Справа № 638/1915/24
Провадження № 2/638/3037/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2024 року Дзержинський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого Невеніцина Є.В.,

за участю секретаря Бикової Д.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Харкові в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції в Харківській області про звільнення майна з-під арешту,-

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача звернувся до суду з позовом про зняття арешту з нерухомого майна, яке належить на праві власності ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), а саме з квартири за адресою: АДРЕСА_1 , який накладений на підставі постанови № б/н від 06.11.2007 СВ Дзержинського РВ ГУМВС в Харківській області. В обґрунтування заяви зазначає, що ОСОБА_1 є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, серія та номер: 1454, виданий: 27.03.2020, видавник: Ємець І.О. приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області, що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна ОСОБА_1 дізнався про наявність обтяження номер запису: 36112053, запис внесено на підставі постанови № б/н від 06.11.2007, видавник: СВ Дзержинського РВ ГУМВС в Харківській області, особа, майно/права якої обтяжуються: ОСОБА_2 . Представником позивача було направлено адвокатський запит вих. № 19/01-01 від 19.01.2024 до Харківського РУП № 3 ГУНП в Харківській області щодо надання інформації про підстави накладання арешту на об`єкт нерухомого майна - квартири за адресою: АДРЕСА_1 . У відповіді на запит було зазначено, що 08.11.2013 за заявою ОСОБА_3 було внесено відомості до ЄРДР та розпочато досудове розслідування по кримінальному провадженні № 0006063 за попередньою правовою кваліфікацією кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України. На підставі клопотання процесуального керівника прокуратури Шевченківського району м. Харкова Петренко Р., 07.10.2021 Дзержинським районним судом м. Харкова у кримінальному провадженні № 0006063 від 08.11.2013 відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 було прийнято рішення про звільнення від кримінальної відповідальності останньої у зв`язку із закінченням строку давності в порядку ст. 49 КПК України. Таким чином, власник майна ОСОБА_1 , який придбав житло на прилюдних торгах, не може у повній мірі володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю, так як існує заборона відчужувати таке майно, у зв`язку з арештом.

Ухвалою суду від 07.02.2024 року відкрито спрощене провадження з повідомленням сторін.

06.03.2024 року Харківським РУП №3 ГУ НП в Харківській області направлено повідомлення, що вони є структурним відокремленим підрозділом і не можуть бути відповідачем по зазначеній справі.

Ухвалою суду від 18.03.2024 року заяву представника позивача про заміну відповідача по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Харківського районного управління поліції №3 Головного управління національної поліції в Харківській області про звільнення майна з-під арешту задоволено; по цивільній справі №638/1915/24 за позовом ОСОБА_1 до Харківського районного управління поліції №3 Головного управління національної поліції в Харківській області про звільнення майна з-під арешту - замінено відповідача Харківське районне управління поліції №3 Головного управління національної поліції в Харківській області на Головне управління національної поліції в Харківській області.

03.04.2024 року надійшов відзив на позовну заяву із зазначенням, що відповідач покладається на розсуд суду щодо вирішення вказаної справи.

У судове засідання учасники справи не з`явились, про час та місце слухання справи повідомлені вчасно та належним чином, представник позивача надав заяву про розгляд справи за його відсутності з проханням задовольнити позовні вимоги.

Суд, дослідивши матеріали справи прийшов до наступного.

Свідоцтвом від 27.03.2020 року, зареєстрованим в реєстрі за №1454, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Ємець І.О. посвідчено, що ОСОБА_1 належить на праві власності майно, що складається з трикімнатної квартири АДРЕСА_2 , яке придбане позивачем , що раніше належало ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності право власності на державну квартиру зареєстровано на підставі свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів. 12.11.2007 року зареєстровано обтяження на зазначену квартиру на підставі постанові від 06.11.2007 року СВ Дзержинського РВ ГУМВС в Харківській області, власник ОСОБА_2 .

Згідно постанови ст.слідчого СВ Дзержинського РВ ГУМВС України в Харківській області від 06.11.2007 року накладено арешт на кв. АДРЕСА_3 та на кв. АДРЕСА_2 , які належать на праві власності Заворотній/ ОСОБА_5 з метою забезпечення цивільного позову на підставі ст.125,126 КПК України (в ред.1960 р.) у кримінальному провадженні №60070517.

Ухвалою Дзержинського районного суду м.Харкова від 24.11.2021 року по справі №638/15794/21 клопотання прокурора Шевченківської окружної прокуратури міста Харкова Петренко Р.М. про звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності по кримінальному провадженню № 0006063 від 08.11.2013 року, - задоволено; звільнено ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.ч.2,4 ст.190 КК України, на підставі п.5 ч.1 ст.49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності; кримінальне провадження № 0006063, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань 08.11.2013 року, відносно ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.ч.2,4 ст.190 КК України - закрито.

Згідно ст.41 Конституції України, кожний має право володіти, користуватися й розпоряджатися своєю власністю.

Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способом захисту цивільних прав та інтересів можуть бути також припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; припинення правовідношення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (ч.2 ст.16 ЦК України).

За положенням ст.ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Крім цього, Статтею 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1952 року передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 905/386/18 (провадження № 12-85гс19) зазначено, що відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна.

Таким чином, позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами у справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року (провадження № 11-680апп19) та у постановах Верховного Суду від 06 грудня 2021 року у справі № 554/5912/19-ц (провадження № 61-12594св21), від 08 грудня 2022 року у справі № 331/1383/20 (провадження № 61-7109св22).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на тому, що відповідачем у справах за позовами про звільнення майна з-під арешту є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних правовідносин щодо такого майна (постанови від 26 листопада 2019 року у справі № 905/386/18, від 05 травня 2020 року у справі № 554/8004/16, від 07 квітня 2021 року у справі № 174/474/17).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 травня 2022 року у справі № 711/3591/21 (провадження № 61-945св22) зазначено, що: «У справі, що переглядається, позивач пред`явив позовні вимоги до Центрального ВДВС у м. Черкаси, який не є ні боржником, ні особою, в інтересах якої накладено арешт на спірне нерухоме майно. При цьому ні боржник, ні стягувач, в інтересах якого був накладений арешт на квартиру, як відповідачі не залучені. Клопотань про заміну первісного відповідача належним відповідачем чи про залучення до участі у справі іншої особи як співвідповідача позивач не заявляв».

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 16 ЦК України).

Частинами першою, третьою статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до статті 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Основною ознакою сторін цивільного процесу є їхня матеріальна і процесуальна заінтересованість у справі. Саме сторони є суб`єктами правовідношення, з приводу якого виник спір.

Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі (частина друга статті 51 ЦПК України).

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (пункт 41), від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц (пункт 49), від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (пункт 50), від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (пункт 31.4), від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (пункт 37, 54), від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17 (пункт 38), від 13 березня 2019 року у справі № 757/39920/15-ц (пункт 31), від 27 березня 2019 року у справі № 520/17304/15-ц (пункт 63), від 01 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17 (пункт 71)).

Якщо позивач не заявляє клопотання про залучення інших співвідповідачів у справах, в яких наявна обов`язкова співучасть, тобто коли неможливо вирішити питання про обов`язки відповідача, одночасно не вирішивши питання про обов`язки особи, не залученої до участі у справі в якості співвідповідача, суд відмовляє у задоволенні позову (постанови Верховного Суду від 11 вересня 2019 року у справі № 200/8461/15-ц, від 03 травня 2022 року у справі № 711/3591/21).

Отже, відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна.

Аналогічна правова позиція підтримана Верховним Судом 07 грудня 2022 року у справі № 359/3609/19, провадження № 61-18794св20 (ЄДРСРУ № 107878102).

При цьому Верховний Суд звертає увагу на те, що вирішити питання про скасування арешту, без залучення до участі у справі в якості відповідачів усіх осіб, на користь яких накладено такий арешт, є неможливим.

Як вбачається з постанови про накладення арешту на майно та ухвали суду від 24.11.2021 про закриття кримінального провадження, ОСОБА_4 є підозрюваної у кримінальному провадженні, арешт накладених в інтересах ОСОБА_3 з метою забезпечення цивільного позову.

Разом з тим, позивач та його представник зазначають відповідачем по справі Головне управління національної поліції в Харківській області, тобто юридичну особу, яка в інтересах потерпілого накладала арешт на квартиру.

Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 17.04.2018 (справа № 523/9076/16 - ц, провадження 14-61цс18 від 17.04.2018 року дійшла наступних висновків: «Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Оскільки процесуальний закон правом визначення відповідача наділяє виключно позивача, суд позбавлений можливості з власної ініціативи здійснити заміну неналежного відповідача на належного чи залучити належного відповідача до участі у справі в якості співвідповідача.

З огляду на те, що позивачем пред`явлено вимоги про зняття арешту на нерухоме майно до особи, яка не є стягувачем, або боржником, в задоволенні позову слід відмовити.

У даному випадку, відмова в позові не позбавляє позивача права повторно пред`явити вимогу про зняття арешту у разі пред`явлення цієї матеріально - правової вимоги до належних відповідачів, стягувача/боржника.

Щодо юрисдикції спору питання якого порушено у відзиві на позовну заяву суд зазначає наступне.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Зокрема ч.1 ст.19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово вирішувала питання щодо юрисдикції суду за вимогами про звільнення майна з-під арешту, накладеного за правилами кримінального судочинства, та зазначала про таке.

Спір щодо звільнення майна з-під арешту є приватноправовим, якщо арешт накладений на майно особи, яка не була учасником кримінального провадження, розпочатого за правилами КПК України 1960 року та завершено (вирок, постанова про закриття провадження) у порядку, передбаченому КПК України 1960 року (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 372/2904/17-ц (провадження № 14-496цс18)) або КПК України 2012 року (постанова Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 2-3392/11 (провадження № 14-105цс19)). У постанові від 30 червня 2020 року у справі № 727/2878/19 (провадження № 14-516цс19) Велика Палата Верховного Суду конкретизувала наведені висновки щодо юрисдикції спорів та зазначила, що спори про звільнення майна з-під арешту, накладеного за правилами КПК України 1960 року та не знятого за цим Кодексом після закриття кримінальної справи, потрібно розглядати за правилами цивільного судочинства. Питання про скасування арешту майна, накладеного за правилами КПК України 2012 року та не скасованого після закриття слідчим кримінального провадження, за клопотанням власника або іншого володільця відповідного майна вирішує слідчий суддя в порядку, передбаченому статтею 174 цього Кодексу (пункти 51, 52).

Таким чином, представник позивача обґрунтовано звернувся до суду з позовом в порядку цивільної юрисдикції.

Керуючись ст.ст. 12,13,43,48,51,319,321 Цивільного кодексу України, ст.ст. 141, 274-279, 263-265, 352, 354-355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 ) до Головного управління національної поліції в Харківській області (м.Харків, вул.Жон Мироносиць, 13, ) про звільнення майна з-під арешту відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 20.05.2024 року.

Головуючий Є.В.Невеніцин