Справа № 683/275/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2024 року м. Старокостянтинів

Старокостянтинівський районний суд Хмельницької області

в складі: головуючої - судді Сагайдак І.М.

секретаря Повзун С.В.

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Старокостянтинів в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу №683/275/24, 2/683/371/2024 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

У січні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі - ТОВ «ФК «ЄАПБ») звернулось в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики та договором кредиту.

В обґрунтування позовних вимог ТОВ «ФК «ЄАПБ» вказує, що 07 жовтня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитна установа «Європейська кредитна група» (далі ТОВ «КУ «Європейська кредитна група») та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №/738903.

Кредитний договір підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача, про що свідчить п.7 кредитного договору, адреса, реквізити та підписи сторін.

12 серпня 2022 року між ТОВ «КУ «Європейська кредитна група» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №12082022, у відповідності до умов якого, ТОВ «КУ «Європейська кредитна група» передає ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «КУ «Європейська кредитна група» права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників.

Відповідно до Реєстру боржників від 12 серпня 2022 року до договору факторингу №12082022 ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 11090 грн., з яких: 4000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 7090 грн. - сума заборгованості за відсотками.

24 січня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (далі ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів») та ОСОБА_1 було укладено договір позики №78549812.

Договір позики укладений у вигляді електронного документа шляхом обміну електронними повідомленнями з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи із застосуванням електронного підпису, відтвореного шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, про що свідчить п.20 договору, адреса, реквізити та підписи сторін.

14 червня 2021 року між ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено договір факторингу, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників.

Згідно із Реєстром боржників №8 від 26 липня 2023 року до договору факторингу

№14/06/21 від 14 червня 2021 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 в сумі 21627 грн., з яких: 5500 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 16127 грн. - сума заборгованості за відсотками.

Згідно з умовами договорів кредиту та позики ОСОБА_1 зобов`язався вчасно повернути кредитні кошти, сплатити відсотки за користування кредитом в порядку, визначеному цими договорами. Однак, в подальшому відповідач не виконав свої зобов`язання щодо повернення наданого йому кредиту.

Оскільки відповідач в добровільному порядку не виконав своїх зобов`язань, тому ТОВ «ФК «ЄАПБ», яке набуло права вимоги за договорами кредиту та позики, просить стягнути з ОСОБА_1 на свою користь:

- заборгованість за кредитним договором №/738903 від 07 жовтня 2021 року в сумі 11090 грн., з яких: 4000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 7090 грн. - сума заборгованості за відсотками;

- заборгованість за договором позики №78549812 від 24 січня 2023 року в сумі 21627 грн., з яких: 5500 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 16127 грн. - сума заборгованості за відсотками.

Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 01 лютого 2024 року у даній справі відкрито провадження та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

В судове засідання представник позивача ТОВ «ФК «ЄАПБ» - Огородник Ю.М. подав заяву про розгляд справи у його відсутності, просить позов задовольнити на підставі поданих письмових доказів.

Відповідач ОСОБА_1 , який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, до суду не з`явився, причини неявки суду не повідомив.

Представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Підодвірний Т.І. подав відзив, у якому позовні вимоги вважає необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню. Вказує, що позивачем не доведено факту укладення сторонами договорів №/738903 від 07 жовтня 2021 року та №78549812 від 24 січня 2023 року, що свідчить про те, що сторонами не було погоджено розмір та умови надання і повернення грошових коштів, а також сплати процентів та відповідальність за несвоєчасне виконання зобов`язань. Надані до позовної заяви розрахунки заборгованості не містять даних про суми коштів, що сплачені відповідачем в рахунок погашення заборгованості, а також процентну ставку обрахунку заборгованості. Також позивачем не надано первинних документів, оформлених відповідно до вимог ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову діяльність», які б підтверджували отримання відповідачем грошових коштів та наявність заборгованості за договорами кредиту та позики. Крім того, просить взяти до уваги, що додані до позовної заяви письмові докази не підтверджують факту набуття позивачем права вимоги до ОСОБА_1 за договорами кредиту та позики; що з припиненням строку кредитування припинилось право позивача нараховувати проценти за кредитом. Також просить стягнути з позивача 5000 грн. на професійну правничу допомогу.

