Справа № 278/6202/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2024 року м. Житомир

Житомирський районний суд Житомирської області у складі головуючого судді Дубовік О. М., за участю секретаря судового засідання Ковалишиної Н., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вище вказаною позовною, у якій просить стягнути з відповідача на його користь:

- відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в сумі 105724,51 грн;

- відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в сумі 91200,00 грн;

- понесені судові витрати (судовий збір, вартість експертизи, витрати на правову допомогу).

В обгрунтування позовних вимог зазначив, що 03.09.2023 року близько 22:20 год, по АДРЕСА_1 , сталась ДТП за участі автомобіля Volkswagen, р.н. НОМЕР_1 , під його керуванням ( ОСОБА_1 ) та мотоцикла марки «Alfa» (без р/н) під керуванням ОСОБА_2 .

У результаті ДТП автомобілю позивача, який належить йому на праві приватної власності, було завдано технічних пошкоджень, що підтверджується відповідним висновком експерта, відповідно до якого, вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача та вартість матеріального збитку, завданого позивачеві, як власнику автомобіля, становить 105724,51 грн.

Крім того, позивачем було здійснено оплату послуг експерта ОСОБА_3 щодо проведення автотоварознавчої експертизи та складання висновку експерта в розмірі 5500,00 грн.

Відповідальність відповідача на момент ДТП застрахованою не була; позивач, також, на момент ДТП не мав полісу обов`язкового страхування, оскільки є учасником бойових дій.

Окрім того, внаслідок неправомірних, незаконних дій відповідача позивачеві, також, було завдано моральної шкоди, яку він оцінює у грошовому еквіваленті у 91200,00 грн.

Позивач пропонував відповідачеві сплатити йому вказані суми, однак, позитивної відповіді на це не отримав.

Зазначене стало підставою для звернення до суду за захистом своїх прав.

Провадження у справі було відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с. 51).

Ухвалою суду від 07.02.2024 року (а.с. 57) здійснено перехід з розгляду справи в порядку спрощеного провадження без виклику (повідомлення) до розгляду справи в порядку спрощеного провадження з викликом (повідомленням) сторін.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник відповідача позовні вимоги визнав частково; визнає, що позивачу завдано матеріальної шкоди у сумі 60000,00 грн; моральну шкоду не визнає повністю та просить відмовити в цій частині позовних вимог.

Також у судовому засіданні представник відповідача адвокат Дятел В. І. просив задовольнити понане ним клопотання про виклик для допиту у судове засідання експерта ОСОБА_3 та призначення повторної автотоварознавчої експертизи (а.с. 93-95).

Проте суд, дослідивши матеріали справи, відмовив у задоволенні зазначеного вище клопотання, у зв`язку з відсутністю підстав для задоволення такого.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, з урахуванням меж заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 03.09.2023 року о 22 год. 20 хв. по АДРЕСА_1 та області ОСОБА_2 , керуючи мотоциклом марки "Alfa", без реєстраційного номеру, в порушення п. 10.1 Правил дорожнього руху (ПДР), не вибрав безпечну швидкість руху, не врахував обстановку та перед зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечним, в результаті чого вказаний транспортний засіб виїхав за межі проїзної частини де в подальшому зіткнувся з автомобілем марки "Volkswagen", реєстраційний номер НОМЕР_1 , який був припаркований на узбіччі. Окрім цього, в зазначений час та в зазначеному місці керував вищевказаним мотоциклом, будучи в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.9 а) Правил дорожнього руху.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

Вищевказані обставини встановлені постановою судді Житомирського районного суду Житомирської області від 31.10.2023 року по справі № 278/5226/23 (а.с. 10). Вказаною постановою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 та ч.1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Пунктом 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз`яснено, що відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК,вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона, повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, як передбачено вимогами ст. 1188 ЦК України. Відповідно до вимог п. 3,4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» із змінами та доповненнями, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, а шкода, заподіяна одному з володільцівз вини іншого - відшкодовується винним.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема з копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, власником автомобіля Volkswagen, д.н.з. НОМЕР_2 , є ОСОБА_1 .

Відповідно до п. 21.1. ст. 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з урахуванням положень пункту 21.3 цієї статті на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТСБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування. Стосовно транспортних засобів, які не беруть участі в дорожньому русі, укладення договору страхування є необов`язковим. Транспортний засіб має відповідати вимогам, передбаченимпунктом 1.7 статті 1 цього Закону, з моменту взяття ним участі в дорожньому русі на території України. Положення цього пункту не поширюється на осіб, які звільнені від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього Закону.

У свою чергу, згідно п. 1.7. статті 1 вищевказаного закону, забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована.

Відповідно до п. 13.1. статті 13 вказаного вище закону, учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності та особи з інвалідністю внаслідок війни, що визначені законом, особи з інвалідністю I групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним особі з інвалідністю I групи, у її присутності, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом.

Згідно п.п. а) п. 41.1. ст. 41 даного закону, МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогампункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Позивача ОСОБА_1 звільнено від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України, на підставі п. 13.1. статті 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», що підтверджується копією посвідчення учасника бойових дій (а.с. 34).

Разом з тим, аналізуючи вищевказані норми закону, можна зробити висновок про те, що керовані особами, яких звільнено від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України, на підставі п. 13.1. статті 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», транспортні засоби, без укладання щодо них договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, не відносяться до забезпечених транспортних засобів, у розумінні ст. 1 Закону.

З матеріалів справи не вбачається того, що цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_2 була забезпечена, як того вимагає Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Отже, транспортний засіб Volkswagen, д.н.з. НОМЕР_2 , яким керував позивач, не відповідає вимогам п. 1.7. ст. 1 вказаного закону та не є забезпеченим. З огляду на зазначене, МТСБУ не має правових підстав для здійснення відшкодування з фонду захисту потерпілих.

Як зазначено у ч. 2 ст. 1166 ЦК України, особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідачем ОСОБА_2 не надано жодних доказів на спростування заподіяння шкоди майну позивача, зокрема, не оскаржено постанову про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності, як і не надано доказів на спростування інших обставин, зазначених у позовній заяві.

Відповідно до ст. 1192 ЦК України, якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме - висновку судового експерта ОСОБА_3 № 3037 автотоварознавчого дослідження від 08.09.2023 року (а.с. 11-30) вартість відновлювального ремонту автомобіля Volkswagen, д.н.з. НОМЕР_2 , становить 105724,51 грн.

Таким чином, суд приходить до висновку, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача розмір матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Volkswagen, д.н.з. НОМЕР_2 ), який становить 105724,51 грн, що узгоджується з нормами статті 1192 ЦК України та наданим висновком судового експерта.

Щодо вимоги про відшкодування моральної шкоди суд зазначає наступне.

Сторонами надано документи на підтвердження того, що обидва є військовослужбовцями, а також медичні документи, які свідчать про отриманні у боях травми (а.с. 75-85, 97-99).

Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відшкодування моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів або у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна має проводитися особою, яку визнано винною у вчиненні ДТП.

При вирішенні питання щодо відшкодування моральної шкоди, суд враховує обставини справи, характер, обсяг та глибину душевних страждань, їх негативний наслідок, в тому числі і пов`язаний з пошкодженням автомобіля, який належить позивачу на праві власності. Внаслідок ДТП, яка викликала у позивача негативні емоції та пошкодження власного майна, він поніс душевні страждання, у зв`язку з чим був порушений його звичайний спосіб життя, для відновлення якого знадобилися додаткові матеріальні і душевні зусилля, що призвело до вимушених змін в його житті.

З огляду на ту обставину, що внаслідок винних дій водія ОСОБА_2 під час вищезазначеної ДТП, було пошкоджено транспортний засіб позивача, враховуючи характер та обсяг страждань і немайнових втрат, яких зазнав ОСОБА_1 , враховуючи також сановище обох сторін (військові з травмами, тощо) та виходячи із засад розумності, виваженості і справедливості, а також, з огляду на обставини ДТП та встановлені судом факти, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди частково у розмірі 4000,00 грн, що відповідає положенню п. 9 постанови Пленуму Верхового Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».

Щодо стягнення судових витрат слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язаніз витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно ч. 6 ст. 139 ЦПК України, розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд ураховує не те, коли замовлено експертизу та отримано висновок експерта - до чи після звернення позивача до суду з позовом, а те, чи пов`язані безпосередньо ці витрати з розглядом справи. Відшкодування витрат за проведення експертизи не обмежується випадком її призначення та проведення після відкриття провадження у справі. Тому сторона, на користь якої ухвалено рішення, має право на відшкодування витрат за експертизу, проведену до подання позову, якщо такі витрати пов`язані з розглядом справи, зокрема якщо суд урахував відповідний висновок експерта як доказ. Відмова у відшкодуванні судових витрат за проведення експертизи стороні, на користь якої ухвалено судове рішення (особливо, якщо суд урахував відповідний висновок експерта як доказ), не узгоджується із засадами розумності, добросовісності, справедливості та правової визначеності, а також не забезпечує конструкцію передбачуваності застосування процесуальних норм, отже не є такою, що відповідає принципу верховенства права.

Такий висновок зробила Велика Палата Верховного Суду упостанові від 22 листопада 2023 року у справі № 712/4126/22.

У матеріалах справи міститься копія договору про організацію взаємовідносин при проведенні оцінки майна від 05.09.2023 року, укладеного між позивачем ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_3 ; копія акту виконаних робіт від 08.09.2023 року, де вартість наданих послуг за домовленістю складає 5500,00 грн; копія квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки про сплату наданих послуг з оцінки КТЗ Volkswagen, д.н.з. НОМЕР_2 , на суму 5500,00 грн (зворот а.с. 28-31).

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 5500,00 грн витрат за проведення експертного дослідження.

Відповідно до положень п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду в постанові від 22.01.2021р. по справі № 925/1137/19 наголосив, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду в постанові від 03.10.2019р. у справі № 922/445/19.

Судові витрати позивача на професійну правничу допомогу становлять 13600,00 грн, що вбачається з долучених документів на підтвердження витрат (а.с. 41-43, 45-48).

Разом з тим, враховуючи особливості предмета спору, розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, складність справи та її значення для сторін, час, який був необхідний для вчинення дій та надання послуг, виходячи з критеріїв їх виправданості, розумності їх розміру та співмірності з позовом та складністю справи, а також враховуючи те, що позовні вимоги задоволено частково, суд приходить до висновку про те, що розмір судових витрат, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, підлягає зменшенню з 13600,00 грн до 4000,00 грн.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд присуджує до стягнення з відповідача в дохід держави судовий збір, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 10, 12, 13, 77, 78, 80, 81, 82, 133, 137, 139, 141, 259, 263, 265, 279 ЦПК України, ст. ст. 23, 1166, 1167, 1187, 1188, 1192 ЦК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у сумі 105724,51 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у сумі 4000,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 5500,00 грн витрат на проведення автотоварознавчої експертизи.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 4000,00 грн витрат на правничу допомогу.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 1191,31 грн судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 10.05.2024 року.

Суддя О. М. Дубовік