Справа № 545/39/23
Провадження № 2/545/132/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.02.2024 року Полтавський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді Потетія А.Г.

з участю секретаря судового засідання Мамишевої А.Е.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за договором позики,-

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що 09.02.2020 року між кредитодавцем Товариством з обмеженою відповідальністю «Безпечне агентство необхідних кредитів» та позичальником ОСОБА_1 укладений договір позики № 6587974 шляхом обміну електронними повідомленнями та приймання (акцепту) умов, підписаний в порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію».

За умовами цього договору кредитодавець надав позичальнику кредит в сумі 5000,00 грн., а позичальник зобов`язався повернути кредитодавцю таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики або достроково та сплатити кредитодавцю проценти від суми позики. Строк позики (строк договору) складає 30 днів із відповідною базовою процентною ставкою 1,60 відсотків в день.

Згідно з умовами пункту 2 договору, розмір процентів на прострочену позику (строк користування коштами понад строки договору) складають 2,7 відсотків в день.

Відповідач не виконував свої зобов`язання за договором, внаслідок чого станом на 29.07.2020 року утворив заборгованість у загальному розмірі 9900,00 грн., у тому числі:

-основний борг 5000 грн.,

-нараховані та несплачені базові проценти 2400,00 грн.,

-нараховані та несплачені проценти за прострочену позику 2500,00 грн.

10.07.2020 року між первісним кредитором Товариством з обмеженою відповідальністю «Безпечне агентство необхідних кредитів» та новим кредитором ТОВ «ФК «Профіт Капітал» укладено договір факторингу № 10072020, згідно якого первісний кредитор зобов`язується передати новому кредитору права вимоги, зазначені в реєстрі прав вимог, а новий кредитор зобов`язується їх прийняти.

Пунктом 4.1 договору факторингу визначено, що право вимоги переходить від первісного кредитора до нового кредитора з моменту підписання ними відповідного реєстру прав вимоги у формі, наведеній у додатку № 3 до договору.

29.07.2020 року між сторонами договору факторингу був підписаний реєстр прав вимоги № 106, відповідно до якого право вимоги за договором позики № 6587974 від 09.02.2020 року перейшло до ТОВ «ФК «Профіт Капітал».

Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за зазначеним договором у загальному розмірі 14165,44 грн., у тому числі:

-основний борг 5000,00 грн.,

-проценти 2400,00 грн.,

-проценти за прострочену позику 2500,00 грн.,

-три відсотки річних 715,72 грн.,

-інфляційні втрати 3593,70 грн.

Представник позивача до суду не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав та прохав суд їх задовольнити.

Представник відповідача та відповідач до суду не з`явилися, надали заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги визнали частково, в розмірі 5669,88 грн.

В обґрунтування зазначеної суми вказує наступне.

Позивач звернувся до Полтавського районного суду Полтавської області з позовом до відповідача, в якому просить стягнути заборгованість за договором позики №6587974 від 09.02.2020 р. у сумі 14164,44 грн., витрати на сплату судового збору в сумі 2481,00 грн. та понесені витрати на правову допомогу у сумі 9000,00 грн.

У обґрунтування вимог позивач зазначив, що 09.02.2020 між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ОСОБА_1 було укладено договір позики №6587974, відповідно до якого позикодавець надає позичальнику у власність грошові кошти у сумі 5000,00 грн., і яким визначено строк повернення кредиту 10.03.2020 в розмірі 5000,00 грн. та процентів за користування позикою 1440,00 грн., сукупна вартість кредиту становить 6440,00 грн.

Відповідно до п.8. умов договору позичальник несе повну відповідальність перед позикодавцем за повернення позики, сплату процентів, та належне виконання зобов`язань за цим договором усім своїм майном. Сторони несуть відповідальність за невиконання чи неналежне виконання договірних зобов`язань, передбачену положеннями цього договору, правил та чинного законодавства.

В свою чергу позивач не надав до позовної заяви правила на які є посилання в договорі позики.

Умовами договору позики не передбачена пролонгація або автоматична пролонгація договору.

Отже, ОСОБА_1 заборгував станом на 10.03.2020 р. грошову суму в розмірі 6440,00 грн., в свою чергу відсотки нараховані поза межами строку кредитування нараховані позивачем неправомірно.

Як вбачається зі змісту розрахунку заборгованості первісного кредитора, відповідач сплатив в рахунок оплати за договором позики суми в розмірі 540,00 грн., 135,00 грн.,135,00 грн., 135,00 грн., що разом становить 945,00 грн.