Представник позивача ТОВ «ФК «ЄАПБ» - Огородник Ю.М. подав відповідь на відзив, у якому вказує, що кредитний договір №/738903 від 07 жовтня 2021 року та договір позики №78549812 від 24 січня 2023 року були укладені сторонами в електронній формі, а тому мають силу договорів, які укладені в письмовій формі та підписані сторонами. Вказує, що при укладенні вказаних договорів відповідачем було вчинено певну сукупність дій, спрямовану на отримання кредиту та позики, підписання договорів здійснювалось електронним підписом ОСОБА_1 , відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора, який було надіслано на номер мобільного телефону, вказаний останнім при укладенні договорів. Без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, без здійснення входу відповідачем на веб-сайт за допомогою логіна і пароля особистого кабінету кредитний договір між відповідачем та первісними кредиторами не було б укладено. Тому, сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, у якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі ОСОБА_1 для укладення таких договорів на таких умовах шляхом підписання договорів за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Вважає, що посилання представника відповідача на те, що останній не отримував коштів за договорами кредиту та позики, не підтверджені жодними доказами, оскільки саме відповідач, як власник карткового рахунку, міг би надати відповідну виписку по рахунку, з якої було б видно, отримував він кредитні кошти чи ні. Доводи представника відповідача щодо відсутності доказів на підтвердження факту переходу права вимоги за договорами кредиту та позики, де боржником є ОСОБА_1 , також вважає безпідставними та необґрунтованими. Щодо нарахування відсотків за вказаними договорами, то просить врахувати, що у відповідності до умов укладених договорів нарахування відсотків здійснювалось саме за кожен день користування кредитом, тобто умовами договорів не передбачена відповідальність за неналежне виконання зобов`язання позичальником згідно статті 625 ЦК України.

Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 07 жовтня 2021 року між ТОВ «КУ «Європейська кредитна група» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №/738903.

Згідно умов договору товариство надає клієнту фінансовий кредит в розмірі 4000 грн., на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором. Кредит надається строком на 30 днів, тобто до 05 листопада 2021 року зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 182,5 % річних від суми кредиту в розрахунку 0,5 % за добу (п.1.1, 1.2, 1.3 договору).

У разі якщо клієнт не повернув кредит у строк визначений в п.1.2 цього договору, проценти передбачені в п.1.3 договору продовжують нараховуватись за кожний день користування кредитними коштами, але в будь-якому випадку не більше 90 календарних днів, починаючи з першого дня прострочення (п.4.3 договору).

Згідно п.1.4 кредитного договору, кредит надається клієнту в безготівковій формі, в національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної клієнтом.

Підписанням цього договору відповідач підтверджує, що отримав від товариства до укладення цього договору інформацію, зазначену в частині другій статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» (п.6.7 договору).

Кредитний договір підписано з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» (п.6.1 договору).

Отже, за згодою сторін на підставі укладеного договору кредиту №/738903 від 07 жовтня 2021 року, строк дії договору кредиту сторони визначили до 05 листопада 2021 року. До вказаного строку сторони передбачили і право нараховувати відсотки за користування кредитом у розмірі 0,5% на добу, а також передбачили можливість продовження нарахування вказаних процентів за кожний день користування кредитними коштами, але в будь-якому випадку не більше 90 календарних днів, починаючи з першого дня прострочення.

Крім того, 24 січня 2023 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 укладено договір позики (на умовах повернення позики в кінці строку) №78549812.

За умовами цього договору ОСОБА_1 надано в борг позику в сумі 3550 грн. строком на 30 днів до 23 лютого 2023 року зі сплатою процентів за користування позикою в розмірі 2,5% в день. (п.2.1, 2.2, 2.3 договору).

Згідно додаткової угоди до договору позики №78549812 від 27 січня 2023 року, укладеної між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 , позикодавець на підставі звернення ОСОБА_1 , здійсненого за допомогою засобів інформаційно-телекомунікаційної системи, збільшив суму наданої позики на 1950 грн., таким чином загальний розмір наданої позики становить 5500 грн. При цьому строк позики залишився незмінним до 23 лютого 2023 року (п.1, 2 додаткової угоди).

Договір позики №78549812, а також додаткова угода до цього договору укладені у вигляді електронного документа шляхом обміну електронними повідомленнями, з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи, із застосуванням електронного підпису та електронного підпису одноразовим ідентифікатором згідно Закону України «Про електронну комерцію» (п.20 договору, п.5 додаткової угоди).

За умовами кредитного договору №/738903 від 07 жовтня 2021 року та договору позики №78549812 від 24 січня 2023 року ОСОБА_1 зобов`язався повернути отримані грошові кошти у визначений договорами строк.

Фінансові установи виконали свої зобов`язання за кредитними договорами та надали відповідачу кредитні кошті згідно умов кредитних договорів, однак позичальник свої зобов`язання з договорами не виконав та не повернув отримані в борг грошові кошти, внаслідок чого у нього перед кредиторами виникла заборгованість за вказаними кредитними договорами.

12 серпня 2022 року між ТОВ «КУ«Європейська кредитна група» (далі - клієнт) та ТОВ «ФК «ЄАПБ» (далі-фактор) укладено договір факторингу №12082022, відповідно до умов якого фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом, пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту.

Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в реєстрі боржників, які формуються згідно додатку № 1 та є невід`ємною частиною договору (п.п.1.1 п.1 договору факторингу).

Відповідно до Реєстру боржників до договору факторингу №12082022 від 12 серпня 2022 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 в сумі 11090 грн., з яких: 4000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 7090 грн. - сума заборгованості за відсотками (№9203 у Реєстрі боржників).

26 липня 2023 року ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (далі - клієнт) та ТОВ «ФК «ЄАПБ» (далі-фактор) уклали додаткову угоду №9 до договору факторингу №14/06/21 від 14 червня 2021 року, відповідно до умов якого фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (позики), плату за позикою (плату за процентною ставкою), процент за порушення грошових зобов`язань, право на одержання яких належить клієнту.

Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в реєстрі боржників, які формуються згідно додатку № 1 та є невід`ємною частиною договору (п.п.1.1 п.1 договору факторингу).

За умовами додаткової угоди №9 до договору факторингу №14/06/21 від 14 червня 2021 року дана додаткова угода набирає чинності з дати її підписання уповноваженими представниками сторін та є невід`ємною частиною договору. Положення даної додаткової угоди діють виключно щодо Реєстру боржників №8 від 26 липня 2023 року, і не змінюють порядок оплати інших реєстрів.

Відповідно до Реєстру боржників №8 від 26 липня 2023 року до договору факторингу №14/06/21 від 14 червня 2021 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 в сумі 21627 грн., з яких: 5500,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 16127 грн. - сума заборгованості за відсотками (№6023 у Реєстрі боржників №8).

З моменту отримання права вимоги до ОСОБА_1 , позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).

За змістом ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК України).

В силу ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Із положень ч.1 ст.634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19.

Відповідно до ч.ч.1, 3, 4, 7 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч.12 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію).

Відповідно до п.6 ч.1 ст.3 вказаного Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Згідно ч.1 ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

В силу ч.1 ст.1048 цього ж Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника

процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною першою ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ч.1 ст.598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України).

Згідно з ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Доводи представника відповідача щодо не укладення ОСОБА_1 кредитного договору та договору позики на увагу не заслуговують з наступних підстав.

