28.11.2024 Справа № 756/9666/24
Справа № 756/9666/24
Провадження № 2/756/4405/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2024 року м. Київ

Оболонський районний суд міста Києва у складі: головуючого судді Діденка Є.В., за участю секретаря судового засідання Павлишина О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Київського міського центру зайнятості про стягнення заробітної плати,

В С Т А Н О В И В:

31 липня 2024 року до Оболонського районного суду м. Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 , у якій позивач просить: стягнути з відповідача суму недоплаченої заробітної плати в розмірі 1588 грн. 35 коп.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що вона працювала в Київському міському центрі зайнятості з 24.03.2004 по 08.07.2024 та була звільнена на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку із скороченням штатів. 13.04.2020 р. рішенням Оболонського районного суду м. Києва було задоволено позов АТ «Ідея Банк» до Позивачки та стягнуто заборгованість 26997,10 грн. На підставі вказаного рішення було відкрите виконавче провадження та за місцем роботи позивачки у Київському міському центрі зайнятості здійснювались відрахування із заробітної плати на погашення заборгованості. Були утримані суми в загальному розмірі 31481,16 грн. Різниця між фактично утриманою сумою і тією, яку відповідач мав утримати складає 1588,35 грн. 30.04.2024 р. відповідач утримав суму 7962,48 грн., а мав утримати 6374,13 грн. 02.05.2024 п. на зарплатний рахунок позивачки відповідач повернув зайво утриману суму 1588,35 грн. Проте, 28.06.2024 відповідач знову утримав 1588,35 грн. 01.07.2024 року позивачка звернулась до відповідача з приводу незаконного утримання вказаних коштів. 17.07.2024 позивачка отримала відповідь про те, що причиною повторного утримання стало повідомлення Оболонського ВДВС про перерахування коштів на користь АТ «Приватбанк». Позивачка зазначає, що згоди на утримання з неї надлишкової суми 1588,35 грн. вона не надавала, лист виконавчої служби не є нормативним актом і не дає відповідачу законних підстав для списання надлишкової суми. Таким чином, відповідач не доплатив позивачу заробітну плату за червень 2024 в сумі 1588,35 грн.

Ухвалою суду від 05.08.2024 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням (виклику) сторін. Клопотань про розгляд справи з повідомленням учасників справи не надходило.

12.09.2024 р. відповідач отримав копію позову з документами.

26.09.2024 р. до суду надійшло клопотання відповідача про закриття провадження у справі у зв`язку із відсутністю предмета спору. Клопотання обґрунтоване тим, що 12.08.2024 року на письмове звернення позивачки відповідач перерахував суму 1588,35 грн., про що було проінформовано позивачку письмово. Оскільки сума виплачена, відсутній предмет спору.

27.09.2024 р. позивачка подала заперечення на клопотання про закриття провадження. Зазначила, що на момент відкриття провадження сума 1588,35 грн. не була повернута. Крім того, відповідач то утримав суму і повернув, а потім знову утримав її, тому у позивачку немає впевненості, що відповідач знову не зменшить виплати у разі закриття судом провадження.

На переконання суду, клопотання відповідача про закриття провадження у справі не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Поняття «юридичний спір» має тлумачитися широко, з урахуванням підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, ЄСПЛ зазначив, що відповідно до духу Конвенції поняття «спір про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Предмет спору - це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Предмет позову розуміють як певну матеріально-правову вимогу позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Тобто правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

З огляду на викладене відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

У постанові Об`єднаної палати КЦС Верховного Суду від 20.09.2021 р. у справі № 638/3792/20 зазначено, що суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо предмет спору був відсутній як на час пред`явлення позову, так і після відкриття провадження у справі, коли на час ухвалення судом першої інстанції судового рішення між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Таким чином, відсутність предмета спору як підстава для закриття провадження, може як існувати на час пред`явлення позову, так і виникнути під час розгляду справи.

Водночас, при вирішенні питання про закриття провадження у зв`язку із відсутністю предмета спору ключовим залишається відсутність між сторонами неврегульованих питань.

Оскільки позивачка заперечує проти закриття провадження з цих підстав, посилаючись на суперечливі і неправомірні попередні дії відповідача, з метою дотримання права позивача на доступ до суду, що гарантовано статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, справу слід розглянути по суті.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову з огляду на таке.

Встановлені судом обставини і відповідні їм правовідносини.

Під час розгляду справи судом встановлено, що позивачка працювала в Київському міському центрі зайнятості з 24.03.2004 по 08.07.2024 та була звільнена на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку із скороченням штатів.

13.04.2020 р. рішенням Оболонського районного суду м. Києва було задоволено позов АТ «Ідея Банк» до Позивачки та стягнуто заборгованість 26997,10 грн.

На підставі вказаного рішення було відкрите виконавче провадження ВП 70831376 та за місцем роботи позивачки у Київському міському центрі зайнятості здійснювались відрахування із заробітної плати на погашення вказаної заборгованості.

В порядку виконання рішення суду були утримані суми: вересень 2023 р. - 2754,71 грн., жовтень 2023 р. - 2852,33 грн., листопад 2023 р. - 8171,87 грн., грудень 2023 р. - 3361,68 грн., січень 2024 р. - 2318,28 грн., лютий 2024 р. - 1445,17 грн., березень 2024 р. - 2614,64 грн., квітень 2024 р. - 7962,48 грн., всього в загальному розмірі 31481,16 грн.

02.05.2024 року відповідач повернув позивачці на рахунок в АТ «Ощадбанк» зайво утриману суму 1588,35 грн.

03.05.2024 року державним виконавцем Оболонського ВДВС в м. Києві прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку із повним фактичним виконанням рішення суду.

Проте, за червень 2024 р. відповідач знову утримав з відповідача суму 1588,35 грн.

01.07.2024 р. позивачка звернулась до відповідача із заявою, у якій просила повідомити підстави утримання з неї коштів 1588,35 грн.

Листом від 12.07.2024 р. відповідач повідомив, що Київський міський центр зайнятості звернувся до Оболонського ВДВС у м. Києві з проханням повернути надлишково виплачені кошти, однак було отримано відповідь, що надлишково виплачені кошти було перераховано на рахунок боржника в АТ КБ «Приватбанк».

Згідно з платіжною інструкцією від 12.08.2024 р. № 4496, на рахунок позивачки відповідач повернув грошову суму 1588,35 грн.

Відповідно до встановлених правовідносин, суд керується такими нормами права.

Статтею 43 Конституції України гарантовано, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до ст. 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно зі ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Відповідно до ст. 127 КЗпП України, відрахування із заробітної плати можуть провадитись тільки у випадках, передбачених законодавством України.

Відрахування із заробітної плати працівників для покриття їх заборгованості підприємству, установі і організації, де вони працюють, можуть провадитись за наказом (розпорядженням) роботодавця:

1) для повернення авансу, виданого в рахунок заробітної плати; для повернення сум, зайво виплачених внаслідок лічильних помилок; для погашення невитраченого і своєчасно не поверненого авансу, виданого на службове відрядження або переведення до іншої місцевості; на господарські потреби, якщо працівник не оспорює підстав і розміру відрахування. У цих випадках роботодавець вправі видати наказ (розпорядження) про відрахування не пізніше одного місяця з дня закінчення строку, встановленого для повернення авансу, погашення заборгованості або з дня виплати неправильно обчисленої суми;

2) при звільненні працівника до закінчення того робочого року, в рахунок якого він вже одержав відпустку, за невідроблені дні відпустки. Відрахування за ці дні не провадиться, якщо працівник звільняється з роботи з підстав, зазначених в пунктах 3, 5, 6 статті 36 і пунктах 1, 2 і 5 статті 40 цього Кодексу, а також при направленні на навчання та в зв`язку з переходом на пенсію;

3) при відшкодуванні шкоди, завданої з вини працівника підприємству, установі, організації (стаття 136).

Оцінка доказів і мотиви суду.

Згідно зі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

На підставі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У цій справі позивачкою доведено незаконне утримання відповідачем з її заробітної плати за червень 2024 року грошової суми 1588,35 грн.

Доказів на підтвердження законності утримання вказаної суми відповідач суду не надав.

Водночас, враховуючи, що вказана сума була повернута позивачці під час розгляду справи, то підстави для її стягнення відсутні, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до ч. 9 ст. 141 ЦПК України, у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Оскільки позивачка за законом звільнена від сплати судового збору, однак спір виник внаслідок неправильних дій відповідача, то з відповідача слід стягнути на користь держави суму судового збору 1211 грн. 20 коп.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 12, 13, 76, 77-81, 89, 247, 265, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову - відмовити.

Стягнути з Київського міського центру зайнятості (м. Київ, вул. Жилянська, 47-Б, ) на користь держави суму судового збору 1211 грн. 20 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення рішення.

Суддя Є.В. Діденко