Справа №442/626/24
Провадження №2-о/442/125/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2024 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючої судді Павлів З.С.

з участю секретаря судового засідання Голяк В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Дрогобичі цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Відділ служба у справах дітей виконавчого комітету Дрогобицького міської ради, ОСОБА_2 , Дрогобицький районний територіальний центр комплектування та соціально підтримки про встановлення факту, що має юридичне значення,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, в якій просить встановити факт, що він самостійно виховує та утримує неповнолітню дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає разом з ним за адресою: АДРЕСА_1 .

В обгрутнування заявлених вимог покликається на те, що він перебував з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі. За час шлюбу у них народилась донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Шлюб між ними було розірвано, після чого дитина залишилась проживати разом із ним за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідачка фактично проживає окремо від неї, оскільки знаходиться закордоном. У зв`язку з тим, що донька знаходиться повністю на його утриманні, він звернувся до Відділу - Служби у справах дітей виконавчого комітету Дрогобицької міської ради із заявою про обстеження умов його проживання. На підставі проведеної перевірки складено відповідний Акт обстеження умов проживання від 27.12.2023 та підтверджено, що дитина забезпечена усіх необхідним для повноцінного розвитку та виховання. Вважає, що встановлення даного факту повинно бути юридично зафіксоване, оскільки в подальшому можуть виникати питання щодо оформлення документів щодо отримання соціальної допомоги на дитину, яка виховується тільки одним з батьків, а також щодо переміщення дитини без документального оформлення згоди матері, яка не проживає разом з нею.

Процесуальні дії суду.

Ухвалою суду від 24.01.2024 прийнято до розгляду дану заяву, постановлено проводити розгляд справи в порядку спрощеного провадження, призначено розгляд справи на 21.02.2024.

На підставі ухвали суду від 21.02.2024 до участі в справі залучено заінтересовану особу - Дрогобицький районний територіальний центр комплектування та соціально підтримки, розгляд справи відкладено на 28.02.2024.

Заявник в судове засідання не з`явився, попередньо подавши заяву про розгляд справи за його відсутності. Заявлені вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити.

Представник Відділу-служби у справах дітей виконавчого комітету Дрогобицької міської ради в судове засідання не з`явилася, подавши суду заяви про проведення розгляду справи без її участі, з приводу задоволення заяви покладається на думку суду.

ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася. Подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Заяву визнає та підтверджує те, що заявник дійсно самостійно займається утриманням та вихованням їхньої доньки.

Представник Дрогобицький районний територіальний центр комплектування та соціально підтримки в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, зазначив, що жодної заінтересованості у розгляді даної справи не має.

Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у сукупності, вважає, що заяву слід задоволити, виходячи з наступного:

Згідно з п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

У відповідності до ч.2 ст.315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі.

Проте, рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 05.04.2022 у справі №442/1143/22, провадження №2/442/581/2022 шлюб між ними розірвано.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 народилась донька ОСОБА_3 , що стверджується Свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 .

Як вбачається з Акту обстеження умов проживання від 27.12.2023, складеного Відділом- Службою у справах дітей виконавчого комітету Дрогобицької міської ради за результатами обстеження будинку АДРЕСА_1 в ньому створено задовільні умови для проживання та розвитку дитини. Дитина забезпечена сезонним одягом, взуттям, шкільним приладдям.

Згідно з Висновком лікаря-спеціаліста від 29.01.2024 ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_3 . Звертається до лікаря з приводу медичних оглядів та хвороб дитини.

ОСОБА_4 класний керівник ОСОБА_3 своєю заявою від 29.01.2024 підтвердила, що нею ОСОБА_3 опікується батько ОСОБА_1 , створює всі умов проживання, забезпечує потреби, цікавиться навчанням та по потребі приходить до школи.

Хрещена мати ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , своєю заявою від 29.01.2024 підтвердила, що за період 2022-2024 дитиною опікується батько ОСОБА_1 . Він створює їй усі умови необхідні для проживання та забезпечує її потреби, возить в школу та на гуртки. Дитина вже тривалий час проживає разом з батьком.

Згідно з ч.3 ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до ч.ч.2, 7-9 ст.7СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статей 18, 27 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Відповідно до п.п. 1, 2 ст.3 Конвенції про права дитини, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

За приписами ст.9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

У рішенні ЄСПЛ від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13 у справі «М.С. проти України», йдеться про визначення «інтересів дитини», її місця у взаємовідносинах між батьками. У цьому рішенні ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.

Аналіз наведених норм права, практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи з об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Міжнародні та національні норми не містять положень, які наділяли б будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Згідно з ч.1ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів», що мають юридичне значення встановлено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо, встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Судом встановлено, що даний спір не пов`язаний з вирішенням спору про право. Беззаперечно встановлено, що заявник самостійно виховує та утримує доньку ОСОБА_3 , а тому заявлені вимоги є підставними в повній мірі та такі, що підтверджуються належними доказами та відповідатиме найкращим інтересам дитини.

Згідно з ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків,передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.5 ст.263 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Враховуючи те, що встановлення факту матиме для заявника юридичні наслідки, іншого шляху для підтвердження даного факту не існує, суд вважає доведеним той факт, що заявник самостійно виховує та утримує малолітню доньку, а тому вважає за необхідне заяву задовольнити.

Керуючись ст. 12, 13, 81, 264, 280-282 ЦПК України, -

ухвалив:

Заяву задоволити.

Встановити факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , самостійно виховує та утримує неповнолітню дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає разом з ним за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Заявник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 .

Заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відділ-Служба у справах дітей виконавчого комітету Дрогобицької міської ради, м. Дрогобич Львівської області, пл. Ринок , 1, .

Дрогобицький районний територіальний центр комплектування та соціально підтримки, код 09925550, адреса: Львівська область, м.Дрогобич.

Суддя Павлів З.С.