Справа № 212/3420/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2024 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі головуючого судді Козлова Д. О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінфорс» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, треті особи: приватний нотаріус Грисюк Олена Василівна, приватний виконавець Сидорук Леся Вікторівна, -

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача, адвокат Юхимчук В. В., звернувся до суду із вказаним позовом, посилаючись у його обґрунтування на те, що 14.05.2021 року приватний нотаріус Грисюк О. В. видав виконавчий напис № 9848 про стягнення з позивача на користь відповідача боргу за кредитним договором в загальній сумі 11257,90 грн. На підставі такого виконавчого напису було відкрито виконавче провадження № 66901860 приватним виконавцем. Вважаючи такий виконавчий напис незаконним та таким, що не підлягає виконанню, зазначав, що виконавчий напис був вчинений у порушення визначеного законом порядку, без доведення безспірності заборгованості позивача, про існування якого позивачу не повідомлялось. Таким чином просив суд визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис № 9848 від 14.05.2021 р. приватного нотаріуса Грисюк О. В., стягнувши з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати.

Ухвалою суду від 12 квітня 2024 року при відкритті провадження у справі судом було визначено проводити розгляд у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними матеріалами справи.

Ані позивач, ОСОБА_1 , ані його представник адвокат Юхимчук В. В., не висловили заперечень проти розгляду справи в спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін.

Представники відповідача, ТОВ «Фінфорс», будучи повідомленими про наявність позову ОСОБА_1 про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, своїм правом на подання відзиву на позов не скористались.

Треті особи, приватний нотаріус Грисюк О. В. та приватний виконавець Сидорук Л. В., також будучи повідомленими про наявність позову ОСОБА_1 про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, своїм правом на подання пояснень третьої особи на позов не скористались.

Таким чином суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Суд встановив, що 14.05.2021 р. приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області, ОСОБА_2 , видав на підставі п. 2 "Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів", затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, виконавчий напис, реєстр № 9848, за яким з ОСОБА_1 за кредитним договором № 139011-М від 01.12.2020 року, укладеним з ТОВ «Еквіфін Україна», правонаступником якого є ТОВ «Фінфорс» на підставі договору про відступлення права вимоги від 03.02.2021 року, на користь відповідача було звернуто стягнення на заборгованість в сумі 11257,90 грн., які підлягають стягненню з боржника на користь стягувача.

Суд також встановив, що на підставі заяви представника стягувача приватним виконавцем Сидорук Л. В. було постановою від 22.09.2021 р. відкрито виконавче провадження № 66901860 про примусове виконання виконавчого напису приватного нотаріусу Грисюк О. В. від 14.05.2021 р., реєстр № 9848.

Згідно зі ст. 87 Закону України "Про нотаріат" для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

За п. п. 3.2, 3.5 п. 3 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року N 296/5, безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів.

Суд зазначає, що відповідно до п. 1 "Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів", затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року N 1172 (в редакції до 26 листопада 2014 року), документами, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, є нотаріально посвідчені угоди, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно. При цьому для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Натомість, постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року N 662 до постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 були внесені зміни.

Однак, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року по справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою від 1 листопада 2017 року Вищого адміністративного суду України, було визнано незаконною та не чинною постанову Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" в частині внесених змін, зокрема, розділ 2, за яким внесено до такого "Переліку документів" "кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, для одержання виконавчого напису за якими додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості."

Таким чином суд встановив, що для видачі виконавчого напису нотаріусу відповідно до "Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів", документами, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, є саме нотаріально посвідчені кредитні угоди, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, які для одержання виконавчого напису повинні подаватися нотаріусу в оригіналі разом із документами, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 20 червня 2018 року по справі № 826/20084/14.

Натомість, суд встановив, що доказів укладення договору кредиту № 139011-М від 01.12.2020 року, укладеного позивачем з ТОВ «Еквіфін Україна» із нотаріальним посвідченням матеріали справи не містять, внаслідок чого у порушення ст. 87 Закону України "Про нотаріат", п. п. 3.2, 3.5 п. 3 Глави 16 розділу II "Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України", п. 1 "Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів", приватним нотаріусом Грисюк О. В. було видано 14.05.2021 р. спірний виконавчий напис, реєстр № 9848.

Також суд зазначає, що на підставі ст. 88 Закону України "Про нотаріат" нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення, а безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника є обов`язковою умовою вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому сам по собі цей факт подання стягувачем відповідних документів нотаріусу не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості.

Таким чином суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур, оскільки суд повинен установити чи мав на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник безспірну заборгованість перед стягувачем.

Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 23 січня 2018 року по справі № 310/9293/15 а також Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 16 травня 2018 року по справі № 320/8269/15-ц, від 27 березня 2019 року по справі № 137/1666/16-ц та від 2 липня 2019 року по справі N 916/3006/17.

Суд зазначає, що нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише стягувачем, тому не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.

Таким чином суд робить висновок, враховуючи положення ст. 15, 16, 18 ЦК України та ст. 87, 88 Закону України "Про нотаріат", що захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. В свою чергу, боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис:

1) з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення;

2) а також з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Отже, порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 23 червня 2020 року по справі № 645/1979/15-ц.

Зважаючи на викладене обґрунтування, суд не вбачає необхідності вдаватись до вирішення питання про безспірність вимог ТОВ «Фінфорс».

Таким чином, встановивши в судовому засіданні факт порушення приватним нотаріусом Грисюк О. В. процедури вчинення виконавчого напису від 14.05.2021 р., реєстр № 9848, за яким з ОСОБА_1 за договором кредиту № 139011-М від 01.12.2020 року, укладеним з ТОВ «Еквіфін Україна», на користь відповідача було звернуто стягнення на заборгованість у загальній сумі 11257,90 грн., то вказане є самостійною та достатньою підставою для визнання зазначеного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Згідно із переліченим вмотивуванням заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Грисюк О. В. від 14.05.2021 р., реєстр № 9848.

Згідно із ст. 141 ЦПК, враховуючи, що суд повністю задовольнив заявлені позовні вимоги, а позивача звільнено за законом від сплати судового збору за подання позову, то судовий збір за подання позовної заяви в сумі 1211,20 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Керуючись ст. 12, 13, 81, 141, 223, 259, 263-265 ЦПК, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінфорс» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, треті особи: приватний нотаріус Грисюк Олена Василівна, приватний виконавець Сидорук Леся Вікторівна, - задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений 14.05.2021 року приватним нотаріусом Грисюк Оленою Василівною, реєстр № 9848, за яким з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінфорс» було звернуто стягнення боргу в загальній сумі 11257,90 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінфорс» на користь держави судовий збір в сумі 1211,20 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено та підписано 13 травня 2024 року.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрований в АДРЕСА_1 .

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінфорс», , розташоване в м. Києві по вул. Іоанна Павла ІІ буд. 4/6 корпус В кабінет 508-2.

Третя особа: ОСОБА_2 , приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області, розташована в м. Вишневе по вул. Європейській 11 кв. 2.

Третя особа: ОСОБА_3 , приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області, розташована в м. Дніпро по вул. Богдана Хмельницького 4 офіс 5.

Суддя: Д. О. Козлов