ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 642/7565/21 Номер провадження 22-ц/814/1925/24Головуючий у 1-й інстанції Миронець - Мельничук О.К. Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Пилипчук Л.І.,

судді Дряниця Ю.В., Чумак О.В.,

секретар Стеценко В.С.,

з участю представника позивачки адвоката Стародубова С.М., представника відповідача - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Київського районного суду м.Полтава від 07 лютого 2024 року, постановлене суддею Миронець-Мельничук О.К.,

у справі за позовом ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и в :

10.11.2021 ОСОБА_2 звернулася в Ленінський районний суд м.Харкова з позовом до АТ «Українська залізниця» про визнання незаконним та скасування наказу від 12.10.2021 №762-рс про її звільнення з посади лікаря-стоматолога-терапевта ортопедично-стоматологічного відділення, у зв`язку зі скороченням штату за п.1 ст.40 КЗпП, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування вимог позову зазначає, що пропрацювала лікарем стоматологом стоматологічного відділення Харківської клінічної лікарні на залізничному транспорті №2 філії «Центр охорони здоров`я» АТ «Українська залізниця» понад 30 років. Назва лікарні постійно змінювалася.

Наказом №134 від 26.05.2021 генерального директора Харківської клінічної лікарні на залізничному транспорті №2 філії «Центр охорони здоров`я» АТ «Українська залізниця» введено та впроваджено в дію новий штатний розпис лікарні, згідно якого повністю скорочено ортопедично-стоматологічне відділення, без зазначення кількості одиниць, що підлягають скороченню.

17.08.2021 первинна профспілкова організація надала згоду на її звільнення, вказавши в протоколі про її, позивачки, згоду на звільнення, тоді як такої згоди вона не давала, мала намір продовжувати роботу, оскільки була у резерві кадрів на керівну посаду, генеральний директор повідомив, що вона та декілька працівників під скорочення не попадуть. Однак потім її проінформували про звільнення. Унаслідок чого з нею стався стрес та вона знаходилася на стаціонарному лікуванні до 11.10.2021. Наступного дня, вийшовши на роботу, її запросили на засідання профкому, де повторно надали згоду на звільнення, не дивлячись на її заперечення.

Звільнення вважає незаконним, оскільки процедура звільнення через виборний орган первинної профспілкової організації грубо порушена, її не попередили за 2 місяці про звільнення, не запропонували посади, на яких вона могла продовжувати працювати. Також не враховано рівень кваліфікації, продуктивності праці, тривалість безперервного трудового стажу в одній установі, відсутність у неї інших членів сім`ї із самостійним заробітком.

Відповідно до розпорядження Голови Верховного Суду від 14.03.2022 №7/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» змінено територіальну підсудність судових справ, а саме: Ленінського районного суду м.Харкова на Київський районний суд м.Полтави.

Рішенням Київського районного суду м.Полтави від 07.02.2024 у задоволенні позову ОСОБА_2 до АТ «Українська залізниця» про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовлено.

Рішення районного суду вмотивовано тим, що звільнення позивачки відбулося з дотриманням норм чинного законодавства, тому відсутні підстави для задоволення позову.

Із таким рішенням суду першої інстанції не погодилася позивачка та подала до Полтавського апеляційного суду апеляційну скаргу. Посилаючись на обставини, аналогічні викладеним у позові, порушення норм матеріального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Зокрема, зазначає, що відповідач належно не повідомив її про майбутнє вивільнення. Наданий відповідачем акт про її відмову від підпису на попередженні із запропонованими вакантними посадами вважає сфальсифікованим та заперечує ці події.

Звертає увагу, що у попередженні від 30.06.2021 вказану дату її звільнення 30.08.2021 (тобто за два місяці), тоді як звільнили 12.10.2021 (через 103 дні після складання попередження).

Зазначає, що 12.10.2021 адміністрація лікарні звернулася повторно до первинної профспілкової організації з поданням про її звільнення та в той же день звільнила, не дотримавшись вимог закону щодо попередньої згоди виборного органу профспілкової організації на звільнення.

Стверджує, що в порушення вимого ст.49-2 КЗпП України відповідач не пропонував їй іншу роботу, наявну в лікарні та не надав усі вакансії, які існували на цьому підприємстві, незалежно від структурного підрозділу, в якому вона працювала. Натомість вона не мала такої інформації.

Вважає, що видання наказу про затвердження штатного розпису керівництвом ХКЛ на ЗТ «ЦОЗ» АТ «Українська залізниця» та змін до нього не передбачено їх повноваженнями, оскільки це компетенція голови правління АТ, тоді як голова правління такого наказу не видавав.

Зазначає, що має безперервний трудовий стаж в лікарні більше 30 років, високий рівень кваліфікації, що не було враховано при звільненні, тоді як вона має вищу продуктивність, у неї відсутні інші члени сім`ї із самостійним заробітком.

08.04.2024 до Полтавського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач заперечив доводи апеляційної скарги, просить залишити її без задоволення, а рішення районного суду без змін.

