Житомирський апеляційний суд
Справа №285/3374/20 Головуючий у 1-й інст. Заполовська Т. Г.
Категорія 39 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2024 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Коломієць О.С., Талько О.Б.,

розглянувши в порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи) у м. Житомирі

цивільну справу №285/3374/20 за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»

на заочне рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 11 листопада 2020 року, яке ухвалене під головуванням судді Заполовської Т.Г. у м.Звягелі,

в с т а н о в и в:

У вересні 2020 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (надалі АТ КБ «ПриватБанк» або банк) звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 . Просило станом на 30 червня 2020 року стягнути з відповідача заборгованість у сумі 132 917,96 грн, яка складається із: тіла кредиту в сумі 4 029,66 грн та процентів за користування кредитом - 128 888,30 грн за період із 09 листопада 2007 року по 30 жовтня 2019 року.

Свої вимоги обґрунтовувало тим, що з метою отримання банківських послуг ОСОБА_1 звернулася до банку та підписала заяву від 09 листопада 2007 року №б/н. При підписанні заяви відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом із Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Заявою відповідача також підтверджується той факт, що вона повністю проінформована про умови кредитування в АТ КБ «ПриватБанк», які були їй надані для ознайомлення у письмовій формі. Отже, з підписанням заяви між сторонами укладений договір про надання банківських послуг. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 5 300 грн. За таких обставин, банк свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі та надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором та у межах встановленого кредитного ліміту. Натомість ОСОБА_1 належно не виконує свої фінансові зобов`язання, у зв`язку із чим утворилася вказана вище заборгованість.

Заочним рішенням Новоград-Волинського районного суду Житомирської області від 11 листопада 2020 року позов задоволений частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за кредитним договором від 09 листопада 2007 року б/№ у сумі 4 029,66 грн, яка складається з заборгованості за тілом кредиту, а також судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 63,69 грн. У задоволенні решти позову відмовлено.

Не погодившись із заочним рішенням суду першої інстанції в частині відмови у стягненні заборгованості за процентами за користування кредитом, АТ КБ "ПриватБанк" подало у частині незадоволених вимог апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить заочне рішення в оскарженій частині скасувати та ухвалити в цій частині нове, яким вимоги щодо стягнення процентів за користування кредитом задовольнити у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги аргументовані тим, що сторони погодили оплату процентів за користування кредитними коштами і розмір процентної ставки. Крім того, при підписанні заяви відповідач підтвердила, що вона ознайомлена з Умовами і правилами надання банківських послуг та Тарифами банку. Умови та правила надання банківських послуг є складовою частиною кредитного договору. Якщо саме ці Умови та правила були чинними під час укладення договору, то підпис під ними не потрібен. В Умовах і правилах надання банківських послуг зазначено, що базова процентна ставка за користування кредитом із розрахунку 3,6% на місяць, які нараховуються банком на залишок заборгованості за кредитом. Позичальник отримала кредитний ліміт на кредитну картку та користувалася кредитним лімітом, який надав банк, що підтверджується випискою про рух коштів, а також прослідковується у розрахунку заборгованості. Оскільки договір виконувався відповідачем, то його не можна вважати неукладеним. Відповідач свої зобов`язання за договором не виконала, не здійснила своєчасного погашення заборгованості за договором. Відповідно до ст.49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» надання безпроцентних кредитів забороняється. Відмовляючи у стягненні процентів за користування кредитом, суд першої інстанції порушив вимоги ст.1054 ЦК України, адже банк має право на стягнення процентів. Посилання суду першої інстанції на правову позицію Верховного Суду, висловлену в постанові від 03 липня 2019 року в справі №342/180/17, безпідставне, враховуючи, що викладена у конкретній справі за інших обставин, коли відповідач заперечував умови договору, як погоджені між сторонами у належний спосіб. У цій справі заперечення відповідача відсутні.

Копія ухвали про відкриття апеляційного провадження та копія апеляційної скарги із додатками направлені відповідачу засобами поштового зв`язку (а.с.86). Кореспонденція Укрпоштою повернута та на конверті написано, що адресат відсутній. За положеннями чинного цивільно-процесуального законодавства днем вручення кореспонденції є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання чи перебування. Іншої адреси відповідача суду не повідомлено. У свою чергу відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду заочного рішення суду першої інстанції.

Виходячи із принципу диспозитивності, апеляційний суд не перевіряє законність та обґрунтованість заочне рішення суду першої інстанції в частині стягнення на користь банку тіла кредиту в сумі 4 029,66 грн, оскільки в зазначеній частині рішення суду не оскаржується.

Перевіривши законність та обґрунтованість заочного рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні процентів за користування кредитом у сумі 128 888,30 грн. відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відмовляючи у повному обсязі у стягненні процентів за користування кредитом, суд першої інстанції виходив із того, що відсутні підстави вважати, що при укладенні з ОСОБА_1 договору банк дотримався вимог, передбачених частиною другою ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодив із ОСОБА_1 ті умови, які вважав узгодженими АТ КБ «ПриватБанк».

Колегія суддів апеляційного суду не може повністю погодитися із таким висновком суду першої інстанції з наступних мотивів.

Із матеріалів справи вбачається та судом установлено, що 09 листопада 2007 року між Публічним акціонерним товариством Комерційним банком «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_1 укладений договір про надання банківських послуг шляхом підписання останньою заяви (а.с.33).

У заяві сторонами досягнуто згоди щодо розміру базової процентної ставки за кредитом на рівні 3% у місяць на залишок заборгованості.

Окрім того, у заяві також прописано, що ОСОБА_1 ознайомилася та згідна з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банка, які їй надані для ознайомлення у письмовому вигляді. Своїм підписом вона підтвердила факт отримання нею інформації про умови кредитування у ПриватБанку.

Відповідно до частин першої та другої ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст.ст.626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умовами, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини першої ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша ст.1048 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмові формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).

Згідно з частиною першою ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, окрім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків при застосуванні конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «Приватбанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст.633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Визначальним є додержання письмової форми договору.

У підтвердження вимог банком додано до позовної заяви: розрахунок заборгованості за кредитним договором, виписку про рух коштів за період із 09 листопада 2007 року по 29 лютого 2020 року, довідки про кредитний ліміт та кредитні картки, а також витяг із Умов та правил надання банківських послуг.

Виписка по рахунку є доказом отримання та користування відповідачем кредитними коштами. З часу активації кредитної картки у виписці зазначені всі операції про зняття грошових коштів та погашення заборгованості.

Що ж стосується роздруківки із сайту позивача витягу з Умов та правил надання банківських послуг, на якому відсутній підпис відповідача, то цей доказ належним бути не може, оскільки він повність залежать від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Банк міг додати до позову документи в редакції, що найбільш сприятлива для задоволення позову. Отже, оскільки Умови та правила надання банківських послуг відповідачем не підписані, то апеляційний суд не може визнати витяг із Умов та правил надання банківських послуг складовою частиною договору про надання банківських послуг, а тому зазначені в Умовах та правилах надання банківських послуг розміри процентних ставок до спірних правовідносин застосовані бути не можуть.

Матеріали справи не містять такого документа як Тарифи банку.

Окрім того, в матеріалах справи міститься довідка про зміну умов кредитування: про зміну кредитного ліміту в період із 09 листопада 2007 року по 16 січня 2020 року (а.с.31).

Строк дії кредитної картки є строком кредитування. Із довідки банку слідує, що відповідачу за кредитним договором видано низку кредитних карток. Остання кредитна картка № НОМЕР_1 була відкрита 05 червня 2015 року із терміном дії до серпня 2018 року (а.с.32).

За таких обставин, сторонами погоджена процентна ставка за договором на рівні 3% у місяць або 36% річних, яка підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Розрахунок заборгованості, який додав банк до позовної заяви, не може вважатися належним розрахунком, враховуючи, що у ньому використана процентна ставка за користування коштами на рівні 43,2% річних, яка сторонами не погоджена та на яку відповідач згоди у письмовому вигляді не надавала.

Окрім того, банком безпідставно нараховані проценти за користування коштами до 30 червня 2020 року. Як вже зазначалося вище, дія останньої кредитної картки до серпня 2018 року, а тому позивачем не доведено право банка, як кредитора, нараховувати передбачені договором проценти 3% у місяць або 36% річних за користування коштами після сливу визначеного договором надання банківських послуг строку кредитування, тобто після серпня 2018 року. Право банка нараховувати проценти за користування коштами припинилося з вересня 2018 року, а тому за період із вересня 2018 року по 30 червня 2020 року проценти за користування коштами стягнуті бути не можуть.

Із розрахунку доданого банком до апеляційної скарги прослідковується, що банком нарахована заборгованість за процентами за користування кредитними коштами на суму 2 432,15 грн. із використанням процентних ставок на рівні 30% та 36% річних станом на 30 червня 2020 року (а.с.74-77). Суд апеляційної інстанції приймає цей розрахунок заборгованості за основу, хоча у ньому поряд із процентною ставкою погодженою сторонами 36% річних використана процентна ставка, яка сторонами не погоджена - 30% річних, але ця ставка є нижчою за ту, яка узгоджена сторонами, чим права позивача не порушені як більш слабкої ланки у спірних правовідносинах, а банк надав такий розрахунок сам.

Отже, розрахунком, який доданий до апеляційної скарги підтверджується, що станом на 31 серпня 2018 року розмір заборгованості зі плати процентів за користування кредитом становить 1 594,04 грн за період із 09 листопада 2007 року по 31 серпня 2018 року.

За таких обставин, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що до стягнення з відповідача на користь банку підлягає 1 594,04 грн заборгованості за процентами за користування кредитом. У стягненні решти процентів у сумі 127 294,26 грн відмовляється за недоведеністю.

Відповідно до положень ст.376 ЦПК України апеляційний суд скасовує заочне рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні процентів за користування коштами та ухвалює в цій частині нове судове рішення, яким стягує з відповідача на користь банка заборгованість за процентами за користування коштами у сумі 1 594,04 грн. У стягненні решти процентів за користування коштами відмовляється.

Якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення суду або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. У силу приписів ст.141 ЦПК України судові витрати покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Заочне рішення суду першої інстанції змінюються в частині судового збору у бік збільшення з 63,63 грн до 88,91 грн (4 029,66+1 594,04=5 623,70 грн; 5 623,70*100/132917,96=4,23%; 2 102*4,23/100=88,91). Також на відповідача покладається судовий збір, понесений за подання апеляційної скарги в сумі 133,37 грн (3 153*4,23/100).

Законність та обґрунтованість заочного рішення суду першої інстанції в частини тіла кредиту апеляційним судом не перевіряється. Банк у цій частині із рішенням суду першої інстанції погодився та його у апеляційному порядку не оскаржив.

Відповідно до п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.

Керуючись ст.ст.367-368,374,376,381-382,384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" задовольнити частково.

Заочне рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 11 листопада 2020 року в частині відмови у стягненні процентів за користування кредитом скасувати та ухвалити в цій частині нове.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" (; м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д) заборгованість за процентами за користування кредитом у сумі 1 594 грн. 04 коп.

У стягненні решти заборгованості за процентами за користування кредитом відмовити.

Заочне рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 11 листопада 2020 року в частині судового збору змінити, збільшивши судовий збір з 63 грн. 69 коп. до 88 грн. 91 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" 133 грн 37 коп. судового збору, понесеного за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуюча Судді: