Справа № 472/109/24
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 травня 2024 року смт Веселинове
Веселинівський районний суд Миколаївської області в складі:
головуючого - судді Тустановського А.О.,
при секретарі Щербини О.В.,
розглянувши у судовому засіданні в залі суду смт. Веселинове Миколаївської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Веселинівської селищної ради Вознесенського району Миколаївської області про визнання права власності на земельну ділянку,
01 лютого 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , Веселинівської селищної ради Вознесенського району Миколаївської області про визнання права власності на земельну ділянку.
В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 08 липня 2000 року він як член біржі, за результатами біржових торгів придбав у члена біржі ОСОБА_2 , житловий будинок, розташований в АДРЕСА_1 , про що між ними було укладено Договір купівлі-продажу нерухомого майна № 420 від 08 липня 2000 року, зареєстрований в Вознесенській Універсальній Товарно-Сировинній біржі в журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю за № 420 (надалі - Договір).
Відповідно до умов цього Договору він придбав у власність житловий кам`яний будинок АДРЕСА_1 , житловою площею 51,0 кв. м, з літньою кухнею кам`яною (літ. Г), тамбуром кам`яним (літ. Г), гаражем кам`яним (літ. В), сараєм кам`яним (літ. Б), душем цегляний (літ. Е), навісом (літ. И), туалетом цегляним (літ. Д), гаражем (літ. К), спорудами № 1-4.
25 травня 2023 року Веселинівським районним судом Миколаївської області вищевказаний Договір був визнаний дійсним.
Наразі він бажає вказаний житловий будинок подарувати своїй дочці, у зв`язку з чим звернувся до нотаріуса з метою отримання консультації, з приводу порядку вчинення правочину. Нотаріус пояснила йому, що істотною умовою договору дарування житлового будинку є наявність присвоєного кадастрового номеру земельної ділянки, розташованої під житловим будинком.
Разом з тим, земельна ділянка, розташована під житловим будинком, перебуває у власності попереднього власника - ОСОБА_2 . Його право власності посвідчено державним актом на право приватної власності на землю серії МК № 1887, виданим 21 квітня 1995 року Веселинівською селищною радою на підставі Рішення виконкому від 19.04.1994 р. № 67.
Зважаючи на те, що він не знає де зараз перебуває відповідач, жодного зв`язку у нього з ним не має, вимушений звернутися до суду. Просить суд визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 417 м. кв, що еквівалентно 0,0417 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , належну ОСОБА_2 , право власності якого посвідчено Державним актом на право приватної власності на землю серії МК № 1887, виданим 21.04.1995 року Веселинівською селищною радою на підставі рішення виконкому від 19.04.1994 року № 67.
Представник позивача ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, але до суду надійшла заява про розгляд справи у її відсутності та позивача, позовні вимоги підтримують та просить суд задовольнити позов в повному обсязі.
Представник відповідача Веселинівської селищної ради Вознесенського району Миколаївської області в судове засідання не з`явився. Але до суду від начальника відділу з юридичних питань та взаємодії з правоохоронними органами Веселинівського селищної ради Андрія Стаднічук надійшла заява про розгляд справи у відсутності представника та визнання позовних вимог.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений через оголошення, опубліковане на офіційному веб-сайті суду на порталі Судова влада України та направлено на його адресу судову кореспонденцію, яка повернута до суду поштовим зв`язком із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що відповідно до статті 128 ЦПК України вважається належним повідомленням сторони про судове засідання. Причини неявки суду невідомі. Відзив на позов не надійшов.
Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
14.05.2024 року суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
У зв`язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Дослідивши письмові докази в справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.
Матеріалами справи встановлено, що 08 липня 2000 року ОСОБА_1 як член біржі, за результатами біржових торгів придбав у члена біржі ОСОБА_2 , житловий будинок, розташований в АДРЕСА_1 , про що між ними було укладено Договір купівлі-продажу нерухомого майна № 420 від 08 липня 2000 року, зареєстрований в Вознесенській Універсальній Товарно-Сировинній біржі в журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю за № 420. (а.с.7) .
Відповідно до умов цього Договору ОСОБА_1 придбав у власність житловий кам`яний будинок АДРЕСА_1 , житловою площею 51,0 кв. м, з літньою кухнею кам`яною (літ. Г), тамбуром кам`яним (літ. Г), гаражем кам`яним (літ. В), сараєм кам`яним (літ. Б), душем цегляний (літ. Е), навісом (літ. И), туалетом цегляним (літ. Д), гаражем (літ. К), спорудами № 1-4.
25 травня 2023 року рішенням Веселинівським районним судом Миколаївської області було визнано дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна - житлового будинку, розташованого в АДРЕСА_1 , який складається у цілому: з житлової площі розміром 51,0 кв.м, з літньою кухнею (літ. Г), тамбуром кам`яним (літ. г), гаражем кам`яним (літ. В), сараєм кам`яним (літ. Б), душем цегляним (літ. Е), навісом (літ. И), туалетом цегляним (літ. Д), гаражем (літ. К), спорудами №1-4, укладений між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцем с. Тимирязівка Вознесенського району Миколаївської області, та ОСОБА_2 , зареєстрований 08 липня 2000 року в Вознесенській Універсальній Товарно-Сировинній біржі в журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю за №420.(а.с. 9-10).
В теперішній час позивач ОСОБА_1 бажає вказаний житловий будинок подарувати своїй дочці, у зв`язку з чим він звернувся до нотаріуса з метою отримання консультації, з приводу порядку вчинення правочину. Нотаріус пояснила йому, що істотною умовою договору дарування житлового будинку є наявність присвоєного кадастрового номеру земельної ділянки, розташованої під житловим будинком. Земельна ділянка, розташована під житловим будинком, перебуває у власності попереднього власника - ОСОБА_2 . Його право власності посвідчено державним актом на право приватної власності на землю серії МК № 1887, виданим 21 квітня 1995 року Веселинівською селищною радою на підставі Рішення виконкому від 19.04.1994 р. № 67 (а.с. 12).
Цивільні відносини по даній справі виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України від 01 січня 2004 року, а саме договір купівлі-продажу житлового будинку було укладено 08.07.2000 року, тому на дані правовідносини поширюється дія норм Цивільного кодексу Української РСР в редакції 1963 року та нормами Земельного кодексу України 1991 року.
За приписами ст. 30 Земельного кодексу України 1991 року при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об`єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди, (ч.1). При переході права власності громадян на жилий будинок і господарські будівлі та споруди до кількох власників, а також при переході права власності на частину будинку в разі неможливості поділу земельної ділянки між власниками без шкоди для її раціонального використання земельна ділянка переходить у спільне користування власників цих об`єктів (ч.2).
Відповідно до ч. 1 ст. 120 Земельного Кодексу України (поточна реакція) у разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці (крім земель державної, комунальної власності), право власності на таку земельну ділянку одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача такого об`єкта без зміни її цільового призначення. У разі якщо відчужувачу (попередньому власнику) такого об`єкта належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку, до набувача цього об`єкта переходить право власності на таку частку. При вчиненні правочину, що передбачає перехід права власності на зазначений об`єкт, мають дотримуватися вимоги частини шістнадцятої цієї статті.
Статтею 377 ЦК України встановлено, що до особи, яка набула право власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), одночасно переходить право власності (частка у праві спільної власності) або право користування земельною ділянкою, на якій розміщений такий об`єкт, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта та на умовах, встановлених для відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта, у порядку та на умовах, визначених Земельним кодексом України.
У постанові від 11 лютого 2015 року у справі № 6-2цс15 Верховний Суд України зокрема, зазначив, що аналіз змісту норм статей 120 та 125 ЗК України у їх сукупності дає підстави для висновку про однакову спрямованість їх положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, які на ній розміщені. Вказані норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду. При цьому передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. За загальним правилом, закріпленим у частині четвертій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на частину будівлі чи споруди, стає власником відповідної частини земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості.
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду під час прийняття постанови від 16 січня 2019 року у справі № 360/2285/14-ц, зазначив, що за відсутності цивільно-правової угоди щодо земельної ділянки при переході права власності на об`єкт нерухомості, слід застосовувати положення частини четвертої статті 120 ЗК України. За загальним правилом, закріпленим у частині четвертій статті 120 ЗК України, особа, яка набула право власності на частину будівлі чи споруди, стає власником відповідної частини земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості.
Така правова позиція висловлена Верховним Судом України в постановах від 11 лютого 2015 року у справі № 6-2цс15, від 12 жовтня 2016 року у справі № 6-2225цс16, від 13 квітня 2016 року у справі № 6-253цс16 та інших, і Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав для відступлення від них.
Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та підлягають задоволенню, необхідно визнати за позивачем право власності на земельну ділянку.
На підставі вищевказаного, керуючись ст. ст. 19, 76, 263-265, 274, 279, 280, 288-289 ЦПК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Веселинівської селищної ради Вознесенського району Миколаївської області про визнання права власності на земельну ділянку - задовольнити повністю.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) право власності на земельну ділянку площею 417 м кв., що еквівалентно 0,0417 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , належну ОСОБА_2 , право власності якого посвідчено Державним актом на право приватної власності на землю серії МК № 1887, виданим 21.04.1995 року Веселинівською селищною радою на підставі рішення виконкому від 19.04.1994 року № 67 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, тобто шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Суддя Веселинівського районного суду
Миколаївської області А.О. Тустановський