У суді апеляційної інстанції адвокат позивачки Стародубов С.М. підтримав доводи апеляційної скарги, наполягаючи на її задоволенні.

Представник відповідача ОСОБА_1 заперечила проти апеляційної скарги, просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила такі обставини.

Установлено, що ОСОБА_2 працювала на посаді лікаря стоматолога-терапевта ортопедично-стоматологічного відділення Харківська клінічна лікарня на залізничному транспорті №2 філії «Центр охорони здоров`я» АТ «Укрзалізниця», що підтверджується відповідними записами у трудовій книжці на її ім`я./а.с.26 т.1/

Наказом №334 від 26.05.2021 уведено в дію та впроваджено в роботу штатний розпис Харківської клінічної лікарні на залізничному транспорті №2 філії «Центр охорони здоров`я» АТ «Укрзалізниця», затверджений філією 19.05.2021./а.с.138 т.1/

Відповідно до указаного штатного розпису з нього вилучено та підлягає скороченню структурний підрозділ Ортопедично-стоматологічне відділення (розділ 5.8)./а.с.134 т.1/

Листом №ХКЛ ЗТ №2-10/935 від 26.05.2021 проінформовано профспілковий комітет лікарні щодо змін в організації виробництва і праці ХКЛ із 26.08.2021 на підставі наказу від 26.05.2021 №334./а.с.142 т.1/

30.06.2021 інформовано державну службу зайнятості про заплановане масове вивільнення працівників, у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, в тому числі: 9 посад лікарів стоматологів-терапевтів, 2 - лікарі стоматологи хірурги, 4 - лікарі стоматологи ортопеди./а.с.143 т.1/

01.07.2021 лікаря-стоматолога-терапевта ОСОБА_2 персонально попереджено про майбутнє вивільнення із займаної посади з 01.09.2021 та запропоновано вакантні посади в ХКЛ ЗТ №2. Від підпису на попередженні позивачка відмовилася, про що комісією складено відповідний акт від 01.07.2021./а.с.144-146 т.1/

Профспілковий комітет Харківської клінічної лікарні на залізничному транспорті №2 філії «Центр охорони здоров`я» АТ «Укрзалізниця» на своєму засіданні від 17.08.2021 надав згоду на звільнення ОСОБА_2 , лікаря-стоматолога-терапевта ортопедично-стоматологічного відділення, за скороченням штату відповідно до ч.1 ст.40 КЗпП України. Остання була присутня на засіданні профкому та відхилила запропоновані їй вакантні посади./а.с.147-149 т.1/

Через хворобу позивачки дата її звільнення була відстрочена та 12.10.2021 по виходу її на роботу після відмови від запропонованих вакантних посад адміністрація лікарні повторно звернулася до профкому на наданням згоди на звільнення, який рішенням від 12.10.2021 надав згоду на звільнення ОСОБА_2 за ч.1 ст.40 КЗпП України./а.с.55-56,150-151 т.1/

Наказом №762-ос від 12.10.2021 ОСОБА_2 звільнена з посади лікаря-стоматолога-терапевта на підставі п.1 ст.40 КЗпП України./а.с.152 т.1/ Позивачу видана належно оформлена трудова книжка та копія наказу про звільнення, а також нараховані всі суми, що належали при звільненні. Отримання трудової книжки підтверджено особистим підписом позивача./а.с.154-164 т.1/

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що відповідач дотримався вимог чинного законодавства щодо процедури звільнення працівника у зв`язку зі скороченням штату.

Апеляційний суд з такими висновками районного суду погоджується, оскільки вони відповідають обставинам справи та вимогам закону. При цьому колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі, ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Нормою частини другої статті 40 КЗпП України встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням на підставі пункту першого частини першої статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за два місяці про наступне вивільнення.

Відповідно до статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 07.11.2018 у справі №331/8965/15-ц (провадження № 61-11385св18), від 25.02.2020 у справі №310/9675/18 (провадження № 61-21148св19).

Відповідно до ст.43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5,7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідачем виконані вимоги викладених норм трудового законодавства щодо персонального попередження ОСОБА_2 про наступне вивільненні не пізніше ніж за два місяці, пропозиції вакантних посад, попередньої згоди профкому на заявлене звільнення.

Доводи апеляційної скарги не спростовують викладені висновки районного суду, з якими погоджується апеляційний суд, зводяться до заперечення доведених фактичних обставин, хибного тлумачення норм права на свою користь.

Зокрема, доводи апеляційної скарги, в яких позивач посилається на не повідомлення її відповідачем про майбутнє вивільнення та заперечення наданого відповідачем акту від 01.07.2021 про відмову від підпису на попередженні із запропонованими вакантними посадами спростовуються матеріалами справи. Крім того, наявні вакантні посади позивачці пропонувалися також на засіданні профкому 17.08.2021 та 12.10.2021, від яких вона відмовилася. У позові та у процесі судового розгляду позивачка не заявляла про те, що вона мала бажання на час звільнення обійняти одну із вакантних посад, наполягаючи на збереженні своєї, тоді як займана нею посада, як і інші в ортопедично-стоматологічному відділені підлягали скороченню.

