справа № 278/2874/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2024 року м. Житомир

Житомирський районний суд Житомирської області в складі головуючого судді Євгена Татуйка, за участю секретаря Дарії Кравчук, розглянув цивільну справу за заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача приватний нотаріус Житомирського районного нотаріального округу Доброльожа Віктора Віталійовича про визнання недійсним свідоцтв про право на спадщину та скасування державної реєстрації права власності на житловий будинок,

В С Т А Н О В И В :

Розглядуваним й уточненим позовом (а.с.27) заявник просить суд скасувати свідоцтва про право на спадщину за заповітом на ім`я відповідачки і на ім`я спадкодавця відповідачки. У обґрунтування заявленого суду повідомлено наступне. Перше свідоцтво про право на спадщину за заповітом видано сторонній особі, яка не згадується у заповіті. У зв`язку із цим такий документ і послідуючий, виданий на його підставі, слід скасувати.

Розгляд справи здійснювався за правилами загального позовного провадження.

Позивач і його представник у судове засідання не з`явились, однак клопотали про розгляд справи у їх відсутність.

Відповідачка, будучи належним чином й неодноразово повідомленою про існування даного судового провадження, свого ставлення до заявлених вимог не висловила і ніяких матеріалів на адресу суду не направляла.

З огляду на такі обставини, судом вирішено розгляд справи здійснювати у відсутність сторін на підставі наявних у справі доказів і, відповідно, не здійснюючі фіксацію процесу технічними засобами, що регламентовано процесуальним законом.

Дослідив наявні у справі матеріали, судом установлено наступні фактичні обставини справи і відповідно ним правовідносини.

Позивач є громадянином України, отримував код платника податків, має зареєстроване місце проживання по АДРЕСА_1 й при зверненні до суду сплатив судовий збір. Також позивач є сином ОСОБА_3 .

30 вересня 1996 року ОСОБА_3 залишила заповіт зареєстрований за № 78, яким домоволодіння у с. Іванівка Житомирського району Житомирської області заповіла у рівних частках ОСОБА_4 і ОСОБА_5 (а.с.8).

ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 83 років у с. Іванівка Житомирського району Житомирської області померла ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ).

7 і 29 травня 1997 року ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 подали нотаріусу заяви про прийняття спадщини за законом після смерті мами.

16 травня 1997 року ОСОБА_5 подав нотаріусу заяву про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_3 .

27 червня 1997 року державним нотаріусом Третьої житомирської державної нотаріальної контори Ярошинському Олексію Бориславовичу видано свідоцтво про право на спадщину майна ОСОБА_3 в розмірі 19/42 часток. Спадкове майно складається з житлового будинку АДРЕСА_2 . На 23/42 частин спадкового майна свідоцтво про право на спадщину не видано станом на день видачі оскаржуваного свідоцтва.

ІНФОРМАЦІЯ_3 у віці 55 років у м. Житомирі помер ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ).

10 листопада 2021 року приватний нотаріус Житомирського районного нотаріального округу Доброльожа В.В. видав свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_5 на його дружину ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_5 щодо 19/42 частин домоволодіння АДРЕСА_2 (а.с.12).

Правовідносини між сторонами врегульовані наступними положеннями законодавства України чинним на час відкриття спадщини ОСОБА_3 .

Спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом (ст. 524 ЦК УРСР).

Кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Заповідач може у заповіті позбавити права спадкоємства одного, кількох або всіх спадкоємців за законом (ст. 534 ЦК УРСР).

Недійсність окремих частин заповіту не тягне за собою недійсності його в цілому. Якщо заповіт буде визнаний недійсним, то спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений спадщини, одержує право спадкувати на загальних підставах (ст. 545 ЦК УРСР).

