Справа № 362/3320/21
Провадження № 2/362/136/24
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

13 травня 2024 року

суддя Васильківського міськрайонного суду Київської області Марчук О.Л., розглянувши в порядку спрощеного провадження у місті Василькові Обухівського району Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов`язання вчинити дії та встановлення сервітуту,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду із позовом в обґрунтування якого зазначила, що належна їй на праві власності земельна ділянка межує із земельною ділянкою відповідача та вона не має можливості для проходу до своєї земельної ділянки без проходу через земельну ділянку відповідача.

Також, позивачка зазначила, що відповідача встановив металеву огорожу на її земельній ділянці, що їй перешкоджає.

Посилаючись на відповідні норми земельного законодавства, позивачка просить встановити їй сервітут на безоплатне користування земельною ділянкою відповідача для проходу і проїзду транспортним засобом, а також, зобов`язати відповідача демонтувати самовільно встановлений паркан на її земельній ділянці (а.с. 93 - 104).

Дану справу розглянуто в порядку спрощеного провадження.

Ухвалою від 09 листопада 2021 року відмовлено в задоволенні клопотання представника позивача про розгляд справи в порядку загального провадження (а.с. 124 - 125).

Відповідач надав суду письмові пояснення у яких зазначив, що він не порушує прав позивачки та остання має вільний доступ до належної їй земельної ділянки через суміжний проїзд загального користування (а.с. 162 - 167).

Ухвалою від 25 жовтня 2023 року задоволено клопотання представника позивачки про призначено по справі судову комплексну земельно-технічну та експертизу з питань землеустрою відносно варіантів технічної можливості для влаштування проїзду (проходу) на земельну ділянку площею 0,05 га, кадастровий номер :07:015:0030, що розташована за адресою: Київська область, Фастівський район, Крушинська сільська рада та технічної можливості встановлення земельного сервітуту на земельній ділянці площею 0,1136 га, кадастровий номер :04:015:0058, що розташована за адресою: Київська область, Фастівський район, Глевахівська селищна територіальна громада, село Дерев`янки, Садове товариство «Берізка» для влаштування проїзду (проходу) на земельну ділянку площею 0,05 га, кадастровий номер :07:015:0030, що розташована за адресою: Київська область, Фастівський район, Крушинська сільська рада, а також, стосовно відповідності технічній документації фактичного розташування огорожі (паркану) відносно меж земельних ділянок сторін (а.с. 172).

31 жовтня 2023 року судом отримано відзив на позов у якому відповідач просив відмовити в задоволенні позову з аналогічних підстав які були наведені ним у письмових поясненнях від 20 жовтня 2023 року (а.с. 175 - 181).

Ухвалою від 22 квітня 2024 року відновлено провадження у даній цивільній справі у зв`язку із отриманням повідомлення експерта про залишення без виконання ухвали суду про призначення експертизи через невиконання клопотання експерта (а.с. 214).

Дослідивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 14.12.2020 року вбачається, що на праві приватної власності позивачці належить земельна ділянка площею 0,05 га, кадастровий номер :07:015:0030, що розташована за адресою: Київська обл., Васильківський р-н., Крушинська сільська рада (а.с. 14 - 16).

Також, з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 14.12.2020 року вбачається, що на праві приватної власності відповідачу належить земельна ділянка площею 0,1136 га, кадастровий номер :04:015:0058, що розташована за адресою: Київська обл., Васильківський р-н., с. Дерев`янки, с/т «Берізка» (а.с. 17 - 19).

Одночасно, суд враховує обставини зміни адміністративно-територіального поділу районів у Київській області за Постановою Верховної Ради України «Про утворення та ліквідацію районів», внаслідок чого станом на дату постановлення цього рішення суду село Дерев`янки та село Крушинка розташовані в адміністративних межах Глевахівської селищної територіальної громади Фастівського району.

За клопотанням представника позивачки у справі було призначено судову комплексну земельно-технічну та експертизу з питань землеустрою, однак експертизу не проведено через ненаданням сторонами додаткових матеріалів за клопотанням експерта та відсутність оплати експертизи позивачкою.

Натомість, при вирішенні даної справи по суті, суд враховує надані відповідачем відомості щодо фактичного землекористування між сторонами.

За змістом листа № 21 від 12.10.2023 року ТОВ «Виробничий центр ДЗК» та доданих до нього схем розташування земельних ділянок сторін судом встановлено, що:

-під`їзд до земельної ділянки із кадастровим номером :07:015:0030 здійснюється зі сторони СК «Барвінок» та зі сторони села Дерев`янки (запроектовані вулиці);

-із огляду на місцевості встановлено, що є вільний прохід і проїзд до земельної ділянки із кадастровим номером :07:015:0030 (а.с. 168, 169, 170).

Тобто, документально підтверджено відсутність необхідності встановлення земельного сервітуту щодо земельної ділянки відповідача.

Вирішуючи спір по суті, суд насамперед керується нормами Глави 16 Розділу ІІІ Земельного кодексу України та враховує положення Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ».

Зокрема, згідно із частиною першою статті 98 Земельного кодексу України, право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки чи іншої заінтересованої особи на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками).

Крім того, пункт 22-2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» містить роз`яснення про те, що встановлюючи земельний сервітут на певний строк чи без зазначення строку (постійний), суд має враховувати, що метою сервітуту є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ділянки для ефективного її використання; умовою встановлення є неможливість задовольнити такі потреби в інший спосіб, і в рішенні суд має чітко визначити обсяг прав особи, що звертається відносно обмеженого користування чужим майном.

Однак, за змістом позову та його вимогами вбачається, що звернення позивачки до суду не ґрунтується необхідністю захисту її земельних прав та не пов`язане із ефективним використанням її земельної ділянки, оскільки остання має можливість вільного проїзду і проходу до належної їй земельної ділянки, що підтверджено наданими відповідачем письмовими доказами.

Також, слід врахувати наступне.

Відповідно до норм частин першої та другої статті 100 Земельного кодексу України, сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду; сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій конкретно визначеній особі (особистий сервітут); земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (землекористувачем) земельної ділянки; за домовленістю сторін договір про встановлення земельного сервітуту може бути посвідчений нотаріально.

Проте, до позовної заяви позивачем не додано та під час розгляду справи суду не надано доказів того, що позивачка зверталася до відповідача із пропозицією встановити сервітут за договором між ними.

Вказана обставина також свідчить по передчасність даного позову, оскільки позивачка не скористалась правом досудового вирішення спору.

Отже, під час розгляду справи судом не встановлено існування обставин для встановлення позивачці земельного сервітуту через земельну ділянку відповідача.

Крім того, позивачкою не підтверджено документально факт розміщення металевого паркану саме в межах належної їй земельної ділянки.

Як наслідок, також не підлягають задоволенню вимоги позивачки про зобов`язання відповідача демонтувати самовільно встановлений паркан на її земельній ділянці.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачкою не доведено необхідність захисту свого права, оскільки заявлені нею вимоги не пов`язані із використанням земельної ділянки відповідача.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов є безпідставним і необґрунтованим та задоволенню не підлягає.

Також, на підставі пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України, у зв`язку із відмовою в позові, судові витрати пов`язані з розглядом справи у вигляді сплачених позивачкою сум судового збору, слід покласти на позивачку (а.с. 81).

На підставі викладеного, керуючись статтями 98 - 100 Земельного кодексу України, статтями 1 - 13, 19, 23, 27, 34, 76 - 83, 89, 92, 95, 133, 141, 258, 259, 263 - 265, 273 - 279 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Відмовити в задоволенні цивільного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов`язання вчинити дії та встановлення сервітуту.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя

Дата складення повного рішення суду - 13 травня 2024 року.