1Справа № 335/1724/24 2/335/1348/2024
06 травня 2024 року м. Запоріжжя
Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Романько О.О., за участю секретаря Гутник Є.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжя в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 поданою через представника- адвоката Працевитого Геннадія Олександровича до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання, -
ОСОБА_1 13.02.2024 звернулась до суду з позовною заявою поданою через представника адвоката Працевитого Г.О. до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання.
Представник позивача в обґрунтування позову зазначив, що 01.06.2002 між ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_2 укладено шлюб, зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану Комунарського районного управління юстиції м. Запоріжжя, актовий запис № 190.
Від шлюбу сторони мають двох дітей: ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_1 (далі Позивач) ІНФОРМАЦІЯ_2 .
У зв`язку із тим, що відповідач не надавав матеріальної допомоги по утриманню дітей, інших дітей або осіб на його утриманні відповідач не мав, ОСОБА_3 в 2012 році звернулась до суду із позовом про стягнення аліментів на неповнолітніх дітей.
11.07.2012 рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя по цивільній справі №0818/6158/2012 було задоволено позовну заяву та стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менш ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання заяви, а саме з 29.05.2012 та до повноліття доньки ОСОБА_4 , а в подальшому у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менш ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до повноліття доньки ОСОБА_1 ..
31.01.2024 позивачці виповнилось 18 років і обов`язок сплати аліментів за вищевказаним рішенням суду у відповідача припинився.
Станом на сьогодні ОСОБА_4 проживає, навчається та працює закордоном у зв`язку із чим не потребує матеріального забезпечення від батька. Підтвердженням цього є відсутність виконавчого провадження та будь-якого рішення суду про стягнення аліментів на її утримання після досягнення повноліття.
Позивач зараз проживає з матір`ю та є студенткою денної форми навчання Запорізького будівельного фахового коледжу, термін навчання з 29.07.2021 по 30.06.2025.
В добровільному порядку відповідач ніяк не допомагає позивачеві, не зважаючи на те, що він може надавати їй матеріальну допомогу.
В зв`язку з тим, що батько позивача не утримує її, вона змушена звернутися до суду з позовом про захист своїх прав, в порядку ст.ст.199-200 СК України.
У зв`язку із цим позивач вважає, що її вимога зі сплати аліментів на себе в розмірі 1/4 частки від заробітку відповідача щомісячно є обґрунтованою. Адже, вона єдина хто потребує такої фінансової допомоги і відповідач може її надавати.
Ухвалою суду від 06.03.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням сторін, сторонам встановлено строки для подання заяв по суті справи.
Позивач та її представник 18.04.2024 до суду надали письмову заяву про розгляд справи у їх відсутність, відповідно до якої позовні вимоги підтримують, просили позов задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечували.
Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, причину неявки суду не повідомив, відзив на позов та заяву про розгляд справи у його відсутність не надав.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється.
У зв`язку з чим, на підставі ст. ст. 247, 280, 281 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу, в порядку заочного розгляду.
Дослідивши матеріали справи, судом встановлені обставини та відповідні їм правовідносини.
З 01.06.2002 між ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_2 укладено шлюб, зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану Комунарського районного управління юстиції м. Запоріжжя, актовий запис № 190, що встановлено з позову та рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11.07.2012 у справі № 0818/6158/2012 (а.с.11).
Від шлюбу подружжя мають двох дітей: ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 .
ОСОБА_1 є донькою відповідача ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 виданого 08.02.2006 Запорізьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького обласного управління юстиції, актовий запис № 36. Батьком дитини зазначено ОСОБА_2 , громадянина України (а.с.10).
Відповідно до рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя № 0818/6158/2012 провадження № 2/0818/2312/2012 від 11.07.2012 було задоволено позовну заяву та стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менш ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання заяви, а саме з 29.05.2012 року та до повноліття доньки ОСОБА_4 , а в подальшому у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менш ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до повноліття доньки ОСОБА_1 (а.с.11).
Відповідно до паспорту громадянина України серії НОМЕР_4 виданого 14.02.1998 Комунарським РВ УМВС України в Запорізькій області, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , народився в м. Запоріжжя, має зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , рнокпп НОМЕР_5 (а.с.14).
ОСОБА_1 після досягнення повноліття навчається у Запорізькому будівельному фаховому коледжу, що підтверджується довідкою цього закладу освіти №17 від 25.01.2024 про те, що остання з 01.09.2021 вступила до Запорізького будівельного фахового коледжу (наказ про зарахування на навчання № 39-ОС від 29.07.2021) і на теперішній час навчається на ІІІ курсі денного відділення у групі ТТ-31, форма навчання: бюджетна, термін закінчення навчального закладу: 30.06.2025 (а.с.12).
Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 СК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.
Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.
Згідно роз`яснень у пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.
Відповідно до ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених ст. 182 СК України, а саме: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина.
При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.
Також при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
Таким чином, однією із обов`язкових умов надання батьками утримання повнолітнім дочці чи сину є можливість надання дітям матеріальної допомоги, якої вони потребують саме у зв`язку з навчанням.
Згідно з ч. 3 ст. 199 СК України, право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчатися, а також той із батьків, з яким вони проживають.
На підставі аналізу наданих позивачем доказів, суд дійшов до висновку про підтвердження обставин, викладених в позові, про те, що ОСОБА_1 потребує матеріальної допомоги, що є підставою для стягнення з відповідача аліментів на її утримання.
Відзив на позовну заяву відповідач не надав. Даних про надання матеріальної допомоги дитині, яка навчається, відповідачем суду не надано, доводи позивача, викладені у позові не спростовано. Також, суд приймає до уваги те, що відповідач є особою працездатного віку, має задовільний стан здоров`я, оскільки протилежного відповідачем не доведено.
Даних про наявність у відповідача на утриманні дітей або інших непрацездатних осіб суду не надано.
У зв`язку з викладеним, оцінивши докази, письмові матеріали справи, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення аліментів є законними та обґрунтованими.
Згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
На підставі вищевикладеного, виходячи з положень ч. 5 ст. 183 СК України в частині визначення розміру частки від доходу платника аліментів на одну дитину, а також, враховуючи те, що відповідач є особою працездатного віку, доказів неможливості надавати матеріальну допомогу дочці останній суду не надав, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на його утримання у розмірі 1/4 частини від всіх видів доходів (заробітку) щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення двадцяти трьох років.
Позивачем було порушене питання про стягнення з відповідача судових витрат на правничу допомогу в загальному розмірі 5000 грн..
Судом встановлено, що 01.02.2024 між ОСОБА_1 та АБ «ЮРКОНСАЛТ» Геннадія Працевитого» було укладено договір про надання правової допомоги.
Відповідно до ордеру серії АР № 1159277, виданого 09.02.2024 на підставі договору про надання правової допомоги № б/н від 01.02.2024 адвокат Працевитий Г.О. представляв інтереси позивача в Орджонікідзевському районному суді м. Запоріжжя.
З самого позову вбачається при орієнтовному розрахунку таких витрат, що згідно умов договору від 01.02.2024 та Додатково договору від 01.02.2024 в зв`язку з наданням адвокатом клієнту правової допомоги, між сторонами були підписані відповідні акти надання правової допомоги та виставлені рахунки на їх оплату на загальну суму 5000 грн..
Разом з тим, до матеріалів справи не було додано копій зазначених договорів, актів і рахунків для дослідження їх судом.
Так, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ч.1 ст. 137 ЦПК України).
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч.4 ст. 137 ЦПК України).
За результатами розгляду справи, відповідно до п. 2 ч.2 ст. 137 ЦПК України, витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат, серед іншого - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.3 ст. 137 ЦПК України).
Окрім того, відповідно до п. 2 ч.3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами з наданням, зокрема, розрахунків (калькуляції) вартості кожної окремо наданої послуги, з урахуванням її складності та обсягу, а не лише визначення загальної вартості наданої правової допомоги.
Обов`язок доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, яка бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
Таким чином, через не долучення до позову чи окремою заявою доказів понесення судових витрат на правову допомогу та їх розміру, суд позбавлений об`єктивної можливості дослідити та врахувати дані документи при вирішенні питання про розподіл таких витрат за результатами розгляду справи.
Зважаючи на зазначені процесуальні норми та встановлені обставини, суд вважає за необхідне відмовити у стягненні з відповідача на користь позивача 5 000 грн. в рахунок відшкодування витрат на правову допомогу.
Відповідно до ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.
Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий у розмірі 1211,20 гривень, визначеному за подання позову про стягнення аліментів, на час звернення до суду.
Керуючись ст. ст. 2, 4, 12-13, 76, 81-82, 137, 141, 247, 263-265, 273, 280, 430 ЦПК України, суд -
Позовну заяву ОСОБА_1 подану через представника- адвоката Працевитого Геннадія Олександровича до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Запоріжжя, РНОКПП НОМЕР_5 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_2 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_4 виданий Комунарським РВ УМВС України в Запорізькій області від 14 лютого 1998 року, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , паспорт громадянки України № НОМЕР_2 виданий органом 2314 від 17 лютого 2020 року, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , аліменти на її утримання, як таку, що продовжує навчання, в розмірі 1/4 частини від всіх видів доходу (заробітку) платника, щомісячно, починаючи з 13 лютого 2024 року і до закінчення ОСОБА_1 навчання у Запорізькому будівельному фаховому коледжі, але не довше ніж їй виповниться 23 роки.
Допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Запоріжжя, РНОКПП НОМЕР_5 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_2 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_4 виданий Комунарським РВ УМВС України в Запорізькій області від 14 лютого 1998 року, на користь держави судовий збір в розмірі 1211 (однієї тисячі двохсот одинадцяти) гривень 20 копійок.
В частині стягнення витрат на правничу допомогу відмовити.
Копію заочного рішення надіслати учасникам процесу до їх електронних кабінетів або рекомендованими листами із повідомленнями за відсутності таких.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення до Запорізького апеляційного суду, шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Якщо після набрання заочним рішенням суду законної сили зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.
Повний текст рішення суду складено 10 травня 2024 року.
Суддя: О.О. Романько