Справа № 564/4424/23
07 травня 2024 року м. Костопіль
Костопільський районний суд Рівненської області в складі:
головуючий суддя Цвіркун О.С.
з участю секретаря судових засідань Забейди А.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Костопіль цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,
В обґрунтування позовної заяви зазначає, що 04.07.2019 року зареєструвала шлюб з відповідачем, та ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_3 . Зазначає, що за час спільного проживання у шлюбі, за спільні грошові кошти нею та відповідачем було придбано зазначену вище земельну ділянку та житловий будинок з надвірними будівлями. Також вказує, що номінальним власником вказаного нерухомого майна є відповідач. Окрім того, вказує, що спірний будинок використовувався ними для проживання. Зазначає, що разом з ними проживала її дочка ОСОБА_4 і на цей час відповідач чинить суттєві перешкоди їй, їхній спільній неповнолітній дитині та неповнолітній ОСОБА_4 та не надає їм проживати у житловому будинку.
Позивачка та її представник в судове засідання не з`явилися, останній звернувся до суду із заявою про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, надає згоду на прийняття заочного рішення по справі.
Відповідач повторно в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином у встановленому законом порядку, про причини своєї неявки суд не повідомив.
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Враховуючи думку представника позивача, який не заперечував проти ухвалення заочного рішення та дослідивши докази належного повідомлення відповідача про дату та час розгляду справи, суд дотримуючись вимог ст. 280 ЦПК України дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідача та ухвалення заочного рішення по справі.
Суд, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, прийшов до переконання, що позов підлягає до задоволення.
Відповідно до ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Положенням ст.12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України).
Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.
Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).
Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.
Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.
Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11).
Зі змісту п.п. 23,24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.
Відповідно до п.30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК.
При цьому суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя.
При цьому суд підкреслює, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст.60 СК України.
Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 04.07.2019 у Костопільському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 (а.с.5).
Від подружнього життя у сторін народився син, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 (а.с.6-8).
З витягів з реєстру територіальної громади від 13.12.2023 вбачається, що у спірному житловому будинку зареєстрована позивачка, спільний син сторін ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (10-12).
Відповідно до ч.3 ст.368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно ч.2 ст.372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.
Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що спірний будинок та земельна ділянка відповідно до ст.60 СК України є спільною сумісною власністю подружжя (сторін) та підлягає поділу.
Оскільки, добровільно сторони не домовилися про розмір часток, які мають бути визначені кожному з них, суд вважає, що частки майна дружини (позивачки) та чоловіка (відповідача) є рівними, а тому позовна заява ОСОБА_1 підлягає до задоволення.
Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Пунктом 1 ч.3 цієї статті визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
З матеріалів справи встановлено, що інтереси позивачки представляв адвокат Остапенко В.С. та на підтвердження понесених позивачкою судових витрат на правничу допомогу, до позовної заяви долучено: договір доручення №135 від 11.12.2023, ордер серії ВК №1113482 від 11.12.2023, акт приймання - передачі послуг по наданню професійної (правової) допомоги від 25.12.2023, квитанція до платіжної інструкції на переказ готівки №68104267 від 25.12.2023 про оплату послуг адвоката в на суму 4900 грн.
З наданих документів вбачається, що витрати на правову допомогу позивачки по розгляду вищезазначеної справи становлять 4900 грн. (а.с.17-20).
Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки, позовні вимоги було задоволено повністю, то з відповідача на користь позивачки підлягає до стягнення 4900 грн. у відшкодування витрат на правову допомогу.
Окрім того, відповідно до положень ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивачки підлягає до стягнення сплачений судовий збір за подання позовної заяви та заяви про забезпечення позову в сумі 2147,20 грн.
Також суд вважає за необхідне роз`яснити, що відповідно до ч.7 ст.158 ЦПК України, у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову, заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили, або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.
На підставі вищенаведеного та керуючись ст.ст.81, 133, 138, 141, 158 247, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354, 368, 372 ЦПК України, ст.ст.60, 69-71 СК України, суд
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя - задоволити.
Визнати за ОСОБА_1 право власності на:
- 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями розташовані за адресою АДРЕСА_1 ;
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , 2147 (дві тисячі сто сорок сім) грн. 20 коп. у відшкодування витрат по сплаті судового збору.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , 4900 (чотири тисячі дев`ятсот) грн. у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
Заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою Костопільського районного суду Рівненської області №564/4424/23 від 14.12.2023 продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням суду законної сили або можуть бути скасовані раніше за вмотивованим клопотанням учасника справи (ч.7 ст. 158 ЦПК України).
Заочне рішення може бути переглянуте Костопільським районний судом за письмовою заявою відповідача, шляхом подачі заяви про перегляд заочного рішення протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущенного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Рівненського апеляційного суду через Костопільський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_4 виданий Староконстянтинівським РВ УМВС України Хмельницької області, 28.11.1998,

Повне судове рішення складено 13.05.2024.

СуддяО. С. Цвіркун