КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 листопада 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Оніщук М.І.,

судді Шебуєва В.А., Кафідова О.В.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану від його імені та в його інтересах адвокатом Маляром Станіславом Анатолійовичем, на рішення Печерського районного суду м. Києва від 05 вересня 2024 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Позняки-Автосервіс" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Позняки-Автосервіс" звернулося до Печерського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 , згідно з яким просило: стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Позняки-Автосервіс" заборгованість у розмірі 37060 грн. 00 коп., суму інфляційних нарахувань у розмірі 9939 грн. 11 коп., 3 % річних у розмірі 2494 грн. 02 коп., судовий збір у розмірі 3028 грн. 00 коп. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 грн. 00 коп.

Позовні вимоги обгрунтовано тим, що ТОВ "Позняки-Автосервіс" здійснює діяльність з експлуатації та технічного обслуговування підземної автостоянки (паркінгу) за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до Акту державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта № 326 від 15.10.2003.

При цьому, підземна автостоянка (паркінг) до житлового будинку АДРЕСА_1 обладнана відповідно до вимог Державних будівельних норм України "Споруди транспорту, автостоянки і гаражі для легкових автомобілів ДБР В.2.3 - 15:2007" та має дві секції: секція "А" та секція "Б".

Для обслуговування автостоянки (паркінгу) та утримання її в належному стані, позивачем укладені договори з прибирання території, водопостачання та постачання електричної енергії, надання послуг автоматичної пожежної сигналізації, оповіщення про пожежу та централізованого пожежного спостереження тощо. Крім того, позивачем здійснюється пропускний та внутрішній режим, постійна охорона підземного паркінгу.

ОСОБА_1 є власником автостоянки (машиномісця) № 21 (договір купівлі-продажу автостоянки від 06.09.2007), а також автостоянки (машиномісця) № 56 (договір купівлі-продажу автостоянки від 12.10.2016), які розташовані в секції "Б" підземної автостоянки за адресою: АДРЕСА_1 .

06.09.2007 між ТОВ "Позняки-Автосервіс" та ОСОБА_1 було укладено договір № 6-9-21Б/СТ13 про надання послуг по обслуговуванню й участі у витратах по утриманню підземної автостоянки і прилягаючої території, згідно умов якого власник передає, а виконавець приймає на обслуговування місце АДРЕСА_2 .

Додатковими угодами №№ 1, 2 до вказаного договору було збільшено тарифи за утримання паркомісця.

12.10.2016 між ТОВ "Позняки-Автосервіс" та ОСОБА_1 було укладено договір № 12-10-56Б/Ст13 про надання послуг, предметом якого є надання виконавцем послуг по утриманню будівлі і споруд, в т.ч. машиномісця № 56 в секції "Б" підземної автостоянки за адресою: АДРЕСА_1 , послуг по забезпеченню пропускного режиму ( в т.ч. з використанням систем контролю та управління доступом до паркінгу, та здійснення функцій управління, а власник зобов'язався виконувати умови Договору належним чином та оплачувати послуги в порядку та на умовах, визначених цих договором.

Також, позивач зазначав, що витрати по утриманню та експлуатації стоянки розраховуються, виходячи із фактичних витрат на утримання за попередній період, з урахуванням планового прибутку та податків, шляхом ділення на загальну кількість машиномісць/паркомісць, що становимть 264 місця.

Так, з 2016 року діяв тариф за обслуговування одного машиномісця у розмірі 340 грн. щомісячно за одне машиномісце. З 01.04.2007 діяв тариф у розмірі 380 грн. щомісячно. З 01.09.2021 діяв тариф у розмірі 580 грн. 00 коп. З 01.12.2022 діяв тариф у розмірі 750 грн. за обслуговування одного машиномісця щомісячно.

Обставини щодо діючих тарифів підтверджуються розрахунками витрат по утриманню та експлуатації стоянки. Інформація щодо діючих тарифів завчасно доводилася до власників машиномісць/паркомісць, шляхом розміщення відповідних оголошень на стоянці (паркінгу).

При цьому, на адресу відповідача надсилались додаткові угоди для підписання, в яких пропонувалося погодити діючий тариф за обслуговування машиномісць у відповідному періоді (розмір щомісячної плати за надання послуг), однак підписані відповідачем примірники додаткових угод не поверталися на адресу позивача.

За вказаних обставин, а також посилаючись на те, що відповідач несвоєчасно та не в повному обсязі оплачує послуги по утриманню належних йому машиномісць, внаслідок чого станом на 01.04.2024 має заборгованість по машиномісцю № НОМЕР_1 у розмірі 24965 грн. 00 коп. та по машиномісцю № 56 в секції "Б" у розмірі 12095 грн. 00 коп., позивач звернувся до суду з даним позовом.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 05.09.2024 позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Позняки-Автосервіс" заборгованість у розмірі 37060 грн. 00 коп., суму інфляційних нарахувань у розмірі 9939 грн. 11 коп., суму трьох відсотків річних у розмірі 2 494 грн. 02 коп., судовий збір у розмірі 3 028 грн. 00 коп. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 грн. 00 коп. (а.с. 95-99).

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин належними та допустимими доказами, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинами справи, порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, неправильне застосування норм матеріального права.

В обгрунтування апеляційної скарги вказує, що у мотивувальній частині оскаржуваного рішення судом першої інстанції було проігноровано, що відповідно до п. 4.3 Договору - 1, зміна суми щомісячних платежів власника, здійснюється у випадку зміни вартості комунальних і інших витрат виконавця на утримання і обслуговування стоянки, за узгодженням із власником.

Також, на думку апелянта, суд першої інстанції проігнорував, що Договором-2 зміна розміру оплати не передбачена взагалі, а очевидним є те, що одностороння зміна умов договору не допускається.

Зазначає, що суд першої інстанції мав би встановити, але не встановив, чи були взагалі направлено відповідачу будь-які проекти додаткових угод до договорів, якими збільшувалася плата за житлово-комунальні послуги та звідки відповідач мав би дізнатися про зміну вартості послуг, які надаються, враховуючи, що він, як сторона договору, таке збільшення не погоджував.

Окрім того, вказує на неврахування судом першої інстанції того, що позивач не надає відповідачу житлово-комунальні послуги, він не є обслуговуючою будинок організацією і не діє за тарифами, які були затверджені в установленому порядку, зокрема органами місцевого самоврядування.

Зазначає, що розрахунок заборгованості, скріплений факсимільним відбитком підпису, містить лише загальні відомості, однак не містить переліку послуг, спожитих відповідачем, їх вартість на дату виникнення заборгованості, структуру тарифів, нормативи споживання, площі.

При цьому, не заперечуючи факту сплати ним у період з 2016 по 2024 рік послуг у тому розмірі, які було погоджено сторонами у договорах, вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для застосування наслідків пропуску позивачем строків позовної давності для звернення до суду з даним позовом.

Також, зазначає, що за період, коли в Україні діяли карантинні обмеження, позовні вимоги позивача в частині стягнення 3 % річних та інфляційних втрат задоволенню не підлягають.

Вказує, що не погоджується з висновком суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу, оскільки позовна заява підписана адвокатом, участі у розгляді справи адвокат не брав (а.с. 101-122).

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, посилаючись на те, що доводи апелянта зводяться лише до власного тлумачення норм права, а також незгоди із фактичними обставинами у справі та прийнятим судом першої інстанції рішенням, без належного обгрунтування, у чому саме полягає порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з ч.13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є власником машиномісць №№ НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 (а. с. 25, 32-33).

06.09.2007 ОСОБА_1 і ТОВ «Позняки-Автосервіс» уклали договір №6-9-21Б/СТ13 про надання послуг по обслуговуванню і участі у витратах по утриманню підземної автостоянки і прилеглої території - місце № 21, що знаходяться в секції «Б» підземної автостоянки за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 26-27, 28).

Відповідно до п. 1.2. Договору Виконавець забезпечує обслуговування Стоянки і прилягаючої території, збереження транспортних засобів Власника на Стоянці, а Власник оплачує послуги Виконавця по обслуговуванню Стоянки і бере участь витратах по її утриманню.

У відповідності до умов п. 2.1. Договору Виконавець зобов`язався забезпечити умови обслуговування стоянки, охорону, цілодобовий пропускний та внутрішній режим, здійснювати комплекс робіт по утриманню стоянки та прилягаючої території в належному технічному і санітарному стані та інші послуги.

Власник зобов`язався своєчасно сплачувати Виконавцю вартість послуг та свою частку у витратах по утриманню й обслуговуванню Стоянки згідно умов даного Договору (п. 2.2.3 Договору).

Відповідно до п. 4.1. Договору Власник оплачує надані Виконавцем послуги в сумі, що відповідає частці Власника у витратах по утриманню й обслуговуванню Стоянки.

Згідно з п. 4.4. Договору на момент підписання даного Договору, сума однієї частки (одного місця) Власника у витратах по утриманню і обслуговуванню стоянки на місяць складає 165, 00 грн без ПДВ.

Додатковою угодою № 1 до Договору №6-9-21Б/СТ13 від 06.09.2007 сторони погодили з 01.05.2010 змінити пункт 4.4. та викласти його у наступній редакції: «Сума однієї частки (одного місця) Власника у витратах по утриманню і обслуговуванню стоянки на місяць складає 200 грн без ПДВ».

Додатковою угодою № 2 до Договору №6-9-21Б/СТ13 від 06.09.2007 сторони погодили внести зміни в пункт 4.4. та викласти його в наступній редакції: «З 01.05.2013 сума однієї частки Власника у витратах по утриманню і обслуговуванню стоянки на місяць складає 225, 00 грн без ПДВ».

12.10.2016 ОСОБА_1 і ТОВ «Позняки-Автосервіс» уклали договір №12-10-56Б/СТ13 про надання послуг, предметом якого є надання Виконавцем послуг по утриманню будівлі і споруд, зокрема машиномісця № НОМЕР_2 в секції «Б» підземної автостоянки за адресою: АДРЕСА_1 , послуг по забезпеченню пропускного режиму (зокрема, з використанням систем контролю та управління доступом) до паркінгу, та здійснення функцій управління, а Власник зобов`язався виконувати умови Договору належним чином та оплачувати послуги в порядку та на умовах, визначених цим Договором (а. с. 34-35, 36).

Відповідно до умов п. 2.1. Договору Виконавець зобов`язався забезпечити умови експлуатації стоянки, охорону, цілодобовий пропускний та внутрішній режим, здійснювати комплекс робіт по утриманню стоянки та прилягаючої території в належному технічному і санітарному стані та інші послуги.

Власник зобов`язався своєчасно сплачувати Виконавцю платежі, передбачені цим Договором (п. 2.2.4 Договору).

Відповідно до п. 4.1. Договору розрахунковим періодом є календарний місяць.

Згідно з п. 4.2. Договору сторони Домовились про застосування авансової системи оплати послуг. Платежі по авансовій системі вносяться за один місяць.

Після закінчення періоду, за який оплачено послуги, Власник оплачує послуги за наступний період (один місяць) відповідно до вартості послуг, яка діятиме на дату настання строку платежу(п. 4.3. Договору).

Послуги оплачуються Власником готівкою через реєстратори розрахункових операцій (за наявності) або в безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок виконавця (п. 4.5. Договору).

Відповідно до п. 4.7. Договорів розмір щомісячної плати за надання послуг (частка Власника у витратах) на дату укладення Договору становить 340, 00 грн.

Витрати по утриманню та експлуатації стоянки розраховуються, виходячи із фактичних витрат на утримання за попередній період, з урахуванням планового прибутку та податків, шляхом ділення на загальну кількість машиномісць / паркомісць, що становить 264 місця.

Отже, з матеріалів справи вбачається, що між ОСОБА_1 та ТОВ "Позняки-Автосервіс" виникли правовідносини щодо утримання останнім, як виконавцем, двох паркомісць, належних відповідачеві на праві власності, за що останній зобов`язаний сплачувати за надані послуги.

Також судом першої інстанції встановлено, що у період з жовтня 2016 року по березень 2024 року відповідач частково сплачував рахунки за послуги ТОВ "Позняки-Автосервіс".

З 2016 діяв тариф за обслуговування одного машиномісця у розмірі 340 грн. щомісячно за одне машиномісце.

З 01 квітня 2017 року діяв тариф у розмірі 380, 00 грн. щомісячно.

З 01 вересня 2021 року діяв тариф у розмірі 580 грн.

З 01 грудня 2022 року діє тариф у розмірі 750, 00 грн. за обслуговування одного машиномісця щомісячно.

У відповідності до наданого представником позивача розрахунку щодо нарахувань за машиномісцем № 21 за відповідачем обліковується заборгованість за період з січня 2016 року по березень 2024 року включно у розмірі 24 965 грн. 00 коп., сума інфляційних втрат у розмірі 7612 грн. 40 коп., три відсотки річних у розмірі 1909 грн. 37 коп.,а загальна сума дорівнює 34 486 грн. 77 коп.

За наданим представником позивача розрахунку щодо нарахувань за машиномісцем № 56 за відповідачем обліковується заборгованість за період з жовтня 2016 року по березень 2024 року включно у розмірі 12 095 грн. 00 коп., сума інфляційних втрат у розмірі 2326 грн. 71 коп., три відсотки річних у розмірі 584 грн. 65 коп., а загальна сума дорівнює 15 006 грн. 36 коп.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільних законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 631 ЦК України передбачено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

При цьому, у відповідності до положень ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Разом з тим, відповідно до положень ч. 4 ст. 319 ЦК України власність зобов'язує.

Згідно зі ст. 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Крім того, відповідно до ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна тощо.

Тобто, оскільки підземний паркінг, в якому розташовані машиномісця, у тому числі належні позивачу, є складовою частиною житлового комплексу, що перебуває на обслуговуванні відповідача, вказаний підземний паркінг, як і сам будинок, є спільною сумісною власністю співвласників, а позивач, як співвласник, зобов`язаний брати участь в усіх витратах, пов`язаних з утриманням такого майна.

При цьому, як зауважив Верховний Суд у своїй постанові від 23.09.2020 року по справі № 755/11585/16-ц, відносини між споживачем та особою, яка надає житлово-комунальні послуги, у тому числі й щодо нежитлових приміщень, до яких відноситься підземний паркінг, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги» .

З огляду на викладеного можна дійти висновку, що до спірних правовідносин у цій справі мають застосовуватися положення законодавства про житлово-комунальні послуги, зокрема про те, що незважаючи на наявність чи відсутність договору власник зобов'язаний сплачувати за ті послуги, яка фактично споживає, зокрема за послуги з утримання паркінгу.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач заперечує факт погодження додаткових угод, що стосується підвищення тарифів, до вищенаведених договорів та зазначає, що сплачував за тарифами, передбаченими умовами договорів.

Разом з тим, посилання апелянта на відсутність підписаних ним додаткових угод, не спростовує висновку суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для задоволення позову, оскільки незважаючи на відсутність відповідних угод, між сторонами у справі фактично склалися саме такі зобов`язальні правовідносини, оскільки позивач надає відповідачу послуги з утримання та обслуговування машиномісця, які не можуть бути відокремлені, фактично надаються, а тому відповідач зобов`язаний їх оплачувати.

При цьому, будь-яких належних та допустимих доказів того, що позивач фактично не споживає послуги з утримання паркінгу матеріали справи не містять.

Натомість, самим відповідачем не заперечується факт часткової сплати ним коштів за послуги з утримання паркінгу.

Аналогічний правовий висновок викладено Верховних Судом у постанові від 02.12.2020 по справі № 761/48615/18.

Так, зокрема, Верховний Суд зазначив, що відсутність договірних відносин між сторонами не може бути підставою для звільнення відповідача від оплати за фактично надані йому послуги з утримання машиномісця, оскільки такі послуги не можуть бути відокремлені, та щодо отримання яких відповідач не може бути позбавлений у зв`язку з специфікою їх надання.

За вказаних обставин, не приймаються до уваги доводи апеляційної скарги щодо непогодження відповідачем збільшених тарифів протягом спірного періоду, оскільки своїми діями, а саме частковою сплатою коштів та користуванням машиномісцями, відповідач прийняв умови договору, який між сторонами продовжується фактичним виконанням.

Водночас, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач не довів факту неналежного виконання позивачем своїх обов`язків з утримання машиномісць, належних відповідачу на праві власності, адже матеріали справи не містять доказів, що останній оскаржував такі тарифи та нарахування виконавця.

Доводи апелянта стосовно відсутності у матеріалах справи належного та допустимого розрахунку заборгованості, оскільки надані позивачем розрахунки скріплені факсимільним підписом, що, на його думку є порушенням посвідчення правочину, колегія суддів вважає безпідставними, адже у розумінні положень ЦК України розрахунок заборгованості не є правочином, а тому у даному випадку не застосовуються положення ч. 3 ст. 207 ЦК України.

У свою чергу, наданий позивачем розрахунок заборгованості (окремо по кожному машиномісцю) містить всі необхідні дані, які дають можливість встановити період утворення заборгованості, її розмір, а саме: найменування послуги (утримання паркінгу); розмір нарахувань (тариф); здійснені відповідачем часткові оплати (найменування послуги, дати сплати та розмір коштів); терміни оплати; розмір заборгованості; борг по нарастаючій; кількість днів прострочення; індекс інфляції; інфляційну складову; період нарахування інфляційної складової та 3 % річних; кількість днів у місяці тощо.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, відповідачем не спростовано наявність існуючої заборгованості, а також вірність наданих позивачем розрахунків, зокрема не надано суду власного контррозрахунку, який би давав підстави вважати невірним або помилковим розрахунок позивача.

Посилання апелянта на сплив строку позовної давності до вимог позивача є безпідставними та необгрунтованими, оскільки перебіг позовної давності переривається вчиненням відповідачем часткової оплати послуг, що свідчить про визнання ним свого боргу.

Так, наявними у матеріалах справи доказами підтверджується, що відповідач здійснював оплату у спірний період щомісячно у розмірі 225 грн. за машиномісце № НОМЕР_1 та у розмірі 340 грн. за машиномісце № НОМЕР_2 , що не заперечується відповідачем та підтверджується розрахунками заборгованості.

Тобто, часткова оплата заборгованості за надані позивачем послуги підтверджує факт вчинення відповідачем дій, що свідчить про визнання ним свого боргу, а відтак перебіг позовної давності кожного разу переривався в момент здійснення оплати та починався заново в силу положень ст. 264 ЦК України.

З огляду на переривання строку позовної давності в зв'язку із періодичними оплатами, передбачений ст.ст. 257, 258 ЦК України, строк позовної давності на момент подачі позову не сплинув.

Також, заперечуючи проти вимог позивача про стягення передбачених ст. 625 ЦК України втрат від інфляції та 3 % річних, відповідач посилається на заборону нарахування неустойки (штрафів, пені) у період дії карантину, встановленого КМ України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19.

Разом з тим, оскільки мораторій на час дії карантину, встановленого КМ України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, було встановлено лише щодо нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), а позивачем у відповідності до ст. 625 ЦК України заявлені вимоги про стягнення інфляційних нарахувань та 3 % річних, які не мають штрафного характеру (не є неустойкою, штрафом або пенею), тому доводи відповідача в цій частині є необгрунтованими.

Посилання апелянта на безпідставність стягнення з нього на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу через те, що позовна заява підписана не адвокатом, спростовуються наявною в матеріалах справи позовною заявою, яка складена та підписана представником позивача (адвокатом).

Твердження про те, що адвокат не брав участі у справі, а отже позивач не має права на відшкодування витрат на правничу допомогу, є безпідставними, оскільки навіть без участі адвоката у судовому засіданні позивач поніс витрати на правову допомогу, яка полягала у підготовці та поданні до суду позовної заяви та інших документів.

З вищенаведеного вбачається, що суд першої інстанції вірно встановив обставини щодо наявного обов'язку відповідача, як власника нерухомого майна, оплачувати виконавцю надані ним послуги за актуальними тарифами, на підставі нормативно-правових актів, а тому дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог.

Натомість, доводи апелянта щодо незаконності оскаржуваного рішення не грунтуються на вимогах закону, суперечать наявним у справі доказам та фактичним обставин справи, а отже не спростовують та не впливають на законність і обгрунтованість ухваленого судом рішення.

Таким чином, ухвалюючи рішення, суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін.

При цьому, у зв`язку з залишенням апеляційної скарги без задоволення понесені відповідачем судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Також слід зауважити, що дана справа віднесена процесуальним законом до категорії малозначних справ, а тому, в силу положень ч. 6 ст. 19 та ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 372, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану від його імені та в його інтересах адвокатом Маляром Станіславом Анатолійовичем, - залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 05 вересня 2024 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Позняки-Автосервіс" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді В.А. Шебуєва

О.В. Кафідова