Стаття 626 ЦК України визначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У статті 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті бцього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, а також сплати процентів, належних йому, якщо інше не передбачено договором.

Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Враховуючи, що отримані та використані відповідачем кредитні кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, то правомірно буде стягнути з ОСОБА_1 грошові кошти за договором позики №6587974 від 09.02.2020 р. в сумі 5495,00 грн., з яких 5000,00 грн. сума за тілом кредиту та строкових відсотків за користування кредитом в розмірі 495,00 грн.

Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача відсотків за користування кредитом, нарахованих поза межами дії договору позики №6587974 від 09.02.2020 р. в розмірі 1905,00 грн.

Як вбачається з наданих позивачем доказів, договір між сторонами було укладено на строк з 09 лютого 2020 року по 10 березня 2020 року, тобто на 30 днів.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16 зазначила: «Велика Палата Верховного Суду наголошує, що проценти відповідно до статті 1048 ЦК України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за «користування кредитом» (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу).

Надання кредиту наділяє позичальника благом, яке полягає в тому, що позичальник, одержавши від кредитора грошові кошти, не повинен повертати їх негайно, а отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (строку кредитування, у межах якого сторони можуть встановити періоди повернення частини суми кредиту), а кредитор, відповідно, за загальним правилом не вправі вимагати повернення боргу протягом відповідного строку (право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту передбачає частина друга статті 1050 ЦК України). Саме за це благо можливість правомірно не повертати кредитору борг протягом певного часу позичальник сплачує кредитору плату, якою є проценти за договором кредиту відповідно до статті 1048 ЦК України.

Уклавши кредитний договір, сторони мають легітимні очікування щодо належного його виконання. Зокрема, позичальник розраховує, що протягом певного часу він може правомірно «користуватися кредитом», натомість кредитор розраховує, що він отримає плату (проценти за «користування кредитом») за надану позичальнику можливість не повертати всю суму кредиту одразу.

Разом з цим зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до статті 1048 ЦК України.

Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними.

Отже, припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України» (п.п 81-85, 91).

Таким чином, право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку позики. В охоронюваних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Оскільки зі спливом строку, на який був наданий кредит, припинилося право позивача нараховувати проценти за кредитним договором, то після 10 березня 2020 року позивач не має законних підстав нараховувати відсотки, передбачені договором позики №6587974 від 09.02.2020 р. у сумі 1905,00 грн., отже в цій частині позовних вимог слід відмовити у зв`язку з їх необґрунтованістю.

Такий висновок узгоджується з висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14- 10цс18) та постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 390/1875/16-ц (провадження № 61-19255св18). Відповідно до ч. 4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Щодо позовних вимог в частині стягнення 3% річних в розмірі 715,72 гри. за період з серпня 2020 р. по листопад 2022 р.

Стороною відповідача до суду було подано відзив разом із копією контракту з 08.01.2021 р. по теперішній час, про проходження громадянина України військової служби в Державній прикордонній службі України на посадах осіб сержантського та старшинського складу від 21.06.2021 р., копія витягу з наказу про особовий склад №199-ОС від 08.06.2021 р., копія довідки від 27.10.2022 р. про проходження військової служби.

Так, військовослужбовці, визначені пунктом 15 статті 14 Закону, які мають кредитні зобов`язання перед банками, мають право на встановлені законодавством пільги, а саме: звільнення від сплати відсотків за користування кредитом; звільнення від сплати штрафів/пені за несвоєчасну сплату платежів по кредиту.

Військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (житлового будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля.

Отже, виходячи з викладеного вище, правомірно буде стягнути з відповідача 3% річних за період серпень 2020 р. по 07.01.2021 р. виходячи з розрахунку:

Дата початку періоду 29.07.2020, Дата кінця періоду 07.01.2021, Кількість днів 163, Сума, що береться до розрахунку (грн.)5445,00 грн., 3% річних 3,00 грн., Нараховано відсотків (грн.) 24,32 грн.

Щодо позовних вимог в частині стягнення інфляційних втрат в розмірі 3593,70 грн. за період з серпня 2020 р. по листопад 2022 р.