В разі неприйняття спадщини спадкоємцем за законом або за заповітом або позбавлення спадкоємця права спадкування (статті 528 і 534 цього Кодексу) його частка переходить до спадкоємців за законом і розподіляється між ними в рівних частках. Якщо спадкодавець заповідав усе своє майно призначеним ним спадкоємцям, то частка спадщини, яка належала б спадкоємцеві, який відпав, переходить до інших спадкоємців за заповітом і розподіляється між ними в рівних частках. Правила цієї статті не застосовуються до випадків, коли спадкоємець відмовився від спадщини на користь іншого спадкоємця, держави чи державної, кооперативної або іншої громадської організації (стаття 553 цього Кодексу) або коли замість спадкоємця, який відпав, призначено іншого спадкоємця (підпризначення спадкоємця стаття 536 цього Кодексу) (ст. 554 ЦК УРСР).

При вирішенні даного спору суд наводить і деякі засади процесуального закону, якими суд керується при прийнятті рішення. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Проаналізувавши фактичні обставини справи й вимоги законодавства, якими регулювались дані правовідносини, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову з огляду на наступне.

Суд не вважає позивача таким, чиї права бути порушені, невизнані або оспорені унаслідок спадкування. Так, матеріалами справи установлено, що позивач не мав права на спадкування за заповітом, оскільки мав лише намір успадкувати майно за законом. Виходячи звідси, а також приймаючи до уваги вимоги матеріального закону чинними станом на день відкриття спадщини, він не входить до кола спадкоємців права та законні інтереси яких порушуються або обмежуються виданим і оскаржуваним свідоцтвом за заповітом, а отже і не є спадкоємцем, який може заявляти розглядувані вимоги.

Більше того, спадкоємців за заповітом було двоє. Один спадкоємець, оформив спадкові права. Питання щодо другого не вирішено. Спадкова справа не відобразила відомостей щодо вирішення питання про прирощення спадкових часток за заповітом. Також відсутня інформація і про те, що іншого спадкодавця за заповітом закликали до спадкування. Не містить справа і відомостей про відмову від прийняття нею спадщини за заповітом. Так само, спадкова справа не містить відомостей про те, що ОСОБА_4 вступала у фактичне спадкування спадкового майна.

Вибірка документів спадкової справи після смерті ОСОБА_3 , яка передана на зберігання до нотаріального архіву й обсяг яких наразі судом досліджено, могла і не містити, як матеріалів про фактичний вступ у користування спадковим майном іншим спадкоємцем за заповітом так і документів, які стали підставою для ідентифікації ОСОБА_5 саме як спадкоємця за заповітом. Про те, що судом досліджувалась лише вибірка документів із спадкової справи передана на зберігання до архіву, а не уся справа свідчить і відсутність обґрунтувань видачі свідоцтва про право на спадщину на ОСОБА_5 у розмірі 19/42 часток в той час коли заповіт визначав рівні частки спадкоємців. Такий обсяг успадкованого майна не оскаржував у свій час і ОСОБА_5 .

Суд вважає, що державний нотаріус, видаючи свідоцтво про право на спадщину за заповітом ідентифікувала спадкоємця за заповітом і видала зазначене свідоцтво, а отже відбувся перехід спадкових прав. Протиправними такі дії нотаріуса не визнавались тощо.

Крім цього, позивач, будучи достеменно обізнаним про відсутність підстав для спадкування за законом після подачі заяви про прийняття спадщини у 1997 році тільки у 2023 році звернувся із даним позовом, що на переконання суду не свідчить про його добросовісність під час користування цивільними правами та обов`язками (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України).

Більше того, обраний позивачем спосіб захисту прав, на переконання суду, є примарним, а отже не ефективним, оскільки скасуванням заявлених свідоцтв буде досягнуто лише правової невизначеності щодо зазначеного майна, що не відповідає завданням цивільного судочинства і не може бути задоволено судом.

Друга позовна вимога про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом на ім`я відповідачки не може бути задоволеною судом, оскільки є похідною від першої вимоги. Відсутність підстав для задоволення основної вимоги й ненаведення самостійних підстав для скасування другої вимоги не дають підстав для задоволення позову і у даній частині.

Результати вирішення спору не дають підстав для стягнення з відповідача на користь позивача понесених останнім та документально підтверджених судових витрат. Витрати відповідача перед судом не декларувались. Дані правовідносини врегульовані положеннями ст. 141 ЦПК України.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 263-265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Відмовити у задоволенні позову.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення виготовлене 28 лютого 2024 року.

Суддя Євген Татуйко