ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/818/711/24 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: про відшкодування шкоди, з них
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 лютого 2024 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Яцини В.Б.

суддів: -Бурлака І.В., Мальованого Ю.М.,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 30 листопада 2023 року, у справі № 953/24035/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди заподіяної внаслідок залиття квартири,

встановив:

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди заподіяної внаслідок залиття квартири.

Позовна заява мотивована тим, що вона є власницею квартири АДРЕСА_1 . Квартира розташована на другому поверху семиповерхового будинку. На третьому поверху вказаного будинку, над квартирою АДРЕСА_2 , власницею якої є відповідачка ОСОБА_2 .

Зазначала, що у жовтні 2020 року, внаслідок виходу з ладу підвідних шлангів холодної води на мийку у квартирі АДРЕСА_3 відбулося залиття її квартири. Так, відповідно до акту, складеного комісією та затвердженого начальником дільниці №64 Київського району КП «Жилкомсервіс» при обстеженні квартири позивачки АДРЕСА_4 виявлені сухі сліди залиття в одній кімнаті на стелі приблизно 1 кв.м., залиття трапилось у жовтні 2020 року, внаслідок виходу з ладу підвідних шлангів холодної води на мийку у квартирі АДРЕСА_3 . Відповідно до висновку про вартість майна №14/08/2021 розмір матеріальної шкоди завдано внаслідок залиття квартири позивачки АДРЕСА_1 становить 9900 гривень.

Вказала, що причиною залиття квартири стало неналежне виконання відповідачкою свого обов`язку щодо утримання майна, яке їй належить, то відповідно остання зобов`язана відшкодувати завдані збитки позивачці, у зв`язку з чим ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом.

На підставі вищевикладеного, ОСОБА_1 просила суд стягнути з відповідачки матеріальну шкоду заподіяну внаслідок залиття квартири АДРЕСА_1 в розмірі 9900 гривень та відшкодувати понесені судові витрати у загальному розмірі 4408 гривень, які складаються з: витрат по сплаті судового збору в розмірі 908 гривень та витрат на проведення оцінки завданої матеріальної шкоди в розмірі 3500 гривень.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 30 листопада 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов та стягнути сплачений судовий збір.

Вважає оскаржуване рішення суду постановленим з недотриманням норм матеріального та порушенням норм процесуального права, у зв`язку із чим суд дійшов помилкових висновків щодо недоведеності позивачем обставин, що мають значення для справи, що призвело до винесення незаконного, необґрунтованого рішення, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Наполягає на тому, що залиття трапилось у жовтні 2020 року, у період, коли відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 " Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої короновірусом SARS-CoV-2 було запроваджено карантин на всій території України з 12.03.2020р. У подальшому термін дії карантину продовжувався постановами Кабінету Міністрів України. Оголошений карантин обмежував переміщення людей задля запобігання розширення хвороби, тому акт залиття був складений при першій можливій нагоді. Незважаючи на певний проміжок часу, який пройшов між залиттям та складанням акту, сліди залиття чітко видно на доданому фото звіту про майнову шкоду. Внаслідок залиття фактично ушкоджена стеля у кімнаті (спальні), спостерігається відставання штукатурки, наявні тріщини оздоблюючого шару стелі. Відповідно оцінки матеріальної шкоди вартість відновлювальних робіт складає 9900,0 грн. Отже акт, складений балансоутримувачем будинку, підтверджує факт залиття і наслідків залиття, а наслідки - це стеля у кімнаті, яку вона має ремонтувати за власний кошт, внаслідок безвідповідального відношення до свого майна її сусідки.

Зауважує, що відповідачем не надано ніяких доказів, які б спростовували її вину. Адже за законами фізики вода тече зверху вниз і ніяк по -іншому. Одночасно судом не встановлено факту, що по проекту будинку ця кімната є житловою. Відповідачка перенесла в цю кімнату кухню і їй не відомо на законних підставах чи ні. Отже є втручання в внутрішньобудинкову систему водопостачання. Ставлячи під сумнів докази по справі, Відповідач вибрав позицію, направлену на уникнення цивільно-правової відповідальності.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідачки адвокат Богдашевський Т.С. рішення Київського районного суду м. Харкова скаргу вважає законним та обґрунтованим, таким, що ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, внаслідок повного встановлення обставин, які мають значення для справи, правильної оцінки доказів, зокрема, акту що було складено комісією дільниці №64 КП «Жилкомсервіс» 17.12.2020 року, висновку суб`єкта оціночної діяльності ФОП ОСОБА_3 , а апеляційну скаргу вважає такою, що жодним чином не спростовує висновків суду та задоволенню не підлягає.

Вказав, що наданий позивачкою на підтвердження підстав позову акт комісії дільниці №64 КП «Жилкомсервіс» 17.12.2020 року про залиття зі слів позивачки складено через два місяці після дати залиття, по-друге: актом належним чином не встановлено фактичних обставин походження плями на скелі, по-третє: акт складено за відсутності відповідачки, начебто зі слів ОСОБА_2 , які вона заперечує, в акті відсутній її підпис, він був складений без запрошення та участі відповідачки ОСОБА_2 , - а тому в силу припису ст. 79 ЦПК України зазначений акт є недостовірним доказом, тобто таким, на підставі якого не можна встановити дійсні обставини справи.

Також зазначив про недоведеність розміру майнової шкоди, оскільки наданий позивачкою докази не є належним, оскільки оцінка матеріальної шкоди внаслідок залиття не може визначатись суб`єктом оціночної діяльності такий вид та об`єкт оцінки не передбачено чинним законодавством України. Оцінювач не відповідає основним умовам здійснення судово-експертної діяльності, не має ані компетенції ані спеціальних знань у галузі науки й техніки для проведення відповідного дослідження, що відноситься до повноважень експертів. Визначення вартості робіт, пов`язаних з усуненням наслідків залиття, до питань що вирішується будівельно-технічною експертизою віднесено питання щодо встановлення факту пошкоджень об`єкта внаслідок залиття, вартості ремонтно-будівельних робіт, проведення яких необхідне для усунення пошкоджень унаслідок залиття, розміру завданої матеріальної шкоди унаслідок його залиття (п. 5.1.1. Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 р. №53/5).

Так, із наданого висновку неможливо чітко встановити об`єкт оцінки як об`єкт зазначено визначення матеріальних збитків, а в характеристиці об`єкта надано характеристику квартири. За основу для дослідження взято все той саме акт від 17.12.2020 року, при цьому в самому висновку зазначено, що явних ознак залиття не спостерігається. Розмір встановлених згідно із оцінкою збитків в сумі 9900 грн. нічим не обґрунтовано, висновок не містить жодного розрахунку з чого складається або випливає такий розмір шкоди. Тобто, сам зміст висновку свідчить про те, що він не передбачений для оцінки матеріальної шкоди, а особа що його склала не має для цього необхідної кваліфікації та повноважень.

В зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України, враховуючи постійні обстріли міста Харків в грудні 2023 року січні 2024 року, позивачка неодноразово тимчасово в цей період виїжджала з м. Харків. Відповідачка є людиною похилого віку, стан війни в країні, необхідність жити поза домом негативно впливають на її стан здоров`я, моральний та психологічний стан.

Все зазначене істотно зашкодило ОСОБА_2 скористатися правом на правову допомогу адвоката, а тому колегія суддів вважає поважними такі причини пропуску встановленого судом строку на подання цього відзиву і з цих підстав розглядає наведені у відзиві аргументи по суті.

Частинами 1, 3 статті 369 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не доведено не доведено факт спричинення їй матеріальної шкоди внаслідок залиття квартири в жовтні 2020 року саме відповідачкою та його розміру .

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду.

Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердженими наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 25 серпня 2005 року № 927/11207 (далі - Правила) передбачено, що в разі залиття квартири складається відповідний акт (пункт 2.3.6 Правил).

В додатку № 4 до Правил зазначено, що факт залиття квартири та його наслідки фіксується актом комісійного обстеження квартири за участю представників організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, представників організації (підприємства), яка згідно з укладеною угодою обслуговує внутрішньо-будинкові системи опалення та водопостачання, представника власника будинку, будинкового комітету та затверджується начальником організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Присутність зацікавлених осіб від потерпілої сторони та з боку винної є обов`язковою.

