ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5626/24 Справа № 202/3238/24 Суддя у 1-й інстанції - Ісаєва Д.А. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Демченко Е.Л.,Макарова М.О.

за участю секретаря судового засідання: Панасенко С.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 12 березня 2024 року по справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа, щодо якої необхідно встановити обмежувальний припис ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису , -

ВСТАНОВИВ:

У березні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про видачу обмежувального припису. Особою, щодо якої необхідно встановити обмежувальний припис, визначила ОСОБА_2 .

В обґрунтування заяви вказувала, що вона є матір`ю ОСОБА_2 , та вони мешкають за адресою: АДРЕСА_1 . Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська 08 червня 2022 року було встановлено порядок користування житловим приміщенням та розподілено особові рахунки. З 2021 року ОСОБА_2 по відношенню до неї вчиняє психологічне та фізичне насильство. Нецензурно висловлюється, намагається постійно завдати фізичного болю штовханнями, всіляко знущається. 02 травня 2023 року її було притягнуто до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 125 КК України. В грудні 2023 року ОСОБА_2 зіпсувала (розбила) стіл та меблі на кухні квартири, про що складено адміністративний протокол, який з січня розглядається Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська, у зв`язку із чим просила суд видати обмежувальний припис відносно ОСОБА_2 зі строком дії 6 місяців, яким заборонити їй наближатися на 5 метрів у місці постійного проживання; заборонити в будь який спосіб спілкуватися з нею; заборонити у приміщенні спільного мешкання розпилювати хімічні чи будь які інші речовини, які можуть завдати їй хімічного отруєння.

Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 12 березня 2024 року у задоволенні заяви відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її заяву та видати обмежувальний припис відносно ОСОБА_2 .

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не повно з`ясував обставини по даній справі та не надав належної оцінки доказам. Вказує, що ОСОБА_2 , яка є її донькою, чинить відносно неї психологічне та фізичне насильство. Вона відчуває страх та моральний тиск.

Відзив на апеляційну скаргу надано не було.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та це підтверджується матеріалами справи, що заінтересована особа є донькою заявниці та вони проживають разом за однією адресою: АДРЕСА_1 .

Як вбачається із матеріалів справи, між сторонами склались неприязні відносини.

Вироком Індустріального районного суду м. Деніпропетровська від 02 травня 2023 року ОСОБА_2 визнано винною у вчинені кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України та призначено покарання у виді громадських робіт на строк 100 годин.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що заявницею не надано належних та допустимих доказів на підтвердження викладених у заяві обставин.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Протидія насильству у сім`ї є одним із важливих напрямів суспільного розвитку.

Вона розглядається не лише як соціальна проблема, а, насамперед, як проблема захисту прав людини і, перш за все, прав жінок.

При здійсненні насильства у сім`ї відбувається порушенням прав і свобод конкретної людини, що вимагає втручання з боку держави і суспільства.

Невжиття своєчасних обмежувальних заходів щодо кривдника може призвести в подальшому до завдання шкоди здоров`ю потерпілої від насильства у сім`ї.

Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини у вказаній сфері, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Згідно з пунктами 3,4,14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Відповідно до частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: 1)терміновий заборонний припис стосовно кривдника; 2)обмежувальний припис стосовно кривдника; 3)взяття на профілактичний облік кривдника та проведення з ним профілактичної роботи; 4)направлення кривдника на проходження програми для кривдників.

Пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно з частиною третьою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27 листопада 2019 року (справа №753/23624/18), від 21 листопада 2018 року у справі №756/2072/18 (провадження №61-19328св18), від 09 грудня 2019 року у справі №756/11732/18 (провадження №61-49077св18).

Згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Посилання апеляційної скарги ОСОБА_1 на те, що нею надано достатньо належних та допустимих доказів на обґрунтування поданої заяви, є хибними.

Так, надані ОСОБА_1 талон-повідомлення єдиного обліку № 974 від 18 січня 2023 року, висновок спеціаліста судово-медичного експерта № 171 від 19 січня 2023 року на підставі заяви ОСОБА_1 були оцінені судом під час постановлення вироку від 02 травня 2023 року (а.с. 9,15-16,17-18).

Талон-повідомлення єдиного обліку №20899 04 грудня 2023 року, талон-повідомлення єдиного обліку №21251 09 грудня 2023 року, талон-повідомлення єдиного обліку №19330 та 19333 від 11 листопада 2023 року (а.с.8,10,11,12) не доводять факту вчинення домашнього насильства. Сам факт звернення ОСОБА_1 до правоохоронних органів щодо неправомірних дій ОСОБА_2 відносно неї свідчить про наявність конфлікту між заявником і її донькою, але не підтверджує факт того, що остання вчинили щодо заявниці психологічне та фізичне насильство, що є необхідною умовою застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Матеріали справи не містять доказів того, що існують ризики настання тяжких або особливо тяжких наслідків домашнього насильства.

Доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права та неправильно застосовані норми матеріального права та висновки суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають. При вирішенні вказаної справи судом правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює.

Рішення ухвалене з урахуванням загальних засад цивільного законодавства (стаття 3 ЦК України): справедливості, добросовісності та розумності, та доводи апеляційної скарги цього не спростовують.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 12 березня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий: А.П. Барильська

Судді: Е.Л.Демченко

М.О.Макаров