25.04.2024 Справа № 363/3013/22
РІШЕННЯ

Іменем України

25 квітня 2024 року м. Вишгород

Вишгородський районний суд Київської області в складі головуючого судді Свєтушкіної Д.А., за участі секретаря судових засідань Крикун Ю.М., представника позивача адвоката Шевчука І.В., представника відповідача адвоката Хоменко М.А., у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою системи EasyCon, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вишгороді в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЕРША» про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням,-

УСТАНОВИВ:

До Вишгородського районного суду Київської області в рамках кримінального провадження від представника позивача адвоката Марченко В.А. надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенняму якому просив стягнути з ОСОБА_2 завдану позивачу майнову шкоду вчиненням кримінального правопорушення в розмірі 200 112,80грн., яка складає загальну вартість придбання потерпілим лікарських засобів, препаратів, матеріалів медичного призначення, лікування, реабілітації, а також завдану моральну шкоду у розмірі 75000,00 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 30 000,00 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 23.04.2019 року, приблизно о 19 год. 27 хв. на проїздній частині автодороги «Київ-Овруч» в районі заїзду до території супермаркету «Фора», розташованого за адресою: Київська область, м. Вишгород, вул. Ягідна, 5А, відбулось зіткнення автомобіля марки «Renault Master» реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_2 з мотоциклом мотоциклу марки «Honda NC 700 XA» під керуванням водія ОСОБА_1 , що рухався в попутному напрямку. Після зіткнення з мотоциклом марки «Honda NC 700 XA» перекинувся на правий бік та здійснив наїзд на автомобіль марки «Skoda Octavia» реєстраційний номер НОМЕР_2 . Внаслідок даної дорожньо-транспортної події водію мотоцикла марки «HondaNC700XA» реєстраційний номер НОМЕР_3 ОСОБА_1 відповідно до висновку судово-медичної експертизи, були спричинені тілесні середнього ступеню тяжкості. В результаті протиправний дій ОСОБА_2 позивач проходив медичне обстеження та перебував на стаціонарному лікуванні у КЗ «Вишгородська ЦРЛ» та проходив реабілітацію. Так позивач поніс витрати на придбання медикаментів, лікарськиї засобів та матеріалів медичного призначення для лікування у розмірі 2 112,80 грн., вартість послуг наданих відповідно до договору № 2020-05 «Про соціальне-медичне обслуговування» від 10.05.2019 року склала 198 000,00 грн. Дані суми є збитками та підлягають відшкодуванню відповідачем в повному обсязі. Окрім фізичної та матеріальної шкоди, неправомірними суспільно-небезпечними діями ОСОБА_2 також завдано потерпілому немайнових втрат, спричиненими моральними та фізичними стражданнями, які позначили негативні зміни у житті позивача, а саме щоденні думки та спогади про наслідки психотравмуючої події, негативні переживання та спогади, насторога, тривога, емоційні та тілесні реакції при згадуванні, важкість виконання повсякденних обов`язків, фіксованість уваги на проблемі одужання та реабілітації, переживання фізичних незручностей та психологічного дискомфорту, тимчасова відірваність від активного соціального життя, знижений та нестійкий настрій, порушення сну, неприємні сновидіння, емоційна напруга, нервозність, дратівливість, реакції замикання, бажання уникати контактів, почуття образи, обурення, приниженої гідності, побоювання щодо майбутнього стану здоров`я. У зв`язку із ушкодженням здоров`я, заподіяного вчиненням обвинуваченим кримінального правопорушення, ОСОБА_1 була завдана моральна шкода, яка полягала у фізичному болі та душевних стражданнях, моральних переживаннях, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя та інших негативних явищах.

Постановою Верховного суду від 06 вересня 2022 року вирок Вишгородського районного суду Київської області від 10 лютого 2021 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 03 листопада 2021 року щодо ОСОБА_2 у частині вирішення цивільного позову скасовано та призначено новий розгляд в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.09.2022 року справу передано для розгляду судді Рудюку О.Д.

Ухвалою судді Вишгородського районного суду Київської області від 23 вересня 2022 року задоволено заяву судді Рудюка О.Д. про самовідвід у справі № 363/3013/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням та ухвалено передати вказану цивільну справу до канцелярії суду для повторного автоматичного розподілу відповідно до ст. 33 ЦПК України.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.09.2022 року справу передано для розгляду судді Свєтушкіній Д.А.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 11 жовтня 2022року у справі відкрито провадження за правилами загального позовного провадження з проведенням підготовчого судового засідання.

12 січня 2023 року представник відповідача адвокат Якуба Г.О. до суду подала відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що позовні вимоги не визнає в повному обсязі, вважає позовну заяву необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до Полісу № АМ/6164265 обов`язкового страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, трапспортний засіб Renault Master, 2012 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 застрахований у ПрАТ «СК «Перша». У п.4 Полісу передбачено, що страхова сума (ліміт відповідальності) па одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю складає двісті тисяч гривень. ОСОБА_2 є неналежним відповідачем у даній справі. Крім того необґрунтованим є і розмір матеріальної шкоди, заявлений позивачем у позові. Зауважила, що позивачем не надано будь-яких доказів, які б давали підстави вважати, що необхідність проходження реабілітації виникла у нього саме через дорожньо-транспортну пригоду, яка сталася за участі ОСОБА_2 . Жодних заключень, направлень лікарями про необхідність реабілітації ОСОБА_1 після ДТП з закладу охорони здоров`я не надавались. Не заслуговують на увагу доводи позивача, відповідно до яких внаслідок суспільно - небезпечних дій ОСОБА_2 . ОСОБА_1 були заподіяні психологічні (моральні) страждання, розмір відшкодування яких становить 75 000.00 грн. Так позивачем не доведено завдання йому моральної шкоди та не обґрунтовано її розмір, виходячи із засад виваженості та справедливості. Крім того, необґрунтованими є і заявлені позивачем судові витрати на правову допомогу в розмірі 30 000 грн., оскільки відсутнє документальне підтвердження витрат на правову допомогу, розрахунок таких витрат а також детальний опис виконаних адвокатом робіт.

16 січня 2023 року позивач до суду подав відповідь на відзив, у якому останній повністю підтримує свої вимоги зазначені в позові та просить їх задовольнити.

В подальшому 06 березня 2023 року до суду від представника позивача адвоката Шевчука І.В. до суду надійшла заява про зміну предмету позову, де остаточно уточнивши свої позовні вимоги, виклавши їх у заяві про зміну предмету позову, представник позивача просив стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 завдану йому майнову шкоду (збитки) вчиненням кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України в розмірі 200 112, 80 грн., яка складає загальну вартість придбання потерпілим лікарських засобів, препаратів, матеріалів медичного призначення, лікування, реабілітації; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 завдану йому майнову шкоду (збитки) вчиненням кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України в розмірі 174 129, 66 грн., яка складає загальну вартість із евакуації та зберігання транспортного засобу після ДТП у сумі 7 960 грн. та відновлювано-ремонтні роботи із заміною запасних частин у розмірі 166 169 грн. 66 коп.; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 завдану йому моральну (немайнову) шкоду вчиненням кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, в розмірі 75 000,00 грн.; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 60 000, 00 грн. Обґрунтовуючи свої вимоги тим що, у зв`язку із залученням до провадження співвідповідача по справі є необхідність у зміні предмету позову шляхом доповнення позовних вимог, оскільки початкові вимоги позивача не будуть забезпечувати чи не в повній мірі забезпечить позивачу захист його порушених прав та інтересів за тих самих обставин.

З метою повного та всебічного розгляду справи, протокольною ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 08.05.2023 року було зобов`язано сторін надати суду інформацію чи здійснює наразі свою діяльність ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай.» та копію полісу серії АК № 9157558, укладеного між ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай.» та ОСОБА_3

08 червня 2023 року від представника позивача адвоката Шевчука І.В. на виконання вимоги суду про надання інформації надійшли письмові пояснення з додатками, у яких зазначив відповідно до долучених документів ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай.» перебуває у стані припинення із. 17.08.2022 року, страхову діяльність більше не здійснює. Позивач та його представник не вбачають можливості залучити до судової справи ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай.», оскільки відповідна юридична особа є завідомо неплатоспроможною та не може бути суб`єктом, на якого покладатиметься обов`язок з відшкодування шкоди.

14 червня 2023 року від представника відповідача адвоката Якуба Г.О. на виконання протокольної ухвали про надання інформації та документів, до суду надійшли копії документів.

В підготовчому судовому засіданні 19 червня 2023 року представником позивача було заявлено клопотання про залучення до участі у справі в якості співвідповідача ПрАТ «Страхова компанія» ПЕРША», окрім того зазначив, що ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай» не є належним відповідачем у справі, тож заперечував проти залучення відповідної страхової компанії до участі у справі.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 19 червня 2023 року до участі у цивільній справі залучено Приватне Акціонерне Товариство «Страхова компанія» ПЕРША», в якості співвідповідача.

18 липня 2023 року представник відповідача ПрАТ «СК «ПЕРША» Олексієнко О.І. до суду подала відзив в якому вважає вимоги позивача безпідставними з огляду на наступне. Строк дії полісу AM 6164265 виданого ПрАТ «СК «Перша» з 26.07.2018 по 25.07.20219 (дата укладання - 25.07.2018). Тобто, початок строку дії даного полісу - 26.07.2018. Відповідно до інформації, яка міститься в централізованій базі МТСБУ, станом на 25.07.2018 діючим є поліс АК 9157558 виданий ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай.». Тобто, станом на дату укладання полісу AM 6164265, був діючим інший поліс АК 9157558. Оскільки договір страхування посвідчений полісом АК 9157558 укладений з ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай» раніше, ніж договір страхування посвідчений полісом AM 6164265, і під час укладення договору з ПрАТ «СК «Перша» страхувальник не повідомив про існування іншого договору страхування (поліс АК 9157558) щодо ТЗ Renault Master д.н.з. НОМЕР_1 , то договір страхування посвідчений полісом AM 6164265 є нікчемний. Таким чином, вважає, що ПрАТ «СК «Перша» є неналежним відвідачем у даній справі. Враховуючи викладене, просила відмовити позивачу в частині позовних вимог до ПрАТ «СК «Перша».

Протокольною ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 22 серпня 2023 року судом було прийнято заяву позивача про зміну предмету позову та постановлено в подальшому розглядати справу з урахуванням зміненого предмету.

12 вересня 2023 року представник відповідача адвокат Якуба Г.О. до суду подала відзив на позовні вимоги із зміненим предметом позову, в якому зазначено, що викладені позовні вимоги в заяві про зміну предмета позову не визнає в повному обсязі, вважає необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з огляду на наступне. Так, в обґрунтування необхідності у зміні предмета позову шляхом доповнення позовних вимог вимогою про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 завдану йому майнову шкоду вчиненням кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України в розмірі 174 129,66 грн., яка складає загальну вартість із евакуації та зберігання транспортного засобу після ДТП у сумі 7 960 грн. та відновлювально-ремонтні роботи із заміною запасних частин у розмірі 166 169,66 грн., представник позивача посилається на залучення у справі співвідповідача - страхову компанію ПрАТ «СК «ПЕРША». При цьому позовну вимогу про стягнення майнової шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, позивач висуває саме до ОСОБА_2 , мотивуючи тим, що він звертався до ПрАТ «СК «ПЕРША» із заявою про виплату страхового відшкодування на вищезазначені суми, проте отримав від ПрАТ «СК «ПЕРША» відповідь № 1535/с від 27 серпня 2019 року з відмовою у здійсненні страхового відшкодування внаслідок нікчемності страхового поліса АМ 6164265. У зв`язку з чим, позивач вважає, що дану шкоду, завдану його майну, повинен відшкодовувати саме винуватець ДТП - ОСОБА_2 , оскільки, як стверджує ПрАТ «СК «ПЕРША», поліс страхування не є дійсним. Проте такі доводи позивача є хибними та не узгоджуються з нормами чинного законодавства. Крім того, зазначено, що позивачем в подальшому не було здійснено будь-яких заходів для отримання відшкодування за рахунок страховика, як того вимагає закон, та наразі намагається стягнути таку шкоду з ОСОБА_2 , при цьому покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на водія, під керуванням якого сталася ДТП за участі забезпеченого транспортного засобу, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності. Отже з аналізу вищевказаних норм законодавства слідує, що ОСОБА_2 є неналежним відповідачем у справі в частині стягнення майнової шкоди, оскільки така шкода відшкодовується страховиком. До того ж звернуто увагу, що власником транспортного засобу, яким керував ОСОБА_2 , було додаткового до договорів обов`язкового страхування укладений з ПрАТ СК «ПЕРША» договір добровільного страхування відповідальності власника наземного транспортного засобу від 25 липня 2018 року, предметом якого є майнові інтереси, що не суперечать закону і пов`язані з відшкодуванням Страхувальником заподіяної ним шкоди майну третіх осіб внаслідок дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу. Страхова сума визначена у розмірі 950 000 грн., що виключає стягнення шкоди за рахунок відповідача - ОСОБА_2 . Крім того, зазначено, що необґрунтованими є і заявлені позивачем судові витрати на правову допомогу в розмірі 60 000 грн. Вважає, що сума є значно завищеною.

19 вересня 2023 року представник відповідача ПрАТ «СК «ПЕРША» Олексієнко О.І. до суду подала заперечення на відзив, в яких зазначено, що оскільки на момент ДТП поліс АМ 6164265 є нікчемним, то відповідно Договір страхування № 12-14.25.18.00089 від 25.07.2018 не діє, а відповідно виплата страхового відшкодування за цим договором не здійснюється. Вважає, що ПрАТ «СК «ПЕРША» є неналежним відповідачем у даній справі. Враховуючи викладене, просила відмовити в частині позовних вимог до ПрАТ «СК «Перша».

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської областівід 23.10.2023 року закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні представник позивача підтримав змінені позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав викладених у заявах по суті справи. Також просив стягнути витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 63 958,00 грн.

Представник відповідача в судовому засіданні змінені позовні вимоги визнала частково в частині стягнення моральної шкоди в розмірі 10 000,00 грн. Щодо задоволення позовних вимог в інший частині просила відмовити з підстав викладених у відзиві на позовні вимоги із зміненим предметом позову та в запереченні. Зауважила, що заявлені витрати позивача на професійну правничу допомогу є неспівмірними та необґрунтованими, тож просила відмовити в їх стягненні з відповідача.

Представник відповідача ПАТ «Страхова компанія «ПЕРША» в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, в запереченні на відзив просив проводити розгляд справи без участі представника ПАТ «Страхова компанія «ПЕРША».

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1, ч. 2, ч. 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 23.04.2019 року, приблизно о 19 год 27 хв, ОСОБА_2 керуючи, на підставі наявних при собі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 , технічно справним автомобілем марки «Renault Master» реєстраційний номер НОМЕР_1 , та виїхавши з АЗС «БРСМ НАФТА» почав здійснювати прямолінійний рух по проїжджій частині автодороги «Київ-Овруч» з боку с. Нові Петрівці Вишгородському районні Київської області у напрямку м. Києва. Проїжджаючи ділянку дороги в районі супермаркету «Фора», розташованого за адресою: Київська область, м. Вишгород, вул. Ягідна,5А, водій ОСОБА_2 , діючи необережно, а саме проявляючи злочинну недбалість, в порушення вимог п.10.1 Правил дорожнього руху, перед зміною напрямку руху ліворуч не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або не безпеки іншим учасникам руху, змінив напрямок руху ліворуч та виконуючи маневр лівого повороту до вищевказаного супермаркету «Фора», не надав дорогу мотоциклу марки «Honda NC 700 XA» під керуванням водія ОСОБА_1 , що рухався в попутному напрямку ліворуч від автомобіля марки «Renault Master» реєстраційний номер НОМЕР_1 , в результаті чого допустив зіткнення лівою боковою частиною керованого ним автомобіля марки «Renault Master» з правою боковою частиною мотоцикла марки «Honda NC 700 XA». Після зіткнення з мотоциклом марки «Honda NC 700 XA» перекинувся на правий бік та здійснив наїзд на автомобіль марки «Skoda Octavia» реєстраційний номер НОМЕР_2 , який був припаркований на прилеглій до супермаркету «Фора» автостоянці.

Внаслідок даної дорожньо-транспортної події водію мотоцикла марки «Honda NC 700 XA» реєстраційний номер НОМЕР_3 ОСОБА_1 відповідно до висновку судово-медичної експертизи, були спричинені тілесні ушкодження у вигляді: відкритого перелому правої малогомілкової кістки у нижній третині, який відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, оскільки для повного зрощення вищевказаних переломів потрібно термін понад 21 день. Допущені порушення водієм ОСОБА_2 вимог п.10.1 Правил дорожнього руху України, знаходяться в прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної події та настанням суспільно-небезпечних наслідків у вигляді спричинення середньої тяжкості тілесного ушкодження потерпілому ОСОБА_1 .

Вироком Вишгородського районного суду Київської області від 10 лютого 2021 року, ОСОБА_2 засуджено за ч. 1 ст. 286 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 400 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а саме 6 800,00 грн., із позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік. Вирок в цій частині залишено без змін та набрав чинності.

Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Як вбачається з долучених до позову товарних чеків після дорожньо-транспорнтої пригоди позивач поніс витрати на придбання медикаментів, лікарських засобів та матеріалів медичного призначення для лікування у розмірі 2 112,80 грн.

Окрім того 10 травня 2019 року між ТОВ «Санфлекс» та ОСОБА_1 укладено договір №2020-05 про соціальне-медичне обслуговування. Відповідно до умов якого виконавець зобов`язується надати, а одержувач прийняти соціальне-медичне обслуговування, в обсязі узгодженого переліку соціальних послуг, на умовах викладених в даному договорі і в Додатку до нього, та інші додаткові послуги, відповідно до побажань одержувача, які знайшли відображення в даному Договорі, за умови їх повної сплати. Як вбачається з доданих до позову Додатків до вказаного договору, актів здачі-прийняття робіт (надання послуг), та квитанцій вартість наданих послуг за договором №2020-05 склала 198 000 грн., та була сплачена позивачем.

Згідно з довідкою до акта огляду медико-соціальної експертної комісії серія АВ № 1094253 від 30.01.2023 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановлено ІІІ групу інвалідності. Причина інвалідності: загальне захворювання. Інвалідність, встановлена довічно.

Після дорожньо-транспортної пригоди мотоцикл «Ноndа NC 700 ХА» було евакуйовано та поміщено на зберігання. У зв`язку з чим позивач поніс витати на евакуацію та зберігання транспортного засобу на загальну суму 7 960,00 грн. Даний факт підтверджується рахунком на оплату послуг №31 від 17.03.2020 року, актом №89 від 17.03.2020 року та квитанцією від 17.03.2020 року.

Як убачається із акта огляду мотоцикла технічна комісія, що діяла на підставі наказу по підприємству № 31/1-д від 23.07.2019 року компанії ПрАТ «Дніпро Мотор Інвест» у складі начальника СТО, старшого майстра та Диспетчера відділу обслуговування мототехніки 24.05.2021 року здійснила огляд мотоцикла «Honda NC 700 XA», пошкодженого внаслідок ДТП яке мало місце 23.04.2019 року.

Згідно калькуляції № 000789/240520211 від 24.05.2021 року орієнтованої вартості ремонтно відновлювальних робіт та запасних частин власнику пошкодженого мотоцикла «Ноndа NC 700 ХА» вартість матеріального збитку становить 166 169,66 грн.

Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу ТЗ Renault Master д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_2 була застрахована в ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай.», згідно полісу № АК9157558 Зазначений договір страхування укладений 30.06.2018 року страховиком ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай.» на період з 01.07.2018 року по 30.06.2019 року. За вказаним договором ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю 200 000,00 грн., за шкоду заподіяну майну 100 000,00 грн., франшиза 1000 грн.

Окрім того 25.07.2018 року між ОСОБА_3 та ПрАТ «СК «Перша» укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів щодо транспортного засобу ТЗ Renault Master д.н.з. НОМЕР_1 , оформлений полісом № AM 6164265. Також додатково 25.07.2018 року між цими ж сторонами укладено договір добровільного страхування відповідальності власника наземного транспортного засобу № 12-14.25.18.00089 щодо транспортного засобу ТЗ Renault Master д.н.з. НОМЕР_1 . При цьому відповідно до п. 4.3 цього Договору він не діє в період, який не співпадає з періодом дії договору обов`язкового страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

23.05.2019 року позивач звернувся до ПрАТ «СК «Перша» із заявою про виплату страхового відшкодування.

Листом ПрАТ «СК «ПЕРША» від 27 серпня 2019 року ОСОБА_1 повідомлено, що виписаний ПрАТ «СК «ПЕРША» Поліс серії АМ № 6164265 є нікчемним, Страховик не вбачає належних правових підстав для виплати страхового відшкодування і рекомендовано звернутись з аналогічногю вимогою майнового характеру до ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай.», виписаний яким Поліс серії № АК9157558 був діючим на момент ДТП. Прийнято рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування.

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування» (далі - Закон №85/96-ВР)).

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України).

Відповідно до п.17.3 ст. 17 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції чинній на 25.07.2018 року)при укладенні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності страхувальник зобов`язаний повідомити страховика про всі діючі договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладені з іншими страховиками, а також, за вимогою страховика, надати інформацію про всі відомі обставини, що мають істотне значення для оцінки страхового ризику.

Також аналогічні вимоги містить п.3 ч.1 ст. 989 ЦК України (в редакції чинній на 25.07.2018 року), згідно з яким страхувальник зобов`язаний при укладенні договору страхування повідомити страховика про інші договори страхування, укладені щодо об`єкта, який страхується. Якщо страхувальник не повідомив страховика про те, що об`єкт уже застрахований, новий договір страхування є нікчемним.

Ці положення відповідають правилам укладання договорів, які передбачають добросовісність сторін, недопущення дій, які могли б порушити права іншої сторони, повідомлення даних, які мають істотне значення для вчинення правочину, узгодження істотних умов, які випливають із вимог закону та є необхідними для з`ясування при укладанні договорів даного виду, тощо.

Так зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч.ч. 1, 3 ст. 203 ЦК України); підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 і 6 ст. 203 ЦК України; недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин), у цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (ч.ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України); недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю (ч. 1ст. 216 ЦК України).

Обов`язок доказування факту виконання ним вимог закону щодо повідомлення страховика про наявність іншого чинного договору страхування щодо того самого об`єкта лежить саме на страхувальнику, який повинен діяти як добросовісно, так і обачно, оскільки відповідні обставини можуть істотно вплинути на можливість укладання договору як таку, на його умови і, зрештою, на можливість його виконання, адже саме про цивільні права, обов`язки та відповідальність страхувальника йдеться.

Натомість, як зазначає представник ПрАТ «СК «ПЕРША» страхувальник при укладенні договорів страхування від 25.07.2018 року не повідомив страховика про інші договори страхування, укладені щодо об`єкта, який страхується. Зазначене іншими сторонами у справі не спростовано та не оспорювалося.

З огляду на встановлене в справі, укладений 25.07.2018 року між ОСОБА_3 та ПрАТ «СК «Перша» укладено договір обов`язкового страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів щодо транспортного засобу ТЗ Renault Master д.н.з. НОМЕР_1 , оформлений полісом № НОМЕР_5 є нікчемним у силу прямої вказівки закону. Договір добровільного страхування відповідальності власника наземного транспортного засобу № 12-14.25.18.00089 від 25.07.2018 року відповідно до п. 4.3. цього договору також не діяв.

Тож суд приходить до висновку, що станом на дату дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу ТЗ Renault Master д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_2 була застрахована в ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай.», згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортів № АК9157558 30.06.2018 року.

З електронного витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань убачається ТДВ "СК "Ю.ЕС.АЙ" перебуває у стані припинення із 17.08.2022 року. Прийом вимог кредиторів здійснювався до 17.10.2022 року.

Згідно офіційних повідомлень Моторного (транспортного) страхового бюро України та Національного банку України, останній застосував до ТДВ "СК "Ю.Ес.Ай" захід впливу у вигляді відкликання (анулювання) всіх ліцензій на провадження діяльності з надання фінансових послуг. Страховик систематично порушував ліцензійні умови. Таке рішення Правління Національного банку ухвалило за результатами засідання, яке відбулося 9 листопада 2021 року. Рішення про анулювання ліцензій набуло чинності з 10 листопада 2021 року. Попередньо 3 серпня 2021 року ТДВ "СК "Ю.Ес.Ай" втратило статус члена МТСБУ, що потягло за собою втрату права укладати договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Крім того, листом Моторного (транспортного) страхового бюро України повідомлено, що за результатами запиту виявлено інформацію про договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АК/9157558 щодо забезпечення транспортного засобу Renault Master д.н.з. НОМЕР_1 , VIN-код НОМЕР_6 . Зазначений договір страхування укладений 30.06.2018 р. страховиком ТДВ "СК "Ю.Ес.Ай" на період з 01.07.2018 по 30.06.2019. За вказаним договором страхування страхова сума за шкоду життю та здоров`ю встановлена у розмірі 200 000,00 грн., страхова сума за шкоду майну 100 000,00 грн., франшиза - у розмірі 1 000,00 грн. Зазначено, що страховик ТДВ "СК "Ю.Ес.Ай" позбавлений членства в МТСБУ з 02.08.2021 року Відповідно інформації Єдиного державного реєстру юридичних осіб, ТДВ "СК "Ю.Ес.Ай" перебуває в стані припинення. МТСБУ не володіє інформацією щодо правонаступників цієї компанії. Також повідомлено, МТСБУ не має копій або оригіналів страхових полісів. Страхові документи зберігаються виключно у страхувальника і страховика, які є сторонами відповідного договору страхування.

Законом «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон № 1961-IV) визначено як засади, так і процедури отримання потерпілими особами за наслідками ДТП, відшкодування заподіяної шкоди.

Згідно з статтею 3 Закону №1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до статті 5 вказаного Закону об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих унаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

У разі настання страхового випадку страховик (страхова компанія) у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.1 статті 22 Закону № 1961 IV).

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово, послідовно наголошує, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми.

Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом № 1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961 IV) (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі №147/66/17).

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе в межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18) та ухвалу Великої Палати Верховного Суду від 20 лютого 2020 року у справі № 753/15214/16-ц (провадження № 14-25цс20)).

Ураховуючи розподіл у деліктному зобов`язанні між винуватцем ДТП (страхувальником) і страховиком (МТСБУ) обов`язку з відшкодування шкоди, завданої під час експлуатації наземних транспортних засобів, а також те, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем має визначені законом межі та порядок реалізації, Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України про те, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним, і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована (постанови Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі № 6-2808цс15, від 14 вересня 2016 року у справі № 6-725цс16, від 26 жовтня 2016 року у справі № 6-954цс16).

У тій постанові від 14 грудня 2021 року Велика Палата Верховного Суду, уточнюючи свій висновок у попередній справі, а саме № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18), висловила правову позицію про те, що в разі якщо потерпіла особа звернеться до страховика (страхової компанії) за відшкодуванням шкоди з пропуском встановленого річного строку, однак доведе, що нею здійснено розумних заходів для отримання відшкодування за рахунок страховика та строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, вона має право на відшкодування шкоди в межах страхової суми за рахунок страховика (страхової компанії), винної у спричиненні шкоди особи, у тому числі в судовому порядку.

Правова проблема щодо визначення особи, зобов`язаної відшкодувати шкоду у випадку, якщо страхова компанія позбавлена ліцензії , виключена з МТСБУ, перебуває в стані припинення, банкрутства, фактично не здійснює діяльності предмету розміру відшкодування та особи, яка зобов`язана відшкодувати вирішувалась Великою Палатою Верховного Суду у справі № 201/16373-16-ц, де у постанові від 22.02.2022 року Великою Палатою Верховного Суду зроблено наступний правовий висновок.

Правовідносини страховика та МТСБУ врегульовано розділом IV Закону № 1961-IV та Ліцензійними умовами провадження страхової діяльності, затвердженими розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України № 40 від 28 серпня 2003 року (далі - Ліцензійні умови).

Статтею 39 Закону № 1961-IV передбачено, що моторне (транспортне) страхове бюро України (МТСБУ) є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

За положеннями цієї норми МТСБУ є самоврядною організацією її засновників (членів) та гарантом відшкодування шкоди, яка має завдання щодо: здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених цим Законом; управління централізованими страховими резервними фондами, що створюються при МТСБУ для забезпечення виконання покладених на нього функцій; забезпечення членства України в міжнародній системі автомобільного страхування «Зелена картка» та виконання загальновизнаних зобов`язань перед уповноваженими організаціями інших країн - членів цієї системи; збирання необхідної інформації про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності для узагальнення та внесення пропозицій щодо удосконалення механізму здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності; співробітництво з уповноваженими організаціями інших країн у галузі страхування цивільно-правової відповідальності, координація обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників та/або водіїв транспортних засобів - нерезидентів у разі в`їзду їх на територію України та власників та/або водіїв транспортних засобів - резидентів - у разі їх виїзду за межі України; співробітництво з органами Міністерства внутрішніх справ України та іншими органами державної влади з питань обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності; розробка зразків страхових полісів і договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, що затверджуються уповноваженим органом; надання страховикамінформації щодо страхових випадків стосовно конкретних страхувальників (частина друга статті 39 цього Закону).

Відповідно до пункту 49.1 статті 49 Закону № 1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності має право здійснювати страховик, який має ліцензію на здійснення даного виду страхування та є членом МТСБУ. У разі припинення страховиком членства в МТСБУ уповноважений орган зобов`язаний зупинити дію ліцензії.

Ліцензування страхової діяльності з боку держави має на меті не тільки гарантування законності такої діяльності та її підконтрольності, а й забезпечення відшкодування шкоди за рахунок забезпечення, яке виникає на підставі договору страхування, зокрема договору обов`язкового страхування цивільної відповідальності володільців транспортних заходів, укладеного відповідно до Закону № 1961-IV та в порядку і на підставах, визначених цим Законом.

Наявність статусу члена МТСБУ надає можливість страховій компанії як юридичній особі здійснювати страхову діяльність, яка насамперед полягає у взятті на себе відповідальності за іншу особу за спричинену шкоду за наслідками ДТП.

Припинення членства та виключення із членів врегульовано положеннями статті 52 Закону № 1961-IV.

Зокрема, пунктом 52.1 статті 52 передбачено, що членство страховика в МТСБУ припиняється в разі виключення такого страховика із членів МТСБУ або втрати цим страховиком статусу асоційованого члена МТСБУ.

Пунктом 52.2 статті 52 встановлено, що виключення страховика із членів МТСБУ та/або позбавлення статусу повного члена МТСБУ здійснюється рішенням загальних зборів членів МТСБУ за поданням дирекції МТСБУ з таких підстав: а) подання страховиком заяви про припинення членства в МТСБУ або позбавлення статусу повного члена МТСБУ; б) відсутність у страховика ліцензії на обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності або її анулювання; в) припинення дії договору про співпрацю між МТСБУ та страховиком - членом МТСБУ згідно із законодавством; г) виключення страховика - члена МТСБУ з Державного реєстру страховиків (перестраховиків); ґ) неплатоспроможність (банкрутство) страховика - члена МТСБУ; д) ліквідація страховика - члена МТСБУ як юридичної особи; е) наявність заборгованості страховика - члена МТСБУ з оплати перестрахувальних платежів за договорами перестрахування, укладеними відповідно до вимог МТСБУ, понад шість місяців; є) порушення страховиком - членом МТСБУ вимог законодавства, положень Статуту МТСБУ, рішень органів управління МТСБУ або договору про співпрацю з МТСБУ.

Підстави позбавлення страховика ліцензії зазначено в розділі 7 Ліцензійних умов. Серед цих підстав, зокрема, нездійснення страховиком страхової діяльності відповідно до виданої ліцензії протягом останніх 12 місяців. Анулювання ліцензії страхової компанії згідно з пунктом 1.8 Ліцензійних умов означає заборону на здійснення страхової діяльності після її анулювання.

Відтак нездійснення страховиком страхової діяльності протягом 12 місяців є підставою для позбавлення його ліцензії на здійснення страхової діяльності, а позбавлення ліцензії з інших підстав у свою чергу є підставою для припинення страхової діяльності, що в обох випадках має наслідком виключення цього страховика зі складу членів МТСБУ (підпункт «б» пункту 52.2 статті 52 Закону № 1961-IV).

За положеннями пунктів 52.4, 52.5 статті 52 цього Закону страховик у разі припинення його членства в МТСБУ втрачає право укладати будь-які договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Припинення повного членства в МТСБУ позбавляє страховика права укладати договори міжнародного страхування.

Страховик, членство (у тому числі повне) якого припинено, зобов`язаний виконати свої зобов`язання згідно з укладеними ним договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Крім того, в абзаці третьому пункту 2.5 Положення про застосування Держфінпослуг заходів впливу (затвердженого розпорядженням Держфінпослуг від 13 листопада 2003 року № 125) прямо передбачено, що в разі призупинення або анулювання ліцензії страховика заборона на здійснення страхової діяльності не поширюється на виконання зобов`язань за вже укладеними договорами.

Таким чином, наслідком анулювання ліцензії страхової компанії буде неможливість укладення такою компанією нових договорів страхування, а також внесення змін до чинних, а не позбавлення її зобов`язань за існуючими договорами. Зобов`язання такої компанії за укладеними раніше договорами не припиняються, тобто виплати страхового відшкодування повинні проводитися в повному обсязі, у тому числі за рахунок страхових резервів.

У випадку нездійснення страхової діяльності, позбавлення ліцензії та/або виключення страховика зі складу МСТБУ він зобов`язаний виконати всі договірні зобов`язання з відшкодування шкоди за договорами обов`язкового страхування цивільної відповідальності, укладеними до цього.

Як організація, що створена задля відшкодування шкоди, МТСБУ зобов`язане відшкодувати шкоду, спричинену потерпілим, за певних умов, зокрема, МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі недостатності коштів та майна страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов`язань за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (підпункт «ґ» частини першої статті 41 Закону № 1961-IV), а за рахунок коштів фонду страхових гарантій відшкодовує шкоду у разі недостатності коштів та майна страховика - повного члена МТСБУ у таких самих випадках (підпункт «а» пункту 41.2 статті 41 Закону № 1961-IV).

Згідно з пунктами 20.2, 20.3 статті 20 Закону № 1961-IV у разі ліквідації страховика за його власним рішенням визначені договором обов`язки цього страховика виконує ліквідаційна комісія. У разі ліквідації страховика за рішенням визначених законом органів обов`язки за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності виконує ліквідаційна комісія. Обов`язки страховика за такими договорами, для виконання яких у страховика, що ліквідується, недостатньо коштів та/або майна, бере на себе МТСБУ. Виконання обов`язків у повному обсязі гарантується коштами відповідного централізованого страхового резервного фонду МТСБУ на умовах, визначених цим Законом.

При цьому згідно з пунктом 7 статті 51 Закону № 1961-IV у разі ліквідації страховика або визнання його банкрутом страховик зобов`язаний передати до МТСБУ всі матеріали щодо укладених ним договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Крім того, такий страховик зобов`язаний перерахувати до відповідних централізованих страхових резервних фондів кошти в обсягах сум незароблених страхових премій із цього виду страхування.

Відтак обов`язок з виконання договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, у разі недостатності коштів та майна відповідного страховика, покладено на МТСБУ з моменту визнання цього страховика банкрутом та/або його ліквідації як юридичної особи.

Системний аналіз зазначених норм права дозволяє дійти висновку, що МТСБУ має зобов`язання на відшкодування шкоди замість страховика лише у випадку визнання його банкрутом та/або ліквідації. При цьому немає значення, чи це було підставою для його виключення із числа членів МТСБУ та/або позбавлення його повного членства.

Одночасно у випадку припинення членства страховика в МТСБУ (виключення з числа членів та/або позбавлення повного членства) у зв`язку з банкрутством та ліквідацією, МТСБУ зобов`язане здійснити регламентні виплати на підставі переданих до нього матеріалів усіх укладених договорів обов`язкового страхування у випадку недостатності коштів і майна страховика для здійснення страхових виплат.

Відтак відповідно до зазначеного Закону з моменту визнання судом страховика банкрутом та введення ліквідаційної процедури передбачено обов`язкові умови для проведення МТСБУ регламентних виплат за страховика, що визнаний банкрутом, а саме: підтвердження факту визнання страховика банкрутом; наявність невиконаних зобов`язань страховика за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів; недостатність коштів та майна страховика для виконання його зобов`язань за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів.

Таким чином, МТСБУ відповідно до Закону № 1961-IV відшкодовує шкоду за страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований (виключений з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань); в інших випадках страховик зобов`язаний самостійно відшкодувати шкоду, у тому числі в процедурі банкрутства та ліквідації як юридичної особи.

У разі початку процедури банкрутства страховика, потерпіла особа може звернутися з вимогою про відшкодування шкоди у процедурі, передбаченій Кодексом України з питань банкрутства, та захистити своє право на відшкодування шкоди в такий спосіб.

Закон не передбачає обов`язку МТСБУ на відшкодування шкоди замість виключеного члена у випадку виключення зі складу членів МТСБУ з інших підстав, і в цих випадках страховик повинен нести матеріальну відповідальність самостійно на загальних підставах.

Тож саме з моменту визнання судом страховика банкрутом та введення ліквідаційної процедури передбачено обов`язкові умови для проведення МТСБУ регламентних виплат за страховика, що визнаний банкрутом, а саме: підтвердження факту визнання страховика банкрутом; наявність невиконаних зобов`язань страховика за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів; недостатність коштів та майна страховика для виконання його зобов`язань за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів.

За результатми розгляду справи суд не встановив і сторони не посилались, що зазначений страховик визнаний банкрутом або завершилась процедура його ліквідації та в нього недостатньо коштів та майна для виконання його зобов`язань за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів. Натомість, як було встановлено судом ТДВ "СК "Ю.ЕС.АЙ" перебуває у стані припинення із 17.08.2022 року, прийом вимог кредиторів здійснювався до 17.10.2022 року, тоді як дорожньо-транспортна пригода відбулась ще 23.04.2019 року.

Тож з огляду на вищевикладене суд приходить до висновку, що саме ТДВ "СК "Ю.ЕС.АЙ" є належним відповідачем у справі щодо позовних вимог про відшкодування шкоди в межах ліміту відповідальності страховика.

Матеріали справи не містять даних про звернення позивача до ТДВ "СК "Ю.Ес.Ай" для отримання відшкодування. Окрім того представник позивача в судовому засіданні категорично заперечував щодо залучення ТДВ "СК "Ю.Ес.Ай" в якості співвідповідача.

За таких обставин, враховуючи, що позивачем заявлено вимогу про відшкодування матеріальної шкоди та моральної шкоди, яка охоплюється страховим відшкодуванням згідно з статтями 23, 28 Закону № 1961-IV, заподіяної страхувальником за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів укладеним з ТДВ "СК "Ю.ЕС.АЙ", у межах ліміту страхового відшкодування, до ОСОБА_2 та ПрАТ «СК «Перша», у задоволені позову в цій частині слід відмовити, оскільки останні не є належними відповідачами за зазначеними позовними вимогами, а визначення кола відповідачів є правом позивача.

Щодо вимог позивача, щодо стягнення з відповідача ОСОБА_2 матеріальної та моральної шкоди, яка не охоплюється страховим відшкодуванням (згідно з статтями 23 та 28 Закону № 1961-IV) суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

У відповідності до ст. 22 Цивільного кодексу України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). 3. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

У відповідності до ст. 1192 ЦКУ з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Вина відповідача ОСОБА_2 у вчиненні ДТП доведена та підтверджується вироком Вишгородського районного суду Київської області від 10 лютого 2021 року, справа № 363/5439/19.

Як вбачається з долучених до позову товарних чеків після дорожньо-транспорнтої пригоди позивач поніс витрати на придбання медикаментів, лікарських засобів та матеріалів медичного призначення для лікування у розмірі 2 112,80 грн.

Однак, щодо наданого позивачем договору №2020-05 про соціальне-медичне обслуговування від 10.05.2019 року, суд не бере до уваги вказаний доказ, оскільки позивачем не доведено що саме така реабілітація була необхідна ОСОБА_1 , тобто обґрунтованість та неминучість таких витрат позивача.

За таких обставин, оскільки судом не встановлено матеріальної шкоди, заподіяної життю та здоров`ю позивача, що виходить за межі ліміту страхового відшкодування згідно полісу № АК9157558 (200 000,00 грн.), позов в цій частині не підлягає задоволенню.

Натомість згідно калькуляції № 000789/240520211 від 24.05.2021 року орієнтованої вартості ремонтно відновлювальних робіт та запасних частин власнику пошкодженого мотоцикла «Ноndа NC 700 ХА» вартість матеріального збитку становить 166 169,66 грн.

Окрім того, як установлено судом, після дорожньо-транспортної пригоди мотоцикл «Ноndа NC 700 ХА» було евакуйовано та поміщено на зберігання, вартість вказаних послуг - 7 960,00 грн.

Відтак, відповідач повинен на даний час відшкодувати позивачу завдану шкоду, заподіяну майну поза межами ліміту страхового відшкодування згідно полісу № АК9157558 (100 000,00 грн.) та за вирахуванням франшизи (1000 грн.), яка має також бути стягнута с відповідача.

Тож розмір шкоди, яка підлягає відшкодуванню ОСОБА_2 становить 75 129,66 грн. (174 129,66 грн. - 99 000,00 грн., (100 000 - 1000), в іншій частині позову щодо відшкодування шкоди, завданої майну слід відмовити.

За таких обставин позов підлягає частковому задоволенню в частині стягнення з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування майнової шкоди 75 129,66 грн.

Щодо стягнення з відповідача моральної шкоди, яка не охоплюється страховим відшкодуванням згідно ст. 23 Закону № 1961-IV, суд зазначає наступне.

Стаття 23 ЦК України визначає, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, із знищенням чи пошкодженням її майна.

Відповідно до статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Згідно роз`яснень, які містяться в п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно з пунктами 7, 9 постанови заподіяна моральна шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, порушення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди мають враховуватись вимоги розумності та справедливості.

Враховуючи, викладене, судом встановлено, що позивач зазнав моральної шкоди, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Ця моральна шкода полягає у фізичному болі та душевних стражданнях, моральних переживаннях, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через завдані тілесні ушкодження та неможливість продовження активного громадського життя та інших негативних явищах, перенесених позивачем внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також тривалої відмови відповідача відшкодовувати завдані збитки в добровільному порядку. Отже, очевидним є те, що позивачу завдано моральної шкоди. При цьому не має (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Так, у відповідності до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику суду як джерело права.

Зокрема в рішенні ЄСПЛ від 28.05.1985 р. у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі», зазначається, що «з огляду на її природу, стверджувана моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Проте розумно припустити, що особи, які…зіткнулися з проблемами... можуть зазнати страждань і тривоги». Звідси випливає, що фактичною основою для висновку про наявність негативних наслідків у немайновій сфері потерпілої особи у більшості ситуацій може бути як таке розумне припущення про природність їх виникнення за подібних обставин.

Враховуючи обставини справи, характер, обсяг, тривалість та наслідки заподіяних позивачу моральних страждань, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає за доцільне задовольнити позовні вимоги щодо стягнення моральної шкоди в розмірі 50 000,00 грн., яка не охоплюється страховим відшкодуванням згідно ст. 23 Закону № 1961-IV.

За таких обставин позов підлягає частковому задоволенню в частині стягнення з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 50 000,00 грн.

Згідно із ч. 1, 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивач на підставі п. 2 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору за вимогу про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Тож з відповідача, у відповідності до ст. 141 ЦПК України суд присуджує стягнути на користь держави судовий збір за частково задоволену вимогу про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я у розмірі 1 251,30 грн.

Щодо вимог про стягнення з відповідача понесених позивачем судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до положень статті 265 ЦПК України, суд під час ухвалення судового рішення вирішує питання про судові витрати склад та розмір яких входить до предмета доказування в справі.

Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно із частинами першою та другою статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Згідно з частиною восьмою статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Представник позивача заявив вимогу про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу у розмірі 63 958,00 грн., на підставі: копій ордеру про надання правової допомоги адвокатом Марченко В.А., Цебрію О.М., серія КВ № 793164 від 18.12.2019 року, договору про надання правової допомоги від 23.09.2019 року, свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 005193, ордеру про надання правової допомоги адвокатом Шевчук І.В., Цебрію О.М., серія АА № 1282414 від 03.03.2023 року, договору № 1/02/03/2023 про надання правової допомоги від 02.03.2023 року, свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серія ЧН № 001303, акту надання послуг від 24.12.2020 року, рахунків, платіжних інструкцій згідно яких загальна вартість послуг з надання правової допомоги за виконані роботи складає 63 958 000,00 грн.

Вирішуючи питання про стягнення з відповідача витрат на професійну правову допомогу, суд виходить з диспозиції частини першої статті 137 ЦПК України, у відповідності до якої, витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Так, згідно із частиною другою статті 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правової допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

За змістом частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із : 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (наданих послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 3 грудня 2021 у справі № 927/237/20).

Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява №19336/04).

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Враховуючи вищевикладене, заперечення відповідача щодо неспівмірності витрат на професійну правничу допомогу та зважаючи на складність справи, обсяг виконаних адвокатами робітв рамках даного цивільного позову, слід дійти висновку про неспівмірність заявленого до стягнення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу у сумі 63 958,00 грн., який є завищеним.

За таких обставин, суд визнає доведеним факт понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 40 000,00 грн., як такий, що є співмірним із складністю справи та виконаними адвокатами роботами (наданими послугами, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг) в рамках даного цивільного позову, ціною цього позову та значенням справи для позивача.

Визначивши розмір судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, суд здійснює розподіл таких витрат.

Враховуючи, що у разі часткового задоволення позову судові витрати покладаються пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тож з відповідача на користь позивача має бути стягнено документально підтверджені понесені позивачем судові витрати, а саме 11 141,39 грн., виходячи з розрахунку: (розмір задоволених судових витрат 40 000, 00 грн.) * 125 129,66 грн. (розмір задоволених позовних вимог) /449 242,46 грн. (розмір заявлених позовних вимог) = 11 141,39 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЕРША» про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 завдану майнову шкоду у розмірі 75 129 (сімдесят п`ять тисяч сто двадцять дев`ять) гривень 66 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 завдану моральну шкоду у розмірі 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень 00 копійок.

У іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1 251 (одна тисяча двісті п`ятдесят одну) гривню 30 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 11 141 (одинадцять тисяч сто сорок одну) гривню 39 копійок.

Повне судове рішення складено 10 травня 2024 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_7 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_8 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .

Відповідач:Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія» «ПЕРША», , адреса: м. Київ, вул. Фізкультури, 30.

Суддя Д.А. Свєтушкіна