Згідно зі ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Положеннями ст.1051 ЦК України визначено, що позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Зазначений висновок узгоджується з положенням ст.204 ЦК України, яка закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права і обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Згідно зі ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Частинами першою-третьою ст.13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Крім того, відповідно до положень ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (ч.7 ст.81 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст.80 ЦПК України, достатніми є доказами, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість,

достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст.89 ЦПК України).

Як вбачається зі змісту кредитного договору №/738903 від 07 жовтня 2021 року та договору позики №78549812 від 24 січня 2023 року, всі договори підписано електронним підписом позичальника, який відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону із зазначенням адреси проживання відповідача, його паспортних даних, РНОКПП. Крім того за умовами договорів їх невід`ємною частиною є публічна пропозиція (оферта) товариства на укладення договору про надання фінансового кредиту за допомогою електронних засобів, яка розміщена на сайтах товариств.

При укладанні кредитних договорів відповідачем вчинено ряд дій, без здійснення яких договори були б не укладеними, що в свою чергу підтверджує укладання вказаних договорів в електронній формі.

ОСОБА_1 був належним чином ознайомлений з умовами вищевказаних кредитних договорів, однак не виконав грошове зобов`язання по поверненню кредитних коштів, а тому заборгованість по договорах в межах строку кредитування підлягає стягненню за рішенням суду.

Відповідачем ОСОБА_1 кредитний договір та договір позики не оспорювались.

Отже, досліджені судом докази свідчать про укладеність вищевказаних кредитних договорів між відповідачем та відповідними фінансовими установами, невиконання позичальником своїх зобов`язань щодо повернення, отриманих в борг коштів та наявності в нього боргових зобов`язань.

Посилання відповідача на те, що позивачем не надано первинних документів, оформлених відповідно до вимог ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову діяльність», які б підтверджували факт отримання ним грошових коштів, суд не бере до уваги, оскільки згідно з умовами договору кредиту та договору позики кошти надавались ОСОБА_1 у безготівковій формі на банківські карти, номера яких вказані ним при укладенні договорів та містяться в розділі «реквізити сторін». Ідентифікація позичальника здійснюється через банк-емітента, яким видано картку. Отже, доступ до виписок по картці, на яку перераховано кредитні кошти, мають банк-емітент та відповідач ОСОБА_1 . Проте, відповідач, будучи власником карткових рахунків, не надав суду належних і допустимих доказів, які б свідчили, що кредитні кошти не були зараховані на його карткові рахунки, вказані у договорах, або доказів того, що вказані карткові рахунки йому не належать.

За приписами п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч.1 ст.513 ЦК України).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.514 ЦК України).

Отже, відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину.

Частиною першою ст.1077 ЦК визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

За змістом ч.1 ст.1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Надані позивачем договір факторингу №12082022 від 22 серпня 2022 року, додаткова угода №9 до договору факторингу №14/06/21 від 14 червня 2021 року, Реєстри боржників, які є

додатками до цих договорів, платіжні інструкції, які підтверджують плату за відступлення права вимоги за вказаними договорами, свідчать про те, що ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло у встановленому законом порядку право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №/738903 від 07 жовтня 2021 року та договором позики №78549812 від 24 січня 2023 року.

Отже, відповідач ОСОБА_1 несе відповідальність за неналежне виконання зобов`язання за кредитним договором та договором позики перед новим кредитором ТОВ «ФК «ЄАПБ» у тому ж обсязі, що і перед первісними кредиторами.

Враховуючи факт підписання відповідачем ОСОБА_1 електронних договорів шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, суд вважає, що укладення кредитного договору №/738903 від 07 жовтня 2021 року та договору позики №78549812 від 24 січня 2023 року відбулось, що узгоджується зі ст.ст.6, 627 ЦК України та ст.ст.11,12 Закону України «Про електронну комерцію», та останньому перераховано суму кредиту в розмірі 4000 грн., а також суму позики в розмірі 5500 грн.

