яких був спір.

Таким чином, обґрунтування в оскаржуваному рішенні, що з 12.05.2020 у позивача був вимушений прогул є незаконним та необґрунтованим, оскільки вимушений прогул це час, упродовж якого працівник з вини роботодавця не мав змоги виконувати трудові функції.

У день звільнення працівника підприємство зобов`язане здійснити з ним повний розрахунок і видати йому трудову книжку, що і було зроблене відповідачем після завершення розгляду справи № 699/321/11 в суді, тому підстави для застосування в даних правовідносинах поняття вимушеного прогулу відсутні.

Крім того, в апеляційній скарзі зазначено, що 08.07.2020 ОСОБА_1 зверталася з позовною заявою до ТОВ «АТА» про видачу трудової книжки та виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу (справа № 699/522/20), однак 21.04.2021 судом прийнято ухвалу про залишення позову без розгляду на підставі заяви ОСОБА_1 .

Тобто, законодавчо визначений строк для звернення позивача з вимогою про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу почав відлік з 08.07.2020. У зв`язку з чим, звернення до суду з позовною заявою про стягнення середнього заробітку 30.09.2022 порушує вимоги ст. 233 КЗпП України. При цьому, жодних обґрунтувань пропущеного строку позивачем надано не було.

01 лютого 2024 року на адресу Черкаського апеляційного суду від представника ОСОБА_1 адвоката Перебийніс С.В. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому сторона позивача просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

У відзиві на апеляційну скаргу зазначено, що не зважаючи на те, що ОСОБА_1 припинила трудові відносини з відповідачем 12.05.2020 (що підтверджено рішенням суду), фактично її звільнення відбулося 11.08.2022. Весь цей період ОСОБА_1 не могла працевлаштуватися на основну роботу, так як вона не була звільнена в ТОВ «АТА» і у відповідача перебувала її трудова книжка, а тому позивач вважає період з 13.05.2020 до 11.08.2022 вимушеним прогулом.

Тобто, позивач просила суд стягнути з відповідача середній заробіток не за час затримки видачі трудової книжки чи за час затримки розрахунку при звільненні, а саме за час її вимушеного прогулу з моменту, який визначив суд, як момент припинення трудових відносин, до моменту винесення відповідачем наказу про звільнення ОСОБА_1 з роботи.

У відзиві також зазначено, що ОСОБА_1 звернулася до суду в строк, який почав відлік з моменту набрання законної сили рішенням Корсунь-Шевченківського суду Черкаської області від 18.02.2022 (справа № 699/392/21), яким було встановлено факт припинення трудових відносин.

Заслухавши доповідь судді, представника відповідача, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Із матеріалів справи судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 працювала на посаді бухгалтера в ТОВ «АТА», та 08.05.2020 звернулася до ТОВ «АТА» із заявою про її звільнення із займаної посади з 12.05.2020 у зв`язку з переїздом по догляду за хворими батьками (т. 1 а.с. 77).

У зв`язку з тим що звільнення не відбулося, ОСОБА_1 08.07.2020 звернулася до суду з позовом до ТОВ «АТА» про витребування трудової книжки, у якому просила зобов`язати ТОВ «АТА» видати їй трудову книжку та виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу (т. 1 а.с. 80-83).

Ухвалою Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 21.04.2021 указаний позов ОСОБА_1 до ТОВ «АТА» залишено без розгляду у зв`язку з поданням позивачем заяви про залишення позову без розгляду (справа № 699/522/20) (т. 1 а.с. 83-84). У судовому засіданні в суді першої інстанції сторона позивача пояснила, що вказаний позов був залишений без розгляду через передчасність заявлених вимог, оскільки на той час позивач не була звільнена з роботи, отже для вимог про повернення трудової книжки та здійснення розрахунку не було підстав.

У подальшому ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ТОВ «АТА» про визнання припиненими трудових відносин, зобов`язання внести до трудової книжки запису про звільнення та видати трудову книжку (судова справа № 699/392/21, провадження №2/699/75/22).

Заочним рішенням Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 18.02.2022, яке набрало законної сили 25.03.2022:

- визнано припиненими трудові відносини між ОСОБА_1 та ТОВ «АТА» у зв`язку зі звільненням ОСОБА_1 з посади бухгалтера ТОВ «АТА» за власним бажанням на підставі ч. 1 ст. 38 КЗпП України з 12.05.2020;

- зобов`язано ТОВ «АТА» внести до трудової книжки ОСОБА_1 запис про звільнення з посади бухгалтера на підставі ч. 1 ст. 38 КЗпП України з 12.05.2020 та видати трудову книжку.

Вказаним рішенням було встановлено, що ОСОБА_1 працювала на посаді бухгалтера в ТОВ «АТА», та 08.05.2020 звернулася до ТОВ «АТА» із заявою про її звільнення із займаної посади з 12.05.2020 у зв`язку з переїздом по догляду за хворими батьками та з заявою про направлення на адресу відділення Нової пошти № 1 в м. Корсунь-Шевченківський Черкаської області заповненої належним чином її трудової книжки. Однак ОСОБА_1 не була звільнена та трудову книжку їй відповідач не повернув (т. 1 а.с. 9-12).