Не заслуговують на увагу та відхиляються апеляційним судом доводи апеляційної скарги щодо недотримання відповідачем передбаченого ст.49-2 КЗпП України двохмісячного строку попередження про наступне вивільнення. При цьому позивачка вказує хибну дату такого попередження - 30.06.2021 та вказану у ньому дату звільнення 30.08.2021, що суперечить наявному у матеріалах справи попередженню №ХКЛ ЗТ №2 -10/1355, датованому 01.07.2021. У цьому попередженні вказана дата майбутнього звільнення із займаної посади - 01.09.2021. Актом, складеним комісією у складі 4-х осіб, від 01.07.2021 о 13.40, який є належним і допустимим доказом, підтверджується фактичне ознайомлення позивачки з цим попередженням і вакантними посадами, та її відмова засвідчити таке ознайомлення і відмова від запропонованих вакантних посад./а.с.145 т.1/

Посилання в доводах позивачки на порушення вказаного строку при звільненні 12.10.2021 (через 103 дні після складання попередження) та необхідність повторного попередження її про наступне вивільнення після виходу з лікарняного є неспроможними, оскільки ґрунтуються на хибному тлумаченні норми ст.49-2 КЗпП України, яка встановлює мінімальний строк для такого попередження не пізніше ніж за два місяці та не обмежує його іншими часовими рамками.

Апеляційний суд також визнає безпідставними доводи апеляційної скарги щодо незаконності звільнення 12.10.2021 - в день повторного звернення адміністрації до профкому за згодою на звільнення та одержання такої згоди, що, на її думку, не є попередньою згодою, як передбачено ст.43 КЗпП країни. Такі доводи не відповідають змісту вказаної норми та фактичним обставинам, згідно яких спочатку була надана згода профкому на звільнення, а потім відбулося звільнення.

Не заслуговують на увагу та відхиляються апеляційним судом доводи апеляційної скарги, що видання наказу про затвердження штатного розпису керівництвом ХКЛ га ЗТ «ЦОЗ» АТ «Українська залізниця» та змін до нього не передбачено їх повноваженнями, оскільки це компетенція голови правління АТ, тоді як голова правління такого наказу не видавав.

Так, відповідно до Положення про виробничий підрозділ Харківська клінічна лікарня на залізничному транспорті №2 філії «Центр охорони здоров`я» АТ «Укрзалізниця». Затвердженого наказом філії «Центр охорони здоров`я» АТ «Укрзалізниця» від 15 червня 2020 року №ЦОЗ-03/145 ХКЛ ЗТ №2 є виробничим підрозділом філії «ЦОЗ», перебуває у виробничому та управлінському адміністративному підпорядкуванні філії «ЦОЗ»./а.с.105-116 т.1/

Пунктом 2.5 Положення передбачено, що у своїй діяльності ХКЛ ЗТ №2 керується Конституцією України та іншими законами, нормативно-правовими актами України, актами Президента України, постановами Кабінету Міністрів України, наказами Міністерства охорони здоров`я України, Статутом АТ «Укрзалізниця», внутрішніми документами АТ «Укрзалізниця» та філії «ЦОЗ», Положенням про Філію «ЦОЗ» та Положенням про виробничий підрозділ Харківська клінічна лікарня на залізничному транспорті №2 філії «Центр охорони здоров`я» акціонерного товариства «Українська залізниця».

Згідно з п.4.2 Положення організаційна структура виробничого підрозділу ХКЛ ЗТ №2 розробляється та затверджується директором виконавчим Філії «ЦОЗ».

Отже, Харківська клінічна лікарня на залізничному транспорті №2 філії «Центр охорони здоров`я» акціонерного товариства «Українська залізниця» діяла у відповідності до наданих їй повноважень, делегованих філією від АТ «Укрзалізниця», прийняті нею акти щодо скорочення чисельності і штату працівників відповідних підрозділів та послідуюче звільнення відповідають локальним і загальним нормативним актам відповідача.

Посилання в доводах позову та апеляційної скарги на не врахування відповідачем при звільненні її безперервний трудовий стаж в лікарні більше 30 років, високий рівень кваліфікації,відсутність інших членів сім`ї із самостійним заробітком колегія суддів відхиляє, як такі, що не впливають на законність звільнення. Зазначені обставини відповідно до вимог ст.42 КЗпП України мали бути враховані у разі вирішення питання щодо переважного права позивачки залишитися на роботі при вивільненні у зв`язку зі скороченням чисельності і штату, тоді як в даному випадку підлягали скороченню всі наявні посади в ортопедично-стоматологічному відділенні Харківської клінічної лікарні на залізничному транспорті №2, а від вакантних посад в інших структурних підрозділах лікарні позивачка відмовилася.

Інші доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на доказах та колегією суддів відхиляють, як неспроможні. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, ст.ст.381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м.Полтави від 07 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 10.05.2024.

Головуючий суддя Л.І. Пилипчук

Судді Ю.В. Дряниця

О.В. Чумак