Правомірно буде стягнути з відповідача інфляційних втрат за період серпень 2020 р. по 07.01.2021 р. виходячи з розрахунку: період серпень 2020: залишок заборгованості 5445,00 грн., індекс інфляції 99,80 грн., розмір інфляційних витрат 10,89 грн.; вересень 2020: залишок заборгованості 5445,00 грн., індекс інфляції 100,50 грн., розмір інфляційних витрат 27,22 грн., жовтень 2020: залишок заборгованості 5445,00 грн., індекс інфляції 101,00 грн., розмір інфляційних витрат 54,45 грн., листопад 2020: залишок заборгованості 5445,00 грн., індекс інфляції 101,30 грн., розмір інфляційних витрат 70,78 грн., грудень 2020: залишок заборгованості 5445,00 грн., індекс інфляції 100,90 грн., розмір інфляційних витрат 49,00 грн., січень 2020 (7 днів): залишок заборгованості 5445,00 грн., індекс інфляції 101,30 грн., розмір інфляційних витрат 00,00 грн. Разом: 190,56 грн.

Розраховується за формулою: [Інфляційні нарахування] = [Сума боргу] ? [Сукупний індекс інфляції] / 100% - [Сума боргу]

Крім того з 24.02.2022 р. по теперішній час 3% річних та інфляційні втрати не нараховується на підставі п. 18 Прикінцевих положень ЦК України в яких встановлено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі викладені у відзиві факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, сторона відповідача приходить до висновку що підлягають задоволенню позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості за договором позики №6587974 від 09.02.2020 р., яка визнається відповідачем на суму 5000,00 грн. сума основного боргу, відсотків за користування кредитом в розмірі 445,00 грн., 24,32 грн. - 3% річних, 190,56 грн. - інфляційних втрат., разом 5669,88 грн. Інші позовні вимоги задоволенню не підлягають.

На підставі вищевикладеного, просили прийняти заяву відповідача про визнання позовних вимог частково Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ПРОФІТ КАПІТАЛ» (місцезнаходження: 04071, місто Київ, вулиця Набережно - Лугова, будинок 8, ) до ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (місце реєстрації, проживання та листування: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) про стягнення заборгованості за договором позики №6587974 від 09.02.2020 р., яка визнається відповідачем на суму 5000,00 грн. сума основного боргу, відсотків за користування кредитом в розмірі 445,00 грн., 24,32 грн. - 3% річних, 190,56 грн. - інфляційних втрат., разом 5669,88 грн. В іншій частині позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ПРОФІТ КАПІТАЛ» відмовити за безпідставністю. Здійснити розподіл судових витрат з урахуванням клопотання відповідача про зменшення розміру правничої допомоги та заяви відповідача у відзиві про розподіл судових витрат.

Судом установлено з доданих до позовної заяви копій письмових доказів, що відповідач ОСОБА_1 09.02.2020 року уклав з ТОВ «Безпечне агентство необхідних кредитів» договір позики № 6587974, за умовами якого отримав грошові кошти у позику в сумі 5000 грн. на строк 30 днів з базовою процентною ставкою 1,60 відсотка в день. Згідно пункту 3 договору позики проценти за цим договором нараховуються щоденно, включаючи дати отримання та повернення, на залишок позики. Позичальник підписав договір аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора.

Як передбачено статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію», електронний правочин може бути підписаний шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Як визначено пунктом 6 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Відповідачем не спростований факт підписання ним договору позики № 8445938 шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, відправленим на належну йому адресу електронної пошти. У тексті договору позики міститься також номер рахунку для зарахування суми позики.

Як передбачено пунктом 1 частини 1 статті 512 Цивільного кодексу України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

10.07.2020 року між первісним кредитором Товариством з обмеженою відповідальністю «Безпечне агентство необхідних кредитів» та новим кредитором ТОВ «ФК «Профіт Капітал» укладено договір факторингу № 10072020, згідно якого первісний кредитор зобов`язується передати новому кредитору права вимоги, зазначені в реєстрі прав вимог, а новий кредитор зобов`язується їх прийняти.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. (стаття 514 Цивільного кодексу України).

Пунктом 4.1 договору факторингу визначено, що право вимоги переходить від первісного кредитора до нового кредитора з моменту підписання ними відповідного реєстру прав вимоги у формі, наведеній у додатку № 3 до договору.

Тобто за змістом договору факторингу до нового кредитора переходить право вимоги, яке належало первісному кредитору на момент підписання реєстру прав вимог.

Як визначено статтею 1078 Цивільного кодексу України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події.

У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.

Згідно Договору факторингу № 10072020 від 10.07.2020 року визначено, що строк дії цього договору починається з дати його підписання та закінчується 31 грудня 2020 року.

За змістом статті 631 Цивільного кодексу України,строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення, якщо інше не визначено законом або договором. Сторони можуть встановити,що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Згідно договору факторингу №10072020 від 10.07.2020 року строк цього договору починає свій перебіг у момент, визначений у п. 10.1 цього договору та закінчується 31 грудня 2020 року, а в частині виконання зобов`язань, до повного виконання сторонами зазначених зобов`язань. Договір вважається пролонгованим на кожний наступний календарний рік, якщо жодна із сторін за 30 днів до моменту закінчення строку його дії не заявить письмово про свій намір розірвати договір.

Отже сторони договору факторингу погодили, що дія цього договору автоматично продовжується на кожен наступний рік, якщо за тридцять днів до 31 грудня жодна із сторін не виявить намір розірвання договору.

Тобто строк дії договору факторингу було продовжено і він був чинним на дату укладення договору позики з відповідачем (10.07.2020 року) та дату підписання реєстру прав вимоги (29.07.2020 року). Тому суд приходить до висновку, що ТОВ «ФК «Профіт Капітал» набув право вимоги за договором позики № 6587974 від 09.02.2020 року, укладеним з позичальником ОСОБА_1 і є належним позивачем у даній справі.

Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за договором позики, яка нарахована станом на дату відступлення права вимоги, тобто на 29.07.2020 року, а також три відсотки річних та інфляційні втрати за весь час прострочення до 27.12.2022 року.

За змістом договору позики від 09.02.2020 року відповідач отримав кредит у розмірі 5000 грн., який не повернуто в строк до 10.03.2020 року. Кредит надається строком на 30 днів, за користування кредитом сплачуються проценти у розмірі 1,60 відсотків за день.

Отже термін виконання зобов`язання позичальником за договором позики № 6587974 10.03.2020 року. У межах строку кредитування розмір нарахованих процентів складає 5000 : 100 х 1,6 х 30 = 2400 грн.

Як передбачено частиною 4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Після спливу визначеного договором строку, на який надається позика, право позикодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування позикою припиняється, натомість виникає право вимоги кредитора щодо стягнення з боржника штрафних санкцій, передбачених статтею 625 Цивільного кодексу України. Зазначене відповідає висновку Верховного Суду, зробленому у постанові від 23 жовтня 2019 року у справі № 723/304/16-ц.

Тому в частині стягнення процентів, нарахованих після закінчення строку, на який надавалася позика, позовні вимоги не підлягають задоволенню.

ОСОБА_1 заборгував станом на 10.03.2020 р. грошову суму в розмірі 6440,00 грн., в свою чергу відсотки нараховані поза межами строку кредитування нараховані позивачем неправомірно.

Як вбачається зі змісту розрахунку заборгованості первісного кредитора, відповідач сплатив в рахунок оплати за договором позики суми в розмірі 540,00 грн., 135,00 грн.,135,00 грн., 135,00 грн., що разом становить 945,00 грн.

Отримані та використані відповідачем кредитні кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, то правомірно буде стягнути з ОСОБА_1 грошові кошти за договором позики №6587974 від 09.02.2020 р. в сумі 5495,00 грн., з яких 5000,00 грн. сума за тілом кредиту та строкових відсотків за користування кредитом в розмірі 495,00 грн.

Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача відсотків за користування кредитом, нарахованих поза межами дії договору позики №6587974 від 09.02.2020 р. в розмірі 1905,00 грн.

Як вбачається з наданих позивачем доказів, договір між сторонами було укладено на строк з 09 лютого 2020 року по 10 березня 2020 року, тобто на 30 днів.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16 зазначила: «Велика Палата Верховного Суду наголошує, що проценти відповідно до статті 1048 ЦК України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за «користування кредитом» (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу).

Надання кредиту наділяє позичальника благом, яке полягає в тому, що позичальник, одержавши від кредитора грошові кошти, не повинен повертати їх негайно, а отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (строку кредитування, у межах якого сторони можуть встановити періоди повернення частини суми кредиту), а кредитор, відповідно, за загальним правилом не вправі вимагати повернення боргу протягом відповідного строку (право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту передбачає частина друга статті 1050 ЦК України). Саме за це благо можливість правомірно не повертати кредитору борг протягом певного часу позичальник сплачує кредитору плату, якою є проценти за договором кредиту відповідно до статті 1048 ЦК України.

Уклавши кредитний договір, сторони мають легітимні очікування щодо належного його виконання. Зокрема, позичальник розраховує, що протягом певного часу він може правомірно «користуватися кредитом», натомість кредитор розраховує, що він отримає плату (проценти за «користування кредитом») за надану позичальнику можливість не повертати всю суму кредиту одразу.

Разом з цим зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до статті 1048 ЦК України.

Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними.

Отже, припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України» (п.п 81-85, 91).

Таким чином, право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку позики. В охоронюваних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Оскільки зі спливом строку, на який був наданий кредит, припинилося право позивача нараховувати проценти за кредитним договором, то після 10 березня 2020 року позивач не має законних підстав нараховувати відсотки, передбачені договором позики №6587974 від 09.02.2020 р. у сумі 1905,00 грн., отже в цій частині позовних вимог слід відмовити у зв`язку з їх необґрунтованістю.

Щодо позовних вимог в частині стягнення 3% річних в розмірі 715,72 гри. за період з серпня 2020 р. по листопад 2022 р.

Стороною відповідача до суду було подано відзив разом із копією контракту з 08.01.2021 р. по теперішній час, про проходження громадянина України військової служби в Державній прикордонній службі України на посадах осіб сержантського та старшинського складу від 21.06.2021 р., копія витягу з наказу про особовий склад №199-ОС від 08.06.2021 р., копія довідки від 27.10.2022 р. про проходження військової служби.

Так, військовослужбовці, визначені пунктом 15 статті 14 Закону, які мають кредитні зобов`язання перед банками, мають право на встановлені законодавством пільги, а саме: звільнення від сплати відсотків за користування кредитом; звільнення від сплати штрафів/пені за несвоєчасну сплату платежів по кредиту.

Військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (житлового будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля.

Отже, виходячи з викладеного вище, правомірно буде стягнути з відповідача 3% річних за період серпень 2020 р. по 07.01.2021 р. виходячи з розрахунку:

Дата початку періоду 29.07.2020, Дата кінця періоду 07.01.2021, Кількість днів 163, Сума, що береться до розрахунку (грн.)5445,00 грн., 3% річних 3,00 грн., Нараховано відсотків (грн.) 24,32 грн.

Щодо позовних вимог в частині стягнення інфляційних втрат в розмірі 3593,70 грн. за період з серпня 2020 р. по листопад 2022 р.

Правомірно буде стягнути з відповідача інфляційних втрат за період серпень 2020 р. по 07.01.2021 р. виходячи з розрахунку: період серпень 2020: залишок заборгованості 5445,00 грн., індекс інфляції 99,80 грн., розмір інфляційних витрат 10,89 грн.; вересень 2020: залишок заборгованості 5445,00 грн., індекс інфляції 100,50 грн., розмір інфляційних витрат 27,22 грн., жовтень 2020: залишок заборгованості 5445,00 грн., індекс інфляції 101,00 грн., розмір інфляційних витрат 54,45 грн., листопад 2020: залишок заборгованості 5445,00 грн., індекс інфляції 101,30 грн., розмір інфляційних витрат 70,78 грн., грудень 2020: залишок заборгованості 5445,00 грн., індекс інфляції 100,90 грн., розмір інфляційних витрат 49,00 грн., січень 2020 (7 днів): залишок заборгованості 5445,00 грн., індекс інфляції 101,30 грн., розмір інфляційних витрат 00,00 грн. Разом: 190,56 грн.

Розраховується за формулою: [Інфляційні нарахування] = [Сума боргу] ? [Сукупний індекс інфляції] / 100% - [Сума боргу]

Крім того з 24.02.2022 р. по теперішній час 3% річних та інфляційні втрати не нараховується на підставі п. 18 Прикінцевих положень ЦК України в яких встановлено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі викладені у відзиві факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, сторона відповідача приходить до висновку що підлягають задоволенню позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості за договором позики №6587974 від 09.02.2020 р., яка визнається відповідачем на суму 5000,00 грн. сума основного боргу, відсотків за користування кредитом в розмірі 445,00 грн., 24,32 грн. - 3% річних, 190,56 грн. - інфляційних втрат., разом 5669,88 грн.

Тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме слід стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики № 6587974 від 09.02.2020 року у загальному розмірі 5669,88 грн., у тому числі:сума позики 5000,00 грн., відсотки за користування позикою 445,00 грн., 3% річних за порушення грошового зобов`язання 24,32 грн., інфляційні втрати 190,56 грн.

Щодо судових витрат суд виходить з наступного.

Як передбачено частиною 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем при зверненні до суду сплачено суму судового збору за подання юридичною особою позовної заяви майнового характеру (станом на день звернення до суду) 2481 грн. Майнові вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, тому необхідно стягнути з відповідача 993,14 грн.

Судові витрати на сплату судового збору належним чином підтверджені і підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Позивачем також заявлені судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 9000 грн. Згідно акту прийому передачі наданої правової допомоги від 06.12.2022 року, укладеного між ТОВ «ФК Профіт Капітал» та Адвокатським об`єднанням «Правовий діалог», винагорода у розмірі 9000 грн. виплачується на проведення консультації з клієнтом, вивчення документів та підготовку проекту позовної заяви для направлення до суду. При цьому зазначена сума виплачується окремо за кожний кредитний договір укладений з фізичною особою. У переліку кредитних договорів зазначений договір, укладений з ОСОБА_1 . Загальний розмір винагороди за підготовку позовних заяв за десятьма кредитними договорами складає 9000 грн.

Згідно зі статтею 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.(Постанова Великої Палати Верховного Суду справа № 755/9215/15-ц від 19 лютого 2020 року).

Суд під час вирішення питання про розподіл судових витрат не тільки за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката, а і за власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами третьою п`ятою та дев`ятою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

Аналогічна позиція відображена в п.119 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року № 922/1964/21.

Також у постанові Верховного Суду від 13 травня 2021 року у справі № 903/277/20 зазначено, що оцінка обґрунтованості, пропорційності витрат на професійну правничу допомогу з урахуванням обсягу наданих адвокатом послуг, складністю справи, беручи до уваги, зокрема критерії реальності понесення адвокатських витрат, розумності їхнього розміру, співмірності, а також підтвердженість таких витрат належними та допустимими доказами вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин кожної справи.

Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено, чи тільки має бути сплачено. Дана позиція є усталеною і викладена зокрема у постанові Верховного Суду від 23 грудня 2021 року у справі №923/560/17.

Тому виходячи із положень частини 3 статті 141 ЦПК України, враховуючи співмірність складності справи та обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, суд вважає, що зазначені представником позивача витрати на правничу допомогу в розмірі 9000,00 грн. є завищеними.

Зокрема суд враховує, що справа стосується стягнення заборгованості за договором позики і не є складною, оформлення позовної заяви для подачі її в суд не вимагало значного часу і вивчення адвокатом великого обсягу доказів.

Враховуючи характер виконаної адвокатом роботи її доцільність, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, суд вважає за необхідне зменшити їх розмір та стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2000 грн.

Також представником відповідача було заявлено вимогу про стягнення з позивача на користь відповідача понесених витрат на правничу допомогу в розмірі 6400,00 грн.. Суд звертає увагу на ту обставину що до суду не було надано квитанцію (платіжне доручення тощо) про фактичну сплачу ОСОБА_1 адвокату Цокало Т.М. зазначеної суми хоча зазначені документи і зазначені адвокатом в акті приймання-передачі наданої правничої допомоги.

Виходячи з конкретних обставин справи зазначених при вирішення витрат на правничу допомогу позивачу, суд вважає за необхідне зменшити їх розмір та стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2000 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 10, 12, 13, 18, 76-81, 141, 263-265, 279, 280, 289, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 526, 527, 530, 610, 629, 1048-1050, 1054 ЦК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Задовольнити частково позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал».

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» заборгованість за договором позики № 6587974 від 09.02.2020 року у загальному розмірі 5669,88 грн., у тому числі:сума позики 5000,00 грн., відсотки за користування позикою 445,00 грн., 3% річних за порушення грошового зобов`язання 24,32 грн., інфляційні втрати 190,56 грн.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» судові витрати понесені на професійну правничу допомогу у розмірі 2000 грн.00коп. а також пропорційно до задоволених вимог , судові витрати на сплату судового збору у розмірі 993,14 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» на користь ОСОБА_1 понесені ним витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2000 грн.00коп.

Віднести за рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» судові витрати по сплаті судового збору , в частині незадоволених позовних вимог в розмірі 1487 грн.86 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається у Полтавський апеляційний суд протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: А. Г. Потетій