Відповідач ТОВ «АТА» 11.08.2022 прийняв наказ № 12-К «Про виконання рішення Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області у справі № 699/392/21», згідно з яким на підставі отриманого рішення Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області у справі №699/392/21 визнано припиненими трудові відносини з ОСОБА_1 за власним бажанням на підставі ч. 1 ст. 38 КзпП України з 12.05.2020; бухгалтерію зобов`язано провести повний розрахунок з ОСОБА_1 , надавши довідку про нараховані суми, належні при звільненні. Також наказано відшкодувати судові витрати в справі № 699/392/21 (т. 1 а.с. 21).

Крім того, наказом відповідача від 11.08.2022 № 13-К ОСОБА_1 звільнено з 12.05.2020 з посади бухгалтера згідно з рішенням Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області у справі № 699/392/21 від 18.02.2022 за власним бажанням на підставі ч. 1 ст. 38 КЗпП України (т. 1 а.с. 22).

ТОВ «АТА» 22.07.2022 письмово звернулося до позивача з листом від 21.07.2022 № 98, у якому просив письмово повідомити адресу, за якою можна відправити позивачу трудову книжку, а також просив повідомити актуальні реквізити для відшкодування судових витрат (т. 1 а.с. 14-15).

Цей лист, згідно з відомостями Укрпошти, позивач отримала 26.07.2022 (т. а.с. 16) та письмовою заявою просила направити її трудову книжку на вказану нею поштову адресу (т. 1 а.с. 17).

Трудову книжку та накази, у тому числі про звільнення, відповідач направив позивачу поштою 17.08.2022 (т. 1 а.с. 19).

У трудовій книжці позивача відповідач зробив запис про звільнення 12.05.2020 на підставі наказу № 13-К від 11.08.2022 (т. 1 а.с. 227-229).

Також 11.08.2022 відповідач здійснив на користь позивача необхідний при звільненні розрахунок (т. 1 а.с. 204-220).

ОСОБА_1 у період з 13.05.2020 до дати видачі їй відповідачем трудової книжки ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) не працювала. При цьому в період з 08.02.2023 по 08.05.2023 позивач перебувала на обліку як безробітна, що вбачається з записів в її трудовій книжці та з наданої Черкаським обласним центром зайнятості інформації (т. 1 а.с. 228).

Звертаючись до суду першої інстанції з даним позовом, ОСОБА_1 обґрунтовувала вимушений прогул тим, що трудові відносини з відповідачем припинилися 12.05.2020 (на виконання рішення суду), а фактично звільнення відбулося на підставі наказу від 11.08.2022. Позивачка зазначала, що в цей період вона не могла працевлаштуватися на іншу роботу, так як не була звільненою в ТОВ «АТА» і у відповідача перебувала її трудова книжка. А тому, вважає період з 12.05.2020 по 11.08.2022 вимушеним прогулом, а тому наявні підстави для стягнення з відповідача на її користь середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу .

Згідно з частиною першою статті 3 та статтею 4 КЗпП України трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулюються законодавством про працю, яке складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Право на працю, закріплене у статті 43 Конституції України, включає можливість заробляти собі на життя працею, яку особа вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Частиною першою статті 233 КЗпП України передбачено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Як встановлено з заочного рішення Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 18.02.2022 у справі № 699/392/21, яке набрало законної сили, уповноважена особа ТОВ «АТА» не здійснила звільнення ОСОБА_1 із займаної посади ні у строк, про який просила позивач, ні за два тижні після отримання відповідної заяви про звільнення. Разом з тим, позивач довела факт її переїзду з м. Києва до м. Корсунь-Шевченківський Черкаської області, що є підставою для розірвання трудового договору з ОСОБА_1 у той строк, у який остання просила у своїй заяві.

Факт наявності судового рішення, яким трудові відносини визнані припиненими з дати, зазначеної позивачем у заяві про звільнення, та яким відповідача зобов`язано внести відповідний запис про звільнення до трудової книжки, на думку колегії суддів, сам по собі свідчить про протиправність дій відповідача, які полягали у відмові (бездіяльності) ТОВ «АТА» звільнити працівника з роботи за власним бажанням, і позбавило права позивача влаштуватися на іншу роботу та працювати.

Відповідно до ст. 235 КЗпП України (у редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин), зокрема, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

У разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне за собою поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов`язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону. Якщо неправильне формулювання причини звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу в порядку і на умовах, передбачених частиною другою цієї статті.

У разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Тобто, вимушений прогул - це час, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений можливості працювати, тобто виконувати трудову функцію.

Вимушений прогул відбувається виключно за наявності вини роботодавця. Тому за цей час працівник, права якого були порушені роботодавцем, відповідно до державних гарантій, має безумовне право на отримання заробітної плати, розмір якої обраховується згідно з Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок № 100), і сама виплата, відповідно, названа середньою заробітною платою.

Правова природа середнього заробітку за час вимушеного прогулу відрізняється від правової природи середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Середній заробіток за час вимушеного прогулу - це заробітна плата, а середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні таким не є. Заробітна плата не може сплачуватися особі, яка не перебуває в трудових відносинах з роботодавцем, який проводить виплату.

Таким чином, середній заробіток за час вимушеного прогулу входить до структури заробітної плати, бо є заробітною платою.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.02.2022 в справі № 755/12623/19.

З урахуванням викладеного, слід зробити висновок, що підставою для стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу може бути: незаконне звільнення працівника з подальшим поновленням; неправильне формулювання причини звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника; затримка у видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу.

У справі, що переглядається, мало місце затримка у видачі трудової книжки ОСОБА_1 .

Разом з тим, відповідно до п. 2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників від 29.07.1993 № 58, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення у день звільнення, і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Пунктом 4.1 вказаної Інструкції встановлено, що у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів. Власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення. Днем звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки. Про новий день звільнення видається наказ і вноситься запис до трудової книжки працівника. Раніше внесений запис про день звільнення визнається недійсним у порядку, встановленому пунктом 2.10 цієї Інструкції.

Як вбачається з матеріалів справи, позивача на виконання рішення суду було звільнено 12.05.2020, однак трудова книжка була направлена ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку 17.08.2022.

Тобто, враховуючи п. 4.1 Інструкції, відповідач мав би видати наказ про звільнення позивача у день видачі трудової книжки, а також відповідно до вимог п. 2.10 Інструкції скласти новий запис у трудовій книжці про нову дату звільнення.

Тоді б, на виконання вимог ст. 235 КЗпП України (у редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин), відповідач мав би самостійно нарахувати заробітну плату позивачу за весь час вимушеного прогулу (тобто з 13.05.2020 до 17.08.2022) та здійснити відповідні виплати на користь позивача.

Однак відповідач лише виконав рішення суду та видав наказ від 11.08.2022, за яким звільнив позивача 12.05.2020, чим позбавив позивача права на отримання середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Однак, такі дії відповідача позивачка не оскаржувала, на що правильно звернув увагу суд першої інстанції.

Натомість, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що предметом цього позову є саме питання про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, оскільки, порушивши вимоги пунктів 4.1 та 2.10 Інструкції, відповідач фактично визнав дату 12.05.2020 як дату, коли він мав здійснити повний розрахунок з позивачем, так як повний розрахунок з працівником має бути здійснений у день звільнення. Однак, повний розрахунок позивачка отримала лише 17.08.2022.

Відповідно до положень статей 47, 48 КЗпП (у редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин) власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що право на справедливий судовий розгляд є процесуальним правом кожної людини, чиї права порушені, не визнані чи оспорюються. Суть цього права полягає в тому, що, по-перше, воно є правом для захисту інших прав, а по-друге, це право має власну самодостатню цінність як складовий елемент принципу верховенства права.

Апеляційний суд вважає правомірним висновок суду першої інстанції, що ухвалення судом рішення про стягнення на користь позивача середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, тобто з 13.05.2020 по 17.08.2022, не буде відповідати принципу справедливості. Оскільки, рішення у справі № 699/392/21, яким трудові відносини між сторонами визнано припиненими, набрало законної сили лише 25.03.2022. Відповідач, не вважаючи позивача звільненою, не міг раніше видати останній її трудову книжку. У свою чергу, позивачка будь-яких інших негативних наслідків через неналежну поведінку відповідача, окрім як неможливість влаштуватись на іншу роботу у зв`язку з невидачею їй трудової книжки, не зазначала.

Таким чином, враховуючи принцип справедливості, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 13.05.2020 до 09.06.2021, тобто до моменту запровадження електронних трудових книжок Законом України № 1217-ІХ «Про внесення змій до деяких законодавчих актів України щодо обліку трудової діяльності працівника в електронній формі» від 05.02.2021, який набрав чинності 10.06.2021.

Тобто, з 10.06.2021 відсутність трудової книжки не перешкоджала працевлаштуванню позивачки.

Розрахований розмір середньої заробітної плати позивача в сумі 263,41 грн відповідачем в апеляційній скарзі не оскаржувався, тому для розрахунку середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суд враховує вказану суму. Відтак, середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 13.05.2020 по 09.06.2021 становить 71384,11 грн (271 день х 263,41 грн).

За викладених обставин, враховуючи, що права позивача, як працівника, були порушені, що встановлено заочним рішенням Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області у справі № 699/392/21 від 18.02.2022, беручи до уваги, що порушені права мають бути захищені, зважаючи на принцип справедливості судового рішення, та враховуючи відсутність права виходу за межі позовних вимог, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, задовольняючи позов частково та стягнувши з відповідача на користь позивача середній заробіток в сумі 71384,11 грн за період з 13.05.2020 по 09.06.2021.

Правильність висновків суду першої інстанції, в апеляційній скарзі ТОВ «АТА» не спростовано. Підстав для скасування рішення скаржником не доведено та колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «АТА» залишити без задоволення.

Рішення Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 13 жовтня 2023 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «АТА» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і підлягає касаційному оскарженню в порядку і строках, визначених ЦПК України.

Повний текст постанови складено 28 лютого 2024 року.

Судді Ю.В. Сіренко

Н.І. Гончар

О.М. Новіков