В акті повинно бути відображено: дата складання акту (число, місяць, рік); прізвища, ініціали та посади членів комісії; прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, поверх, форма власності; характер залиття та його причини; завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість); висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття.

Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (частина перша статті 1166 ЦК України).

У частинах першій, другій статті 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України щодо відшкодування шкоди, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач має довести

Аналогічний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 27 травня 2021 року у справі № 761/12945/19 (провадження № 61-15575св20), від 19 лютого 2020 року у справі № 369/8038/17 (провадження № 61-1857св19).

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний.

Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 43 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18).

Судом відповідно до наявних у справі доказів безспірно встановлено, що ОСОБА_1 є власницею кв. АДРЕСА_1 .

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна № 288470863 від 05.12.2021 ОСОБА_2 є власницею кв. АДРЕСА_5 .

З акту, складеного 17.12.2020 комісією: начальником дільниці № 64 КП «Жилкомсервіс» Воротнікова Н.М., майстром дільниці №64 КП « Жилкомсервіс» Сунцовим С.Б., комісією вбачається, що квартира АДРЕСА_6 під`їзді на 2-му поверсі, 5 кімнатна, приватизована, загальна площа 126,9 кв.м., житлова- 98.2 кв.м. Боргу по квартирній платі станом на 01.12.2020 немає. Власник- ОСОБА_1 . Зі слів заявника - ОСОБА_1 , залиття квартири АДРЕСА_4 трапилось у жовтні 2020 року з вище розташованої квартири АДРЕСА_3 . При обстежені квартири АДРЕСА_4 виявлені сухі сліди залиття в одній із кімнат на стелі приблизною площею 1 м2. Зі слів мешканців квартири АДРЕСА_3 залиття трапилось у жовтні 2020 року внаслідок виходу з ладу підвідних шлангів х/в на мийку в квартирі АДРЕСА_3 . Акт підписаний складом комісії. Даних щодо огляду квартири АДРЕСА_3 складом комісії, а також складання акту у присутності відповідачки, акт не містить.

Акт складений через два місяці від імовірного залиття квартири, за відсутності відповідачки, яка є власником квартири АДРЕСА_7 та без огляду вказаної квартири, що позбавило відповідачку можливості подання доказів на його спростування. Акт не містить відомості щодо самого залиття, зокрема, дат та наслідків залиття квартири, завданої матеріальної шкоди (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість), висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття.

Тому суд першої інстанції правильно вказав, що цей акт не може бути належним доказом заподіяння позивачці відповідачкою майнової шкоди.

При цьому за відсутності огляду квартири відповідачки № 125 та відсутності з цього приводу інших об`єктивних даних і доказів, суд першої інстанції обґрунтовано відхилив цей доказ, який не містить об`єктивних відомостей про те, що залиття відбулося саме з квартири відповідачки. В акті не зазначено, з яких підстав позивачка вважає, що залиття відбулося саме з квартири відповідачки, відповідних фактів з цього приводу в ньому не зафіксовано. Той факт, що квартира відповідачки знаходиться поверхом вище не є достатньою умовою для безспірного висновку про скоєння відповідачкою правопорушення, яке відповідно до вказаних норм ст.ст. 22, 1166 ЦК України може бути підставою для покладення на неї відповідальності за залиття квартири позивачки, оскільки за своїм змістом ця обставина є лише небезспірним припущенням. Позивачка не надала до суду доказів про те, що відповідачка ухилялась від перевірки її квартири з метою складення вказаного акта. Питання про причини виникнення слідів залиття в одній із кімнат на стелі приблизною площею 1 м2 у квартири позивачки потребує спеціальних знань, що є предметом судової будівельно-технічної експертизи.

Згідно ч. 1 ст. 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

Однак, всупереч визначеного у ст.ст. 12, 81 ЦПК України процесуального обов`язку доведення підстав позову, позивачка відповідних експертних висновків у розумінні вказаної норми ст. 103 ЦПК України для достатнього висновку, що саме відповідачка залила її квартиру, - до суду не надала, клопотань з цього приводу до суду також не було подано.

Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з даними, які містяться у висновку про вартість майна, складеного суб`єктом оціночної діяльності ФО-П ОСОБА_3 , який діяв на підставі договору №14/08/2021 від 16.08.2021, укладеного між ФО-П ОСОБА_3 та позивачкою ОСОБА_1 , на проведення незалежної оцінки з визначення матеріальних збитків, внаслідок залиття водопровідною водою квартири АДРЕСА_8 , ринкова вартість об`єкта оцінки (без урахування ПДВ) станом на 16.08.2021 становить 9900 гривень. Дата оцінки 16.08.2021, дата завершення складання звіту 27.08.2021, мета оцінки визначення величини матеріального збитку; вид вартості: ринкова без урахування ПДВ; застосовані підходи: витратний.

Оскільки обстеження оцінювачем проводилося 16.08.2021 року, а залиття квартири за словами позивачки відбулося у жовтні 2020 р, явні ознаки залиття квартири оцінювачем не були встановлені (відсутні сліди води). Тому оцінювач використав додатково дані Замовника, зокрема акт КП «Жилкомсервіс» дільниця №64 від 17.12.2020, відомості Замовника, щодо ушкоджень та інша допоміжну інформація. За даними Замовника: після залиття квартири, дії, що направлені на умисне погіршення ремонту не проводились. Після примітка: на базі наведеної нижче інформації (яка прийнята за достовірну) і буде розрахована вартість об`єкта оцінки.

Отже, судом встановлено, що оскільки акт обстеження від 17.12.2020 не є достовірним документом для встановлення того факту, що саме відповідачка є відповідальною за залиття квартири позивачки, тому подальші висновки оцінювача, яка також ґрунтуються лише на суб`єктивних даних, які були повідомлені йому зацікавленою особою позивачкою, за відсутності відповідних об`єктивних експертних висновків також не є належним і достовірним доказом. Колегія суддів погоджується з наведеними з цього приводу у відзиві на апеляційну скаргу аргументами, які спростовують доводи скарги.

Висновок суб`єкта оціночної діяльності ФО-П ОСОБА_3 про вартість майна, складений 16.08.2021, не є належним доказом спричинення шкоди саме відповідачкою, з огляду на те, що він не містить інформацію щодо предмета доказування, зокрема, факту залиття належній позивачці квартири станом на жовтень 2020 року, їх наслідків та завдану матеріальну шкоду, із зазначенням: обсягу необхідного ремонту приміщень квартири, переліку пошкоджених внаслідок залиття речей та їх вартість. Вказаний висновок зроблений суб`єктом оцінювача через 1 рік від імовірного залиття квартири позивачки та лише на підставі акту від 17.12.2020, який є неналежним доказом у даній справі, а також на підставі відомостей та інформації, без зазначення оцінювачем їх переліку.

Належних, допустимих і достатніх доказів у розумінні ст. 81 ЦПК України доказів на підтвердження складу цивільного правопорушення відповідачки у залитті квартири матеріали справи не містять. Відсутність хоча б одного елементів правопорушення виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Позивач не зобов`язаний доводити вину заподіювача шкоди, в той же час він в силу дії принципу диспозитивності процесу не звільняється від доведення інших елементів складу цивільного правопорушення, зокрема факту спричинення йому шкоди відповідною особою - відповідачкою та його розміру.

Докази та обставини, на які посилається ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні судом обставин справи були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

На підставі вищевказаних обставин та правового обґрунтування колегія суддів визнає, що оскаржене рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи скарги висновків суду не спростували, що відповідно до статті 375 ЦПК Україниє підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Передбачених ст. 141 ЦПК України підстав для перерозподілу судових витрат не встановлено.

Керуючись ст.ст. 367, 368, ст.374, ст.375, ст.ст.381, 384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 30 листопада 2023 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 29 лютого 2024 року.

Головуючий В.Б.Яцина.

Судді І.В. Бурлака.

Ю.М.Мальований.