ОСОБА_1 отримані кошти у визначений кредитними договорами строк не повернув, тому вимоги позивача в частині стягнення заборгованості за основною сумою боргу, які доведені належними та допустимими доказами, ґрунтуються на законі та кредитних договорах, підлягають задоволенню і з ОСОБА_1 на користь позивача слід стягнути заборгованість за основною сумою боргу в розмірі 4000 грн. за договором кредиту №/738903 від 07 жовтня 2021 року, а також заборгованість за основною сумою боргу в розмірі 5500 грн. за договором позики №78549812 від 24 січня 2023 року.

Що стосується розміру відсотків за користування кредитними коштами за кредитним договором №/738903 від 07 жовтня 2021 року та договором позики №78549812 від 24 січня 2023 року, то суд зважає на наступне.

Як вбачається із наданих суду розрахунків, заборгованість складає:

- по кредитному договору №/738903 від 07 жовтня 2021 року в розмірі 11090 грн. (4000 грн. тіла кредиту + 7090 грн. відсотків);

- за договором позики №78549812 від 24 січня 2023 року в розмірі 21627 грн. (5500 грн. основного боргу + 16127 грн. відсотків).

Однак, в даних розрахунках відсутні будь-які дані щодо періоду нарахування відсотків за користування коштами, розміру відсоткової ставки тощо.

При цьому, як вбачається з кредитного договору №/738903 від 07 жовтня 2021 року, сторони в умовах договору погодили, що в разі, якщо клієнт не повернув кредит у визначений договором строк, проценти продовжують нараховуватися за кожний день користування кредитними коштами, але в будь-якому випадку не більше 90 календарних днів, починаючи з першого дня прострочення (п.4.3 договору).

Отже, за таких умов договору, які були погоджені сторонами, кредитор має право нараховувати відсотки за кредитним договором в межах строку дії договору кредиту та після його закінчення у разі неповернення кредиту лише не більше 90 календарних днів, починаючим з першого дня прострочки виконання зобов`язання.

Оскільки ОСОБА_1 свої зобов`язання за кредитним договором №/738903 від 07 жовтня 2021 року не виконав, то розмір заборгованості по відсоткам за користування кредитними коштами за цим договором, з врахуванням умов договору щодо розміру денного відсотку за користування коштами, відповідно складає 2400 грн. ((4000 грн. тіла кредиту х 0,5% : 100 х 30 днів (розмір відсотків, нарахованих в межах строку дії договору) + (4000 грн. тіла кредиту х 0,5% : 100 х 90 днів (розмір відсотків, нарахованих в межах 90 днів, починаючи з першого дня прострочки) = 2400 грн.).

Отже, з відповідача на користь позивача слід стягнути 2400 грн. відсотків за договором кредиту №/738903 від 07 жовтня 2021 року, а тому позов в цій частині підлягає частковому задоволенню на вказану суму.

Що стосується договору позики №78549812 від 24 січня 2023 року, то даним договором не передбачено нараховування відсотків після закінчення терміну дії договору, який складає 30 днів.

Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року в справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року в справі №310/11534/13-ц

(провадження №14-154цс18) дійшла висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти, а також обумовлену в договорі неустойку за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. При цьому суд зазначив, що кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання, відповідно до частини другої статті 625 ЦК, а не у вигляді стягнення процентів та неустойки.

Отже з врахуванням викладеного слід дійти висновку, що за договором позики №78549812 від 24 січня 2023 року проценти за користування грошовими коштами можуть бути нараховані лише протягом 30 днів, тобто терміну, на який були надані кредитні кошти, а тому розмір заборгованості по відсоткам за користування кредитними коштами за цим договором, з врахуванням умов договору щодо розміру денного відсотку за користування коштами та додаткової угоди щодо збільшення з 27 січня 2023 року розміру позики з 3550 грн. до 5500 грн., складає 3978,75 грн. ((3550 грн. х 2,5 : 100 х 3 дня) + (5500 грн. х 2,5 : 100 х 27 днів) = 3978,75 грн.).

