РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.09.2024 м. Турка

Турківський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Кшик О.І.

секретар судового засідання Сисан С.І.

Справа № 458/583/23

Провадження №2/458/14/2024

Сторони по справі

позивач ОСОБА_1

представник позивача ОСОБА_2

відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5

представник відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_6

представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Турка в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,

встановив:

Позивач ОСОБА_1 подала до Турківського районного суду Львівської області позовну заяву, в якій просить з урахуванням заяви про зміну предмета позову визнати відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

Обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги з урахуванням зміни предмета позову.

Позивач ОСОБА_1 на праві приватної власності належить житловий будинок, який розташований в АДРЕСА_1 . В цьому будинку зареєстровані її внуки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Відповідачі не проживають в житловому будинку позивача більше чотирьох років, не беруть участь в утриманні житла, не сплачують комунальні послуги, не несуть інших витрат по утриманню житлового приміщення. Відповідачів позивач реєструвала у своєму будинку, тоді коли вони залишилися позбавленими батьківського піклування, над якими вона встановила опіку. Особистих речей відповідачів в будинку немає. Відповідачі добровільно припинили проживати у її будинку з 05.12.2020, будь-яких конфліктних ситуацій між ними не було і перешкод відповідачам у користуванні будинком вона не чинила. Вважає, що відповідачі втратили інтерес до її будинку, а факт їх реєстрації порушує її права, як власника будинку.

Заперечення відповідача ОСОБА_4 .

Позивач ОСОБА_1 стверджує, що відповідач не є членом її сім`ї, проте доказами, які нею ж подані (актом обстеження матеріально-побутових умов від 26.06.2023р., довідкою про склад сім`ї №956 від 10.06.2023р.), підтверджується факт їх родинних відносин як баби і онука. Відтак, відповідач вважає, що він, як член сім`ї позивача, правомірно вселився та зареєстрований у спірному жилому приміщенні на законних підставах.

05.12.2020 ОСОБА_4 близько 02:00 вночі повернувся додому до будинку АДРЕСА_1 , двері будинку йому відчинила баба, яка, побачивши його, не впустила до будинку та сказала, щоб повертався туди, звідки прийшов. Тому, він присів біля паркана будинку та чекав. З будинку вийшов брат ОСОБА_8 та провів його до кімнати, в якій проживав їхній брат ОСОБА_9 , який в той час перебував на роботі за кордоном, і тому кімната була вільною. Оскільки була зима і кімната не опалювалась, то там було дуже холодно. Брат вирішив дати йому покривало, але баба заборонила це робити, сказавши, що нехай замерзає. За деякий час до кімнати вбіг дядько ОСОБА_10 з бабою, погрожуючи фізичною розправою, на що ОСОБА_8 випхав їх з кімнати та зачинив двері. Зранку ОСОБА_11 вибачився перед бабою, проте прийшов дядько ОСОБА_10 та став знову погрожувати і переконав бабу викликати поліцію та подати заяву про побиття, що вона і зробила. В присутності поліції дядько погрожував, що поздає їх в інтернат, за свою маму повідриває їм руки і ноги. Вкінці сказав, щоб діти забиралися з дому і не сміли повертатись, на що ОСОБА_11 і ОСОБА_8 спитали поліцейських, чи вони можуть поїхати до сестри, ті сказали, що можуть. Діти взяли з собою деякий одяг та поїхали до сестри ОСОБА_12 . Таким чином, між позивачем та відповідачем, який на той час був неповнолітнім, 05.12.2020 виник конфлікт, який призвів до того, що ОСОБА_1 спільно із ОСОБА_13 , який доводиться відповідачам дядьком (рідним братом матері) стала чинити відповідачу та його неповнолітньому брату ОСОБА_8 перешкоди у користуванні житлом, навіть незважаючи на той факт, що ОСОБА_1 була на той час опікуном цих дітей після смерті їхньої матері та на час відбування покарання у вигляді позбавлення волі їхнім батьком. На даний час відповідач позбавлений права користуватися житлом, що суперечить його фактичному волевиявленню. Тимчасова відсутність відповідача, обумовлена поважними, вимушеними причинами, оскільки позивач створила їм перешкоди в користуванні житловим будинком, а тому в задоволенні позовних вимог просить відмовити.

Заперечення відповідача ОСОБА_3 .

Позивач ОСОБА_1 стверджує, що відповідач не є членом її сім`ї, проте доказами, які нею ж подані (актом обстеження матеріально-побутових умов від 26.06.2023р., довідкою про склад сім`ї №956 від 10.06.2023р.), підтверджується факт їх родинних відносин як баби і онука. Відтак, відповідач вважає, що він, як член сім`ї позивача. правомірно проживає та зареєстрований у спірному жилому приміщенні на законних підставах. Іншого житла відповідач не має. Згідно з довідкою № 1782 -0217 від 29.09.2023 року виданої виконкомом Турківської міської ради та долученої до матеріалів справи 09.10.2023 року Турківською міською радою Самбірського району, Львівської області ОСОБА_3 перебуває на квартирному обліку в Турківській міській раді під № 6 в списку громадян які користуються правом позачергового отримання житла. ОСОБА_3 не припинив проживати у спірному будинку, такий є єдиним постійним та зареєстрованим місцем проживання відповідача в Україні. Після закінчення навчання працював у м. Львові, але на вихідні завжди приїжджав додому, інколи виїзжав за межі України з послідуючим поверненням до України. Однак, з 2020 року проживання в будинку бабці ОСОБА_1 ставало щороку то важче, оскільки його бабця ставила йому умови, що якщо він хоче проживати в її будинку то має припинити спілкуватися з братами ОСОБА_11 та ОСОБА_8 , яких на той час вона вигнала з дому. Ситуація яка склалася в їхній сім`ї , враховуючи те, що брати ОСОБА_11 та ОСОБА_8 не мали і не мають на даний час іншого житла, крім того, де вони всі зареєстровані, та важке матеріальне становище в якому опинилися вони, змусило його, ОСОБА_3 в січні 2022 року поїхати на роботу за межі України. Вважає, що його тимчасова відсутність обумовлена поважними, навіть вимушеними причинами, оскільки всупереч своїй волі відповідач не може реалізувати свого законного права на користування вказаним будинком, а тому у задоволенні позовних вимог просить відмовити.

Відповідач ОСОБА_5 відзиву не подав.

Процесуальні дії в справі.

Суд своєю ухвалою від 02.08.2023 відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

09.10.2023 представник третьої особи Органу опіки та піклування виконавчого комітету Турківської міської ради Самбірського району Львівської області через систему "Електронний суд" подала суду клопотання про долучення доказів.

25.10.2023 представник відповідача ОСОБА_4 адвокат Дик С.І. через систему «Електрооний суд» подала відзив на позовну заяву.

05.12.2023 представник третьої особи Органу опіки та піклування виконавчого комітету Турківської міської ради Самбірського району Львівської області Гвоздецька М.Ю. подала клопотання про долучення доказів.

16.01.2024 представник позивача ОСОБА_1 адвокат Яворська М.М. подала до суду заяву про долучення доказів.

Суд своєю ухвалою від 22.01.2024 задоволив клопотання представника відповідача ОСОБА_14 про витребування доказів.

22.01.2024 позивач ОСОБА_1 через канцелярію суду подала заяву, в якій просить залишити позов без розгляду.

23.01.2024 позивач ОСОБА_1 через канцелярію суду подала заяву, в якій просить не розглядати подану нею заяву від 22.01.2024 про залишення позову без розгляду.

02.02.2024 представник позивача ОСОБА_1 адвокат Яворська М.М. подала до суду заяву про зменшення розміру позовних вимог.

11.03.2024 представник позивача ОСОБА_1 адвокат Яворська М.М. подала до суду заяву про зміну предмета позову.

29.03.2024 представник відповідача ОСОБА_3 адвокат Дащишак О.С. через систему «Електрооний суд» подала до суду відзив на позовну заяву.

02.04.2024 на виконання ухвали суду від 22.01.2024 від ВП № 2 Самбірського РВП ГУ НП у Львівській області надійшли письмові докази, які витребовувалися судом.

Суд своєю ухвалою від 04.04.2024 прийняв до розгляду заяву про зміну предмета позову.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримала повністю. Пояснила, що вона є власницею житлового будинку, де окрім неї зареєстровані її онуки відповідачі в справі. Її дочку, а матір відповідачів, вбив їх батько, якого засудили до позбавлення волі. Після цього вона стала опікуном дітей, а коли він звільнився з місць позбавлення волі, то не хотів піклуватись про дітей. Окрім відповідачів, є ще онука ОСОБА_15 , однак вона добровільно зі своїми дітьми знялась з реєстрації, так як проживає в м. Бориславі. Відповідачі в справі підростали, перестали її слухати, через вік їй важко було ними опікуватись, а тому вона відмовилась від опікунства. 05.12.2020 її онук - відповідач ОСОБА_4 прийшов додому в неадекватному стані, копав ногами двері, штовхав її, вона злякалась і викликала поліцію. ОСОБА_4 сказав, що якщо вона викликала поліцію, то вони з братом ОСОБА_5 підуть з будинку. Вони зібрали речі і добровільно пішли з будинку, проживали в с. Розлуч, на той час Турківського району, в діда. Відповідач ОСОБА_3 був за кордоном на заробітках. На той час, ОСОБА_4 і ОСОБА_5 були неповнолітніми, ОСОБА_8 було 16 років, ОСОБА_11 17 років. З цього часу хлопці в будинок не повертались, забрали деякі свої речі, а інші вона пороздавала, навчались в м. Львові. З вересня 2020 року ОСОБА_3 був за кордоном, приїхав один раз в січні 2021 року перед святами. Сказав, що його брати пішли з будинку, а він далі їде за межі України, тому не зможе її доглядати. Протягом чотирьох років відповідачі не навідувались в будинок, не дзвонили, не брали участі в утриманні будинку, не допомагали їй. Якщо б вони прийшли і вибачились перед нею, не відмовлялись їй допомагати і її доглядати, то вона б не заперечувала, щоб вони приходили в будинок. Не заперечила, що після того, як вже ця справа розглядалась в суді, її онук ОСОБА_4 приходив до неї, але вона його не впустила, вони посварились, викликала поліцію, бо боялась за себе. В даний час не хоче, щоб відповідачі були зареєстровані в її будинку, має намір переїхати в інше місто і продати цей будинок, але через реєстрацію відповідачів не може знайти покупця. Просила позов задоволити.

Представник позивача адвокат Яворська М.М. позов з урахування зміненого предмета позову, підтримала повністю з підстав і доводів, що в ньому викладені. Вважає, що відповідачі без поважних причин протягом чотирьох років не проживають в будинку, де зареєстровані і який належить позивачу. При цьому, відповідачі не беруть участі в утриманні будинку, не живуть в ньому, забрали свої речі. Реєстрація відповідачів порушує права позивача як власника житла, а тому просить задоволити позов.

Відповідач ОСОБА_5 у судовому засіданні позов не визнав, пояснив, що з 2007 року позивач ОСОБА_1 , яка є їх бабцею, взяла над ним та його братами опікунство, оскільки їх маму вбив їх батько і відбував покарання в місцях позбавлення волі. До 15 років він з братами проживав разом з бабцею в будинку, що за адресою: АДРЕСА_1 . 05.12.2020 виник конфлікт між його братом ОСОБА_4 та бабцею ОСОБА_1 , яка не пустила його брата в будинок. Оскільки була зима, холодно, то він пустив брата додому. Наступного дня прийшов їх дядько ОСОБА_13 і почав вирішувати питання силою, наполягав, щоб бабця викликала поліцію. Після приїзду поліції ОСОБА_13 сказав, щоб вони зібрали свої речі і пішли з будинку. Він з ОСОБА_11 поїхав до сестри ОСОБА_12 . В подальшому, він вступив на навчання та проживав у АДРЕСА_2 . До баби більше не поверталися через конфлікт і те, що їх вигнали. З початку судового процесу вони з братом ОСОБА_4 вирішили мирно вирішити спір, пішли до бабці ОСОБА_1 , однак, вона їх не пустила в будинок, викликала поліцію. Вони вдруге пішли до ОСОБА_1 , вона їх пустила до будинку та вони домовилися, що будуть їй допомагати, а бабуся забере заяву. Бабуся просила при можливості щось відремонтувати, допомогти з дровами, з чим він та ОСОБА_11 погодились. Позивач написала заяву до суду про залишення позовної заяви без розгляду, однак згодом її забрала, яка причина йому невідомо. В даний час він проживає в м. Львові, однак через дії позивача не може приїжджати на вихідні дні в будинок за місцем реєстрації, бабця не пускає його. Пропонував їй допомогу по господарству, однак вона відмовляється. Зазначив, що перебуває на черзі з отримання житла, і як би мав, де зареєструвати місце свого проживання, то знявся б добровільно з реєстрації. Дійсною причиною його тимчасової відсутності у спірному житлі є наявність неприязних відносин з позивачем та перешкод у вільному доступі до будинку. Просив відмовити в задоволенні позову.

Відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 у судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи, причини неявки не повідомили.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_4 адвокат Писко С.І. заперечила проти позову. Пояснила, що відповідач відсутній за місцем реєстрації з поважних причин, оскільки позивач ОСОБА_1 чинить йому перешкоди. Конфлікт, який виник 05.12.2020 закінчився, тим що постановою Турківського районного суду за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП ОСОБА_11 звільнено від адміністративної відповідальності, обмежившись усним зауваженням. Зазначила, що на час виникнення конфлікту ОСОБА_11 було 17 років, а ОСОБА_8 15 років, вони були неповнолітніми. Також, чинилися погрози зі сторони дядька ОСОБА_10 , і можливості боротися з дорослими людьми, які їх прогнали з будинку, у них не було. Відповідач пробував повернутися в будинок, однак позивач категорично його не пускає додому. Відповідач не втратив інтерес до житла та відсутній за місцем реєстрації з поважних причин. Просила відмовити в позові.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3 - адвокат Дащишак О.С. позов не визнала з підстав, які викладені у відзиві. Зазначила, що тимчасова відсутