Справа №760/9366/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2024 року Солом`янський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Кушнір С.І.,

секретар судового засідання - Федоренко Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби України у місті Києві та Київській області, Солом`янський відділ Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області про встановлення факту, що має юридичне значення, -

встановив:

27 квітня 2023 року до суду надійшла заява ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Центральне міжрегіональне управління Державної Міграційної служби України у місті Києві та Київській області, Солом`янський відділ Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області про встановлення факту, що має юридичне значення, у якій заявниця просила встановити факт народження ОСОБА_2 в 1921 році на території України, а саме - в селі Бегун Славічанського району Житомирської області (зараз - село Бігунь Коростенського району Житомирської області), яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України».

Вимоги заяви обґрунтовано тим, що заявниця ОСОБА_3 є громадянкою російської федерації і має намір отримати громадянство України.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про громадянство України» особа (іноземець або особа без громадянства), яка сама чи хоча б один із її батьків або її дід чи баба, прадід чи прабаба, або її рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один із її батьків або її дід чи баба, прадід чи прабаба, або її рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), а також її неповнолітні діти мають право на набуття громадянства України за територіальним походженням.

Дідусь заявниці - ОСОБА_2 народився у 1921 році в селі Бегун Славічанського району Житомирської області (зараз - село Бігунь Коростенського району Житомирської області), за національністю є українцем.

Однак, свідоцтво про народження дідуся втрачено, за даними Державного архіву Житомирської області у Волинській загальногубернській книзі реєстрації народжень за 1921 рік запису про народження ОСОБА_2 не виявлено, книга реєстрації надходжень по с. Бігунь Овруцького повіту Волинської губернії за 1921 рік на зберігання до архіву не надходила, тому підтвердити дату народження ОСОБА_2 неможливо.

Оскільки в книгах реєстрації актів громадянського стану, які збереглися, запису про народження ОСОБА_2 немає, отримати необхідні документи заявниця не має можливості, окрім як у спосіб звернення до суду.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 27.04.2023 р. зазначену цивільну справу передано в провадження судді Солом`янського районного суду м. Києва Кушнір С.І.

Ухвалою суду від 01 травня 2023 року відкрито окреме провадження та призначено справу до судового розгляду.

01 серпня 2023 року представник Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області подав письмові пояснення, у яких просив заяву залишити без задоволення з наступних підстав.

Зі слів заявниці її дідусь - ОСОБА_2 народився у 1921 році в селі Бегун Славічанського району Житомирської області (зараз - село Бігунь Коростенського району Житомирської області), за національністю є українцем, що встановлюється з копії військового квитка серії НОМЕР_1 , виданим 31 січня 1964 року Заларінським районним військовим комісаріатом іркутської області. Однак, в документах, які надано заявницею на підтвердження факту родинних відносин заявниці з ОСОБА_2 , національність якого вказана як росіянин. Вказане ставить під сумнів достовірність даних внесених у військовий квиток ОСОБА_2 .

Крім того, п. 1 Закону України «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року» зупинено у відносинах з Російською Федерацією дію Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року і ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року №240/94-ВР.

Таким чином, Солом`янський відділ ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області на має можливості підтвердити законність видачі та документи на підставі яких було видано військовий квиток ОСОБА_2 та перевірити факт видачі документів, які підтверджують факт родинних зв`язків між заявницею з ОСОБА_2 .

Представниця заявниці у судовому засіданні вимоги заяви підтримала та просила задовольнити у повному обсязі, з підстав зазначених у ній.

Представники заінтересованих осіб у судове засідання не з`явилися, про розгляд справи повідомлялися у встановленому законом порядку. Через канцелярію суду подали заяви про розгляд справи без їх участі.

Заслухавши пояснення представника заявниці, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, суд встановив наступні обставини та дійшов таких висновків.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Частиною першою статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Перелік юридичних фактів, що підлягають установленню в судовому порядку, визначений у частині першій статті 315 цього Кодексу, не є вичерпним.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них має залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, при цьому має бути з`ясована мета його встановлення; встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлено спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови.

В порядку окремого провадження розглядаються справи за заявою фізичних осіб про встановлення фактів, якщо встановлення фактів не пов`язується з наступним вирішенням спору про право, і чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.

Таким чином, юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.

Такий висновок висловлено у постановах Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі №755/13027/18 та від 16 червня 2021 року у справі №597/971/17.

Отже, законом передбачена можливість встановлення юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких відносяться і факти народження на території України, що можуть мати значення для виникнення права особи на набуття громадянства України.

Судом встановлено, що заявниця ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою російської федерації та 08 січня 2019 року отримала посвідку на постійне проживання в Україні № НОМЕР_2 .

За відомостями Відділу з питань реєстрації місця проживання/ перебування фізичних осіб Шевченківської РДА, заявниця з 25 листопада 2020 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

14 вересня 2007 року заявниця уклала шлюб, у зв`язку з чим змінила прізвище « ОСОБА_4 » на « ОСОБА_5 », що встановлено зі свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 , виданого 14 вересня 2007 року відділом по Іркутському районі управління служби РАЦС Іркутської області, актовий запис №346.

Батьками ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , записані ОСОБА_7 та ОСОБА_8 (рос. мовою), що встановлено зі свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 , виданого 10 лютого 1983 року Жовтневим районним РАЦС м. Іркутськ, актовий запис №295. Національність батьків - росіяни. Місце народження ОСОБА_6 - м. Іркутськ РРФРС.

03 липня 1976 року ОСОБА_8 уклала шлюб, у зв`язку з чим змінила прізвище « ОСОБА_9 » на « ОСОБА_4 », що встановлено зі свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_5 , виданого 03 липня 1976 року Тиретською сільською радою Заларинського району Іркутської області, актовий запис №16.

Батьками ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , записані ОСОБА_2 та ОСОБА_11 (рос. мовою), що встановлено зі свідоцтва про народження серії НОМЕР_6 , виданого 06 січня 1953 року Тиретською сільською радою Тиретського району, актовий запис №3. Національність батьків - росіяни. Місце народження ОСОБА_10 - с. Тиреть Заларинського району Іркутської області.

Відповідно до військового квитка серії НОМЕР_1 , виданого ІНФОРМАЦІЯ_2 31 січня 1967 року, ОСОБА_2 , народився 1921 року в с. Бегун, Славичанського району Житомирської області, за національністю українець. Дружина - ОСОБА_11 .

Згідно листа вих. №Ш-1665/02 від 22 червня 2022 року, у Волинській загальногубернській книзі реєстрації народжень за 1921 рік запису про народження ОСОБА_2 не виявлено. Книга реєстрації надходжень по с. Бігунь Овруцького повіту Волинської губернії за 1921 рік на зберігання до архіву не надходила, тому підтвердити дату народження ОСОБА_2 неможливо.

У статті 3 Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права; права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом, що прямо передбачено у частині першій статті 8, статті 21, частині першій статті 24 Конституції України.

Статтею 4 Конституції України визначено, що в Україні існує єдине громадянство. Підстави набуття і припинення громадянства України визначаються законом.

Статтею 6 Закону України «Про громадянство України» визначено, що громадянство України набувається: 1) за народженням; 2) за територіальним походженням; 3) внаслідок прийняття до громадянства; 4) внаслідок поновлення у громадянстві; 5) внаслідок усиновлення; 6) внаслідок встановлення над дитиною опіки чи піклування, влаштування дитини в дитячий заклад чи заклад охорони здоров`я, в дитячий будинок сімейного типу чи прийомну сім`ю або передачі на виховання в сім`ю патронатного вихователя; 7) внаслідок встановлення над особою, визнаною судом недієздатною, опіки; 8) у зв`язку з перебуванням у громадянстві України одного чи обох батьків дитини; 9) внаслідок визнання батьківства чи материнства або встановлення факту батьківства чи материнства; 10) за іншими підставами, передбаченими міжнародними договорами України.

Згідно із частиною першою статті 8 Закону України «Про громадянство України» особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки, є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України.

Для встановлення факту набуття громадянства України предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання дитини на території України станом на 24 серпня 1991 року або станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання на території України батьків (одного з них) дитини або іншого законного представника, з яким дитина постійно проживала станом на 24 серпня 1991 року чи 13 листопада 1991 року; постійного проживання особи на території України чи Української РСР на момент набрання законної сили вироку суду; наявності родинних зв`язків заявника з його батьками (усиновителями, з дідом, бабою); постійного проживання на території України діда та баби заявника; народження на території України батьків заявника, діда чи баби тощо; народження на території України батьків заявника, діда чи баби тощо.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 29 червня 2022 року у справі №522/9243/20.

Виходячи з наведеного, однією з умов набуття громадянства України за територіальним походженням є факт народження або постійного проживання до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», самого заявника або близького родича.

Питання встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедури подання цих документів та провадження за ними врегульовано Указом Президента України від 27 березня 2001 року №215/2001(в редакції Указу Президента України від 27 червня 2006 року №588/2006) «Питання організації виконання Закону України «Про громадянство України», яким затверджено, зокрема, Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень (далі - Порядок).

Пунктом 44 Порядку передбачено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Таким чином встановлення факту народження на території України породжує для іноземця юридичний наслідок у виді реєстрації громадянином України за умови подання такою особою зобов`язання припинити іноземне громадянство.

У справі, яка розглядається, метою встановлення факту, що має юридичне значення, заявник зазначив набуття (оформлення) громадянства України за територіальним походженням.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках

Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Звертаючись до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, сторона заявника, як на підтвердження обставин, що мають значення для справи, посилається виключно на дані військового квитка серії НОМЕР_1 , виданого 31 січня 1967 року ІНФОРМАЦІЯ_2, однак матеріали справи не містять жодної іншої інформації щодо народження діда заявниці або його батьків чи родичів до 24 серпня 1991 року на території України.

Встановлені судовим розглядом обставини не дають підстав для обґрунтованого припущення про народження ОСОБА_2 в 1921 році на території України, а саме - в селі Бегун Славічанського району Житомирської області (зараз - село Бігунь Коростенського району Житомирської області).

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що відсутні достатні правові підстави для задоволення заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, а тому у задоволенні такої заяви необхідно відмовити.

Керуючись ст. 260-261, 293-294, 315, 353-355 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні заява ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби України у місті Києві та Київській області, Солом`янський відділ Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області про встановлення факту, що має юридичне значення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.І. Кушнір