Отже, з відповідача на користь позивача слід стягнути 3978 грн. 75 коп. відсотків за договором позики №78549812 від 24 січня 2023 року, а тому позов в цій частині підлягає частковому задоволенню на вказану суму.

Таким чином, з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» слід стягнути наступну заборгованість:

- по кредитному договору №/738903 від 07 жовтня 2021 року в розмірі 6400 грн. (4000 грн. тіла кредиту + 2400 грн. відсотків);

- за договором позики №78549812 від 24 січня 2023 року в розмірі 9478 грн. 75 коп. (5500 грн. основного боргу + 3978,75 грн. відсотків).

Відповідно до положень ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При подачі позову позивачем сплачено судовий збір в сумі 3028 грн., ціна позову становила 32717 грн, позов задоволено на суму 15878,75 грн., тобто на 48,5% (15878,75 х 100 : 32717), а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути 1468,58 грн. (3028 х 48,5%) судового збору.

Згідно з частинами першою, третьою статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частинами першою-шостою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності).

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України).

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постановах від 03.10.2019 року у справі №922/445/19, від 22.01.2021 року у справі №925/1137/19, Верховним Судом у постановах від 03.02.2021 року у справі №554/2586/16-ц, від 17.02.2021 року у справі №753/1203/18.

Як вбачається з матеріалів справи, представництво інтересів відповідача ОСОБА_1 під час розгляду справи в суді на підставі договору про надання правової допомоги від 16 лютого 2024 року здійснював адвокат Підодвірний Т.І.

У п.5.3 цього договору сторони передбачили, що вартість послуг за цим договором визначається відповідно до обсягу наданих послуг, вказаних у акті приймання-передачі виконаних робіт.

Згідно наданого суду акту виконаних робіт по договору про надання правової допомоги від 16 лютого 2024 року вбачається, що адвокатом Підодвірним Т.І. відповідно до договору про надання правової допомоги від 16 лютого 2024 року надано ОСОБА_1 юридичні послуги загальна вартість яких становить 5000 грн., з яких: 1000 грн. консультація клієнта (1 год.), 1000 грн. аналіз судової практики щодо вирішення спорів про стягнення заборгованості по кредитних договорах (1 год.), 3000 грн. - підготовка відзиву (3 год.).

Так, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірність у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг (правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 02.10.2019 року у справі №211/3113/16-ц).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі «East/WestAllianceLimited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Крім того, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При цьому, з урахуванням конкретних обставин, зокрема, ціни позову, суд може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи. Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо.

Зважаючи на складність справи, а саме, предмет доказування, складність застосування норм права, обсягу поданих заяв по суті справи, що були подані адвокатом Підодвірним Т.І. у даній справі, суд вважає, що розмір витрат на професійну правничу допомогу є співмірним зі: складністю справи та виконаних адвокатом наданих послуг; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.

Підстав для зменшення вказаного розміру витрат на правничу допомогу суд не вбачає.

З огляду на викладене, з урахуванням вимог п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України, згідно якої інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, враховуючи, що позов ТОВ «ФК «ЄАПБ» задоволено на 48,5%, й відповідно відмовлено у позові на 51,5% (100 48,5), тому з позивача на користь відповідача слід стягнути 2575 грн. (5000 х 51,5%) витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 141, 263-265 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість:

- за кредитним договором №/738903 від 07 жовтня 2021 року в розмірі 6400 грн., з яких: 4000 грн. заборгованість по тілу кредиту, 2400 грн. заборгованість по відсотках;

- за договором позики №78549812 від 24 січня 2023 року в розмірі 9478 грн. 75 коп., з яких: 5500 грн. заборгованість по основному боргу, 3978,75 грн. заборгованість по відсотках, а всього стягнути заборгованість за договорами у загальному розмірі 15878 грн. 75 коп., а також 1468 грн. 58 коп. судового збору.

В решті позову відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на користь ОСОБА_1 2575 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», місцезнаходження: 01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри,30, .

Відповідач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Текст рішення складено 11 березня 2024 року.

Суддя: