Дата документу 25.11.2024
Справа № 334/8146/24
Провадження № 2/334/3149/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2024 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя в складі: головуючого судді Козлової Н.Ю., при секретарі Александрової А.С.

розглянувши у підготовчому судовому засіданні цивільну справу за позовом Об`єднання співвласників багатоквартироного будинку «Ренесанс» до Запорізької міської ради про стягнення заборгованості

В С Т А Н О В И В:

До Ленінського районного суду звернувся позивач в особі Об`єднання співвласників багатоквартироного будинку «Ренесанс» до Запорізької міської ради про стягнення заборгованості з внесків на утримання будинку та прибудинкової території у розмірі 126373,3 гривні.

Ухвалою суду від 08 жовтня 2024 року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження. Встановлено строк відповідачу для надіслання (надання) до суду відзиву на позовну заяву.

Відповідач скористався своїм правом на подання відзиву на позовну заяву, в якому зазаначив, що розгляд справи не підлягає розгляду в порядку цивільного провадження, оскільки даний спір підсудний господарському суду. З вищенаведеного просив суд закрити провадження по данй справі.

У підготовчому судовому засіданні представник позивача заперечував проти закриття провадження, мотивуючи свої заперечення тим, що предеметом позову є заборгованість зі сплати внесків на утримання будинку та прибудинкової території, тому має розглядатися в порядку цивільного провадження. Крім того, вказував, що у відповідності до ст.30 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Позивач - особа, для захисту суб`єктивних прав і охоронюва-них законом інтересів якої порушена цивільна справа. Відповідач - особа, що залучається судом до відповіді щодо вимоги, заявленої позивачем. За твердженням позивача, відповідач - особа, яка порушила або оспорює його суб`єктивне право або охоро-нюваний законом інтерес. Таким чином, позивач і відповідач - суб`єкти спірного право- відношення або охоронюваного законом інтересу, що підлягає судовому розгляду.

Представник відповідача наполягав на закриття провадження по даній справі, оскільки спір між двома юридичними особами має розглядатися в порядку господарського судочинства, зокрема щодо стягнення внесків на утримання будинку та прибудинкової території.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до такого висновку.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.13ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексах випадках.

Частиною 1 ст.19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Тобто, в порядку цивільного судочинства розглядаються справи, що виникають із приватноправових відносин.

Критеріями розмежування судової юрисдикції є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

З дати набрання чинності ГПК України в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», одним із критеріїв віднесення справ до господарської юрисдикції визначено наявність між сторонами саме господарських правовідносин, а також впроваджено підхід щодо розмежування юрисдикції залежно від предмета правовідносин, а не лише від суб`єктного складу сторін.

Отже, ознаками спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду, є наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин, наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом, відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Згідно зі ст.1,2 ГК України, цей Кодекс визначає основні засади господарювання в Україні і регулює господарські відносини, що виникають у процесі організації та здійснення господарської діяльності між суб`єктами господарювання, а також між цими суб`єктами та іншими учасниками відносин у сфері господарювання. Учасниками відносин у сфері господарювання є суб`єкти господарювання, споживачі, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, наділені господарською компетенцією, а також громадяни, громадські та інші організації, які виступають засновниками суб`єктів господарювання чи здійснюють щодо них організаційно-господарські повноваження на основі відносин власності.

Під господарською діяльністю, відповідно до ст.3 ГК України, розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Тобто, юрисдикційність спору залежить від характеру спірних правовідносин, правового статусу суб`єкта звернення, статусу у спірних правовідносинах відповідача та предмета позовних вимог, а право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві.

Аналогічний висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 20 травня 2019 року у справі №640/10525/16-ц (провадження №14-593цс18) та від 09 жовтня 2019 року у справі № 209/1721/14-ц (провадження № 14-418цс19), підстав для відступу від нього не вбачається.

При вирішення питання щодо юрисдикційності даного спору суд враховує суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних правовідносин.

Як роз`яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ у своїй постанові № 3 від 01.03.2013 року пунктом 3 суди мають виходити з того, що критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, суб`єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

Згідно з п.3.1.постанови пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 24.10.2011року «Про деякі питання підвідомчості та підсудності справ господарським судам» господарський спір підвідомчий господарському суду, зокрема, за таких умов: 1) участь у спорі суб`єкта господарювання; 2) наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин; 3) відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Відповідно до статті 6Конвенції прозахист правлюдини іосновоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» містить, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Критеріями розмежування судової юрисдикції є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», визначення порядку сплати, переліку та розмірів внесків і платежів співвласників відноситься до виключної компетенції загальних зборів співвласників багатоквартирного будинку.

Рішення загальних зборів, прийняте відповідно до статуту об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, є обов`язковим для всіх співвласників.

Згідно зіст. 16 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», об`єднання співвласників багатоквартирного будинку має право відповідно до законодавства та статуту об`єднання: встановлювати порядок сплати, перелік та розміри внесків і платежів співвласників, у тому числі відрахувань до резервного та ремонтного фондів.

Згідно зі ст. 23 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», внески на утримання і ремонт приміщень або іншого майна, що перебуває у спільній власності, визначаються статутом об`єднання таУабо рішенням загальних зборів.

Рішенням загальних зборів співвласників ОСББ, оформленим Протоколом від 17.05.2021 року (пункт 8 порядку денного) затверджено, що розмір внесків ОСББ «Ренесанс» на утримання складають 9 (дев`ять) гривень за 1 кв.м. без врахування вартості охорони, вивозу побутових відходів, споживання води на полив та технічні потреби, зовнішнього освітлення місць загального користування.

З часу встановлення, тариф на обслуговування будинку та прибудинкової території не змінювався та станом на поточну дату він становить 9,00 грн.

Утримання будинку та прибудинкової території це господарська діяльність ОСББ «Ренесанс», яка спрямована на задоволення потреб фізичних осіб (мешканців, тимчасово зареєстрованих) чи юридичних осіб (орендарів) щодо забезпечення експлуатації та ремонту будинку (котеджів), а також утримання прилеглої до нього (прибудинкової) території відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством.

У відповідності до ч.4 ст.4 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» основна діяльність об`єднання полягає у здійсненні функцій, що забезпечують реалізацію прав співвласників на володіння та користування спільним майном співвласників, належне утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, сприяння співвласникам в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обгрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов`язань, пов`язаних з діяльністю об`єднання.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», співвласник зобов`язаний: виконувати рішення статутних органів, прийняті у межах їхніх повноважень; своєчасно і в повному обсязі сплачувати належні внески і платежі. Згідно з ч.З ст. 20 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку)), частка участі співвласника квартири та/або нежитлового приміщення визначається відповідно до його частки як співвласника квартири та/або нежитлового приміщення.

У відповідності до ст. ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином та у встановлені строки відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до даних з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Територіальна громада міста Запоріжжя в особі Запорізької міської ради є власником квартири АДРЕСА_1 , починаючи з 02.03.2016 року і по теперішній час.

Підставою для оплати за утримання будинку та прибудинкової території, а також вартості спожитих комунальних витрат (зовнішнє освітлення, вода на технічні потреби, вивезення побутових відходів) є відповідний рахунок фактури, який виписується головою ОСББ в останній день місяця.

Відповідач, як споживач послуг є органом місцевого самоврядування. Таким чином, об`єкт споживача, на який надається послуга та його адреса, а саме: квартира АДРЕСА_2 , надавалося відповідачеві як юридичній особі.

Отже, проаналізувавши предмет, характер спору та фактичний суб`єктний склад сторін, суд приходить до висновку про те, що спір у цій справі є господарським і віднесений у відповідності до п.1ч.1ст.20 ГПК України до юрисдикції господарського суду.

Доказів протилежного суду не надано.

Відповідно доп.1ч.1ст. 255ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

За таких обставин провадження у справі підлягає закриттю з роз`ясненням позивачу, згідно з положеннями ч. 1 ст. 256 ЦПК України, що розгляд даної справи віднесений до юрисдикції господарського суду. З урахуванням наведеного, суд приходить до переконання, що провадження у справі слід закрити , з підстав того, що дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно ч. 2 ст. 255 ЦПК України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з державного бюджету.

На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст. 255 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Провадження у справі за позовом Об`єднання співвласників багатоквартироного будинку «Ренесанс» до Запорізької міської ради про стягнення заборгованості - закрити.

Зобов`язати «Головне управління Державної казначейської служби України у Запорізькій області» повернути Об`єднанню співвласників багатоквартироного будинку «Ренесанс» () з Державного бюджету 3028 грн. судового збору, сплаченого згідно платіжної інструкції від 03.10.2024 № 488.

Роз`яснити сторонам наслідки статті 256 ЦПК України.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом 15 днів з дня її проголошення.

Суддя: Козлова Н. Ю.