Справа № 212/2266/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2024 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого ? судді Борис О.Н., секретаря судового засідання Годунової В.Г., за участі позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі, у режимі відеоконференції, в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про поділ майна та зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про поділ майна

встановив:

В лютому 2024 року до Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області через систему «Електронний суд» надійшла позовна заява ОСОБА_1 , в інтересах якого діє його представник адвокат Повалій О.В., до ОСОБА_4 про поділ майна, який обґрунтований тим, що 16.09.2017 року між позивачем та відповідачем був укладений шлюб. Від шлюбу сторони мають спільну малолітню дитину сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вказаний шлюб було розірвано на підставі рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18.09.2023 року. За період шлюбу за сумісні кошти для потреб сім`ї 24.11.2017 року позивач та відповідач придбали у власність нерухоме майно, а саме: квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі Договору купівлі-продажу. У вказаному Договорі відповідач зазначена як покупець, право власності на квартиру було зареєстровано на її ім`я. У 2023 році позивач припинив мешкати у вищезазначеній квартирі. Наразі там проживає відповідач з їхнім малолітнім сином, на утримання якого з позивача стягуються аліменти. Після від`їзду позивача, відповідач без відома останнього змінила замки на вхідних дверях та не визнає, що їхні з позивачем права на квартиру є рівними. Будь-які спроби вирішити спір у позасудовому порядку не мали успіху, тому позивач вимушений звернутися до суду задля забезпечення своїх прав та можливості у майбутньому вільно розпоряджатися належним йому майном.

На підставі викладеного, просив суд визнати квартиру, яка розташована за вищевказаною адресою, об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , та розподілити її визнавши право власності по 1/2 частини вищезазначеної квартири за кожним із подружжя.

Ухвалою суду від 18.03.2024 року позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. Відповідачу встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву.

11.04.2024 року на адресу суду через систему «Електронний суд» від відповідача ОСОБА_4 , в інтересах якої діє її представник адвокат Страх В.О., надійшла зустрічна позовна заява до ОСОБА_1 , в якій зазначено, що 16.09.2017 року між сторонами було укладено шлюб. Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18.09.2023 року вказаний шлюб був розірваний. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 24.11.2017 року, лише через два місяці після укладення шлюбу, на ім`я ОСОБА_4 було придбано і зареєстровано квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . Квартира придбана на підставі Договору купівлі-продажу квартири від 24.11.2017 року. Спірну квартиру було придбано виключно за особисті кошти позивача за зустрічним позовом - ОСОБА_4 , набуті нею до шлюбу. Так, ще у січні 2011 року на ім`я ОСОБА_6 були внесені кошти в АТ «Укрсиббанк» у розмірі 5050,00 євро, які накопичувалися весь проміжок часу до придбання спірної квартири і лише 14.11.2017 року, за 10 днів до купівлі нерухомого майна, були зняті з депозитного рахунку ОСОБА_4 та використані для придбання нерухомого майна. На придбання квартири було знято 4623,12 євро, що еквівалентно 142735,86 грн на день зняття. Відповідно до п. 4 вказаного Договору, вартість вищевказаної квартири за взаємною згодою сторін становить 156780,00 грн, які довірена особа продавця отримала від покупця шляхом проведення безготівкового розрахунку до підписання цього договору. Різниця між ціною продажу та розміром знятого депозиту складає всього суму у розмірі 14044,14 грн, яка була додана позивачем також з особистих збережень. Таким чином, квартира придбана за особисті кошти, а не за спільні кошти сімейного бюджету. Крім того, за спільні кошти сторін було придбано транспортний засіб марки ГАЗ модель 33021, 2001 рік випуску, номер кузова (шасі, рама) у договору купівлі-продажу транспортного засобу 9254, VIN НОМЕР_1 . Транспортний засіб знаходиться у фактичному володінні та користуванні відповідача та оформлений на ім`я відповідача. Просила суд визнати, що вищевказана квартира за адресою: АДРЕСА_1 є особистою приватною власністю ОСОБА_4 . Також визнати, що вищезазначений транспортний засіб є спільною сумісною власністю сторін, частки яких є рівними, по 1/2 частині кожному, та поділити між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 набуте майном наступним чином: визнати за ОСОБА_1 право власності цілою частиною на вищевказаний транспортний засіб марки ГАЗ, стягнувши з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 грошову компенсацію у розмірі 121120,00 грн за 1/2 частину автомобіля, яка належить позивачу за зустрічним позовом, припинивши право власності ОСОБА_4 на зазначене майно, та стягнути з відповідача за зустрічним позовом витрати на сплату судового збору.

У відзиві на позовну заяву, який надійшов до суду 11.04.2024 року через систему «Електронний суд», представник відповідача ОСОБА_4 адвокат Страх В.О. зазначив, що заперечує проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 . Так, лише через два місяці після укладення шлюбу, на ім`я ОСОБА_4 було придбано і зареєстровано квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . Квартира придбана на підставі Договору купівлі-продажу квартири від 24.11.2017 року. Спірну квартиру було придбано виключно за особисті кошти позивача за зустрічним позовом - ОСОБА_4 , набуті нею до шлюбу. Так, ще у січні 2011 року на ім`я ОСОБА_6 були внесені кошти в АТ «Укрсиббанк» у розмірі 5050,00 євро, які там накопичувалися весь проміжок часу до придбання спірної квартири і лише 14.11.2017 року, за 10 днів до купівлі нерухомого майна, були зняті з депозитного рахунку ОСОБА_4 та використані для придбання нерухомого майна. На придбання квартири було знято 4623,12 євро, що еквівалентно 142735,86 грн на день зняття. Відповідно до п. 4 вказаного Договору, вартість вищевказаної квартири за взаємною згодою сторін становить 156780,00 грн. Різниця між ціною продажу та розміром знятого депозиту складає всього суму у розмірі 14044,14 грн, яка була додана також з особистих збережень. Таким чином, квартира придбана за особисті кошти ОСОБА_4 , а не за спільні кошти сімейного бюджету. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Ухвалою суду від 11.04.2024 року зустрічний позов ОСОБА_4 було прийнято до спільного розгляду з первісним позовом, об`єднано вимоги за зустрічним позовом в одне провадження з первісним позовом. Розгляд справи ухвалено проводити за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання у справі.

25.04.2024 року від представника відповідача за зустрічним позовом адвоката Повалій О.В. у справі надійшов відзив на зустрічну позовну заяву, в якому зазначено, що позивач не був обізнаний про існування депозитного рахунку та не знає яким шляхом відбувалося поповнення коштів на ньому. Сторони до укладення шлюбу вже проживали спільно близько трьох років. Позивач за зустрічним позовом не працювала, у той час як відповідач здійснював підприємницьку діяльність та дбав про їх належне матеріальне забезпечення. Відповідач за зустрічним позовом не заперечує, що вони збирали кошти, але вони здійснювали ці накопичення спільно і з метою придбання квартири після укладення шлюбу, що й було реалізовано. Відповідачу за зустрічним позовом невідомо куди була витрачена позивачем зазначена у зустрічній позовній заяві сума грошових коштів, знята з її депозитного рахунку. Окрім того, в пункті 13 Договору купівлі-продажу від 24.11.2017 року зазначено: «Покупець стверджує, що вищевказана квартира набувається нею в спільну сумісну власність. 24.11.2017 за реєстровим № 797 отримано згоду другого з подружжя про згоду на купівлю вищевказаної квартири.». Також щодо заявленої вимоги про визнання транспортного засобу ГАЗ модель 33021, 2001 рік випуску, спільною сумісною власністю сторін ОСОБА_1 заперечує, оскільки право власності на спірний автомобіль за останнім зареєстроване не було, відповідач за зустрічним позовом не набув права власності на даний транспортний засіб, який відповідно не може бути визнаний об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Просив суд задовольнити позовні вимоги за первісним позовом та відмовити у задоволенні зустрічного позову.

Ухвалою суду від 04.06.2024 року задоволено клопотання представника позивача-відповідача та витребувано у приватного нотаріуса Криворізького районного нотаріального округу Вакуліч О.С. та з Територіального сервісного центру МВС №1248 докази у справі.

04.06.2024 року на підставі ухвали суду було задоволено клопотання представників сторін та витребувано з Головного управління ДПС у Дніпропетровській області докази у справі.

Ухвалою суду від 08.07.2024 року підготовче судове засідання відкладено на підставі заяв представників сторін.

Ухвалою суду від 29.07.2024 року закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду по суті.

28.10.2024 року розгляд справи було відкладено на підставі заяви представника позивача-відповідача.

У судовому засіданні позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 та його представник адвокат Повалій О.В. просили суд задовольнити позовні вимоги за первісним позовом, розділивши між позивачем та відповідачем квартиру, по 1/2 частини на кожного, та відмовити у задоволенні позовним вимог за зустрічним позовом.

Представник відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом адвокат Страх В.О. зазначив, що відсутні докази про придбання спірної квартири за спільні кошти сторін, а також докази наявності коштів у позивача для придбання квартири. Квартира придбана через 2 місяці після реєстрації шлюбу. Крім того, наявний договір купівлі-продажу транспортного засобу ОСОБА_1 . Витрати на правову допомогу вважає завищеними. Просив суд у задоволенні первісного позову відмовити, зустрічні позовні вимоги задовольнити.

Допитана у судовому засідання в якості свідка ОСОБА_7 пояснила, що є матір`ю ОСОБА_1 . Останній проживав разом з ОСОБА_4 до одруження більше 2 років. Після одруження ОСОБА_1 та ОСОБА_4 переїхали та проживали окремо. ОСОБА_4 не працювала. ОСОБА_1 займався підприємницькою діяльністю торгівля продуктами. Про наявний грошовий депозит у ОСОБА_4 свідок не знала. Квартира була куплена за кошти ОСОБА_1 та суму грошей в розмірі приблизно 2500,00 доларів додали батьки. За кошти батьків проведено ремонт в квартирі. Наразі ОСОБА_1 проживає за орендованій квартирі, оскільки ОСОБА_4 було змінено замки в квартирі. У ОСОБА_1 був автомобіль, який використовувався ним для підприємницької діяльності.

Допитаний у судовому засідання в якості свідка ОСОБА_8 пояснила, що ОСОБА_1 є її рідним племінником. До одруження ОСОБА_1 та ОСОБА_4 проживали у батьків ОСОБА_1 . Після одруження подружжя купило житло, робили в ньому ремонт. Все, що було придбано в квартиру куплено за кошти ОСОБА_1 та його батьків. ОСОБА_4 не працювала. На придбання квартири батьки ОСОБА_1 також давали кошти. ОСОБА_4 придбала автомобіль марки Пежо, який оформила на свою матір.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 13, ч. 3 ст. 12 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках і кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Частинами 1, 6 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд, заслухавши представників сторін та пояснення свідків дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Так, 16 вересня 2017 року між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , було укладено шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 . (а.с. 10)

Від шлюбу сторони мають спільну малолітню дитину сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 . (а.с. 9)

Згідно з копією рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18.09.2023 року у цивільній справі №212/4715/23, шлюб між сторонами було розірвано. (а.с. 11)

24 листопада 2017 року між ОСОБА_10 (продавцем), від імені якого на підставі довіреності діяв ОСОБА_11 , та ОСОБА_4 (покупцем) було укладено Договір купівлі-продажу двокімнатної квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 47,9 кв.м, житловою площею 29,1 кв.м. Згідно звіту про оцінку майна від 22.11.2017, виданого товариством з обмеженою відповідальністю «АТРІ-ГРУП», вартість вищевказаної квартири становить 145710,00 грн (п.п. 1, 3 Договору), що підтверджується копією вказаного Договору, що міститься в матеріалах справи. (а.с. 45-46)

Згідно з п. 4 Договору, вартість вищевказаної квартири за взаємною згодою сторін становить 156780,00 грн.

Відповідно до п. 13 Договору, покупець стверджує, що вищевказана квартира набувається нею в спільну сумісну власність. 24.11.2017 за реєстровим № 797 отримано згоду другого з подружжя про згоду на купівлю вищевказаної квартири. Заява зберігається в справах нотаріуса.

Договір посвідчено приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Вакуліч О.С. 24.11.2017 року.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за №348266338 від 27.09.2023 року, ОСОБА_4 на праві власності належить двокімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 47,9 кв.м, житловою площею 29,1 кв.м, на підставі Договору купівлі-продажу квартири серії та номер: 799, виданого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Вакуліч О.С. 24.11.2017 року. (а.с. 12)

Згідно з копією Звіту про оцінку нерухомого майна від 19.02.2024 року, долученого до первісного позову, ринкова вартість вищевказаної двокімнатної квартири, загальною площею 47,9 кв.м, житловою площею 29,1 кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 становить 790000,00 грн. (а.с. 13-22)

Згідно з відомостями, що містяться в Довідці про оціночну вартість об`єкта нерухомості від 09.04.2024 року, наданої представником відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом, оціночна вартість вищевказаної двокімнатної квартири, загальною площею 47,9 кв.м, житловою площею 29,1 кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 становить 548190,67,00 грн. (а.с. 41-42)

Згідно з копією Договору купівлі-продажу транспортного засобу №7167/20/011066 від 01.04.2020 року, ОСОБА_1 був придбаний транспортний засіб, а саме транспортний засіб марки ГАЗ модель 33021, 2001 рік випуску, номер кузова (шасі, рама) НОМЕР_4 ,VIN НОМЕР_1 . Ціна транспортного засобу за домовленістю сторін становить 1000,00 грн. (а.с. 47)

Також на підтвердження позовних вимог за зустрічним позовом було надано копію Договору комісії №7167/20/011066 від 01.04.2020 року щодо продажу вищевказаного транспортного засобу та копію Акта огляду реалізованого транспортного засобу від 01.04.2020 року, де у відомостях про покупця зазначено - ОСОБА_1 . (а.с. 61-62)

Відповідно до копії Виписки за клієнтським рахунком ОСОБА_4 № НОМЕР_5 за період з 29.01.2011 по 15.11.2017 роки, 15.02.2011 року на банківський рахунок № НОМЕР_5 , відкритого на ім`я ОСОБА_12 (після укладання шлюбу ОСОБА_13 ) були внесені кошти в АТ «Укрсиббанк» у розмірі 5050,00 євро. 14.11.2017 року грошові кошти у розмірі 4623,12 євро, що еквівалентно 142735,86 грн на день зняття, були зняті з депозитного рахунку ОСОБА_4 (а.с. 48-56)

На підтвердження позовних вимог за зустрічним позовом в матеріалах справи містяться індивідуальні відомості Пенсійного фонду України з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, форми ОК-5, відносно ОСОБА_4 за період з 2010 по 2022 роки. (а.с. 58-59)

ОСОБА_1 з 18.03.2013 року по 05.02.2020 року був зареєстрований в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань як фізична особа підприємець. (а.с. 100)

Відповідно до відповіді приватного нотаріуса Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Вакуліч О.С. за вих. №99/01-16 від 02.07.2024 року, наданої на виконання ухвали суду від 04.06.2024 року, ОСОБА_1 і ОСОБА_4 було роз`яснено, що квартира набувається ними за спільні кошти та буде об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, про що свідчить п. 13 Договору купівлі-продажу та про що вказано в заяві-згоді. Також до відповіді було додано копію заяви-згоди ОСОБА_1 від 24.11.2017 року, в якій зазначено, що гроші, які будуть витрачені на купівлю вищевказаної квартири (за адресою: АДРЕСА_1 ), є спільною сумісною власністю. ОСОБА_1 відомо, що придбана квартира буде об`єктом права спільної сумісної власності як такий, що набувається сторонами за час шлюбу. (а.с . 127-128)

Згідно відповіді Територіального сервісного центру МВС №1248 Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Дніпропетровській та Запорізькій областях за вих. №31/29/1248/24-3944-2024 від 05.07.2024, наданої на виконання ухвали суду від 04.06.2024 року, згідно Єдиного державного реєстру транспортних засобів станом на 05.07.2024 року вантажний автомобіль ГАЗ 33021, 2001 року випуску, кузов НОМЕР_4 , VIN НОМЕР_1 , № шасі НОМЕР_4 , н.з. НОМЕР_6 зареєстровано 09.06.2016 року за громадянином ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с. 130)

Також згідно відповіді Головного управління ДПС у Дніпропетровській області за вих. № 31284/5/04-36-12-03-13 від 04.07.2024, наданої на виконання ухвали суду від 04.06.2024 року, за період з 1 кварталу 2015 року по 4 квартал 2017 року відносно ОСОБА_1 наявні суми нарахованого доходу, а саме: за 2016 рік 1940,00 грн, 4536,91 грн, 9763,29 грн, 30000,00 грн, 40000,00 грн, за 2017 рік 42000,00 грн. Відносно ОСОБА_4 за вказаний період наявні суми нарахованого доходу, а саме: за 2015 рік - 1080,08 грн, 1200,00 грн. (а.с. 136-137)

Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України (далі - СК України), майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Аналогічні положення містить також стаття 368 ЦК України.

Конструкція норми ст. 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільності набутого майна щодо певного об`єкта в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її заперечує.

Згідно ст. 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ч. 1 ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Згідно з ч. 1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ст. 71 СК України, якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК) відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема серед іншого, можуть бути: транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.

Вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Відповідно до ч.ч. 6, 7 ст. 57 СК України, суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. Якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю.

Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном, визначено у ст. 317 ЦК України.

Згідно зі ст. 319 ЦК України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном, керуючись виключно власними інтересами, здійснюючи щодо цього майна будь-які дії, які не повинні суперечити закону і не порушують прав інших осіб та інтересів суспільства. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

У відповідності до ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Згідно до ст.ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно до ч.1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Згідно до ч.2, 3 цієї статті майно може належати особам на праві спільної часткової власності або на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч. 4 спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до ч. 1 ст. 357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.

У відповідності до ч. 3 ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Згідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 369 ЦК України передбачено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Співвласники мають право уповноважити одного з них на вчинення правочинів щодо розпорядження спільним майном. Правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень.

Так, статтею 70 СК України встановлено, що в разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Вищевказана стаття визначає правила розпорядження подружжям майном, що є об`єктом права їх спільної сумісної власності. Таке розпорядження здійснюється шляхом укладення дружиною та/або чоловіком різноманітних правочинів з іншими особами. Якщо правочин щодо спільного майна укладає один з подружжя, то воля другого з подружжя, його згода на укладення правочину має бути з`ясована окремо.

За нормами сімейного законодавства умовою належності майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані з сім`єю інтереси одного з подружжя.

Тобто сімейне законодавство передбачає виникнення спільної сумісної власності на майно і рівні права подружжя щодо володіння, користування і розпорядження ним.

Право на майно виникає в обох із подружжя одночасно, в момент набуття його хоча б одним з них, і оформлення права власності на ім`я другого з подружжя юридичного значення не має, оскільки майно знаходиться у спільній сумісній власності подружжя без визначення часток.

Так, зважаючи на передбачену законодавчими приписами можливість спростування презумпції спільності майна, набутого подружжям, необхідним є надання оцінки, із відповідним обґрунтуванням їх відхилення або прийняття, тим аргументам, якими один із подружжя доводить належність такого майна йому особисто на праві приватної власності.

Судом встановлено, що сторони перебували з 16.09.2017 року у зареєстрованому шлюбі. 18.09.2023 року їх шлюб було розірвано. Під час перебування у шлюбі 24.11.2017 року ОСОБА_4 було укладено Договір купівлі-продажу двокімнатної квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 47,9 кв.м, житловою площею 29,1 кв.м.

Вказане також підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за №348266338 від 27.09.2023 року.

Згідно з п. 4 вищезазначеного Договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Вакуліч О.С. 24.11.2017 року, вартість вищевказаної квартири за взаємною згодою сторін становить 156780,00 грн.

Відповідно до п. 13 Договору, покупець стверджує, що вищевказана квартира набувається нею в спільну сумісну власність.

Як вбачається з відповіді приватного нотаріуса Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Вакуліч О.С. від 02.07.2024 року, ОСОБА_1 і ОСОБА_4 було роз`яснено, що квартира набувається ними за спільні кошти та буде об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, про що свідчить п. 13 Договору купівлі-продажу та про що вказано в заяві-згоді.

З огляду на те, що вищевказана квартира за адресою: АДРЕСА_1 була придбана в період перебування ОСОБА_1 та ОСОБА_4 у зареєстрованому шлюбі, вона відповідно до положень ст. 60 Сімейного кодексу України, ст. 368 ЦК України належить дружині та чоловікові ОСОБА_4 та ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності, як об`єкти права спільної сумісної власності подружжя.

Така правова позиція викладена у Постанові Верховного Сду від 11.09.2019 року № 61-26790св18, Постанові Верховного Суду України від 27.04.2016 № 6-486цс16, Постанові Верховного Суду № 61-5530св18.

Доводи відповідача ОСОБА_4 та адвоката Страх В.О. щодо придбання спірної квартири особисто ОСОБА_4 , спростовуються матеріалами справи.

Зважаючи на викладене суд вважає такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги позивача ОСОБА_1 та вважає за необхідне розділити майно, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_4 з визнанням за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 47,9 кв.м, житловою площею 29,1 кв.м. та визнанням за ОСОБА_4 права власності на 1/2 частину цієї ж квартири.

Враховуючи зазначені обставини та вищезазначені вимоги чинного законодавства, а також наведену правову позицію, суд вважає безпідставними доводи ОСОБА_4 про те, що вказана квартира не є спільною власністю подружжя.

Суд вважає, що доводи ОСОБА_4 про одноосібність володіння нею вищевказаною спірною квартирою та про те, що вищевказана квартира була придбана в період шлюбу за особисті кошти останньої та про те, що ОСОБА_1 ні коштами, ні працею не приймав участь у придбані квартири, а тому, за твердженням ОСОБА_4 , ця квартира не належить до об`єктів спільної сумісної власності, позбавлені юридичного обґрунтування, і суд вважає, що ОСОБА_4 не спростовано презумпцію спільності майна подружжя і достатніх доказів протилежного нею суду не надано.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Вищенаведений висновок суду щодо не спростування відповідачем за первісним позовом та позивачем за зустрічним позовом презумпції спільності майна подружжя, а саме щодо спірної квартири, відповідає висновкам, викладеним у постанові Верховного Суду від 22.04.2020 року в справі № № 200/786/15-ц (провадження № 61-5018св19).

Окрім того, позивачем за зустрічним позов зазначено, що в період шлюбу за спільні кошти ОСОБА_1 було куплено транспортний засіб, який є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, а саме транспортний засіб марки ГАЗ модель 33021, 2001 рік випуску, номер кузова (шасі, рама) у договору купівлі-продажу транспортного засобу 9254, VIN НОМЕР_1 . На підтвердження вказаного ОСОБА_4 надала до суду копії Договору купівлі-продажу транспортного засобу від 01.04.2020 року, Договору комісії від 01.04.2020 року щодо продажу вищевказаного транспортного засобу та копію Акта огляду реалізованого транспортного засобу від 01.04.2020 року, де у відомостях про покупця зазначено - ОСОБА_1 .

Водночас, як вбачається з відповіді Територіального сервісного центру МВС №1248 Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Дніпропетровській та Запорізькій областях від 05.07.2024, згідно Єдиного державного реєстру транспортних засобів станом на 05.07.2024 року вантажний автомобіль ГАЗ 33021, 2001 року випуску, кузов НОМЕР_4 , VIN НОМЕР_1 , № шасі НОМЕР_4 , н.з. НОМЕР_6 зареєстровано 09.06.2016 року за громадянином ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Отже, вищевказаний транспортний засіб не перебуває у власності ОСОБА_1 та не може бути об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

На підставі вищевикладеного, суд приходить про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про поділ майна. Так, слід визнати квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 47,9 кв.м, житловою площею 29.1 кв.м, об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , а також визнати за останніми право власності по 1/2 частини вказаної квартири.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про поділ майна слід залишити без задоволення.

Згідно із ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020р. у справі № 755/9215/15-ц).

Так, представником позивача за первісним позовом було подано до суду заяву про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати у справі, зокрема витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 17500,00 грн. На підтвердження розміру вказаних витрат надано копію свідоцтва про заняття адвокатською діяльністю, копію ордера на надання правничої (правової) допомоги, копію Договору №060224/1 про надання адвокатських послуг (правничої допомоги) від 06.02.2024 року, копії Актів приймання-передачі виконаних робіт за надану правничу допомогу на підставі Договору, копії квитанцій про оплату послуг на загальну суму 17500,00 грн.

Суд виходить із того, що витрати на правову допомогу пов`язані з розглядом даної справи (в якій адвокат готував позовну заяву, процесуальні документи), враховуючи обґрунтованість та пропорційність їх розміру з урахуванням виконаної адвокатом роботи та предмету спору, підлягають стягненню у розмірі 17500,00 грн.

Також, за проведення оцінки майна стороною позивача за первісним позовом було сплачено 1000,00 грн, що підтверджується копією квитанції серії ААК №523956, тому оскільки вказані витрати пов`язані з розглядом справи, суд вважає необхідним відшкодувати їх ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_4 підлягають стягненню на користь ОСОБА_1 понесені витрати по справі - сплачений судовий збір у розмірі 3160,00 грн.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17 червня 2011 року), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів.

Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Керуючись ст.ст. 317-319, 355, 356, 358, 368, 369 ЦК України, ст.ст. 3, 21, 57, 60, 61, 63, 65, 69, 70, 71, 74 СК України, ст.ст. 1, 4, 10, 12, 13, 19, 76-82, 141, 258, 259, 263-265, 273 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про поділ майна - задовольнити.

Визнати квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 47,9 кв.м, житловою площею 29.1 кв.м, об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на 1/2 частину квартири, загальною площею 47,9 кв.м, житловою площею 29.1 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , право власності на 1/2 частину квартири, загальною площею 47,9 кв.м, житловою площею 29.1 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про поділ майна залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 17500,00 грн (сімнадцять тисяч п`ятсот гривень 00 копійок).

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 витрати на оцінку майна у розмірі 1000,00 грн (одна тисяча гривень 00 копійок).

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 3160,00 грн (три тисячі сто шістдесят гривень 00 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_7 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_8 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 .

Повний текст рішення суду складений та підписаний 29 листопада 2024 року.

Суддя: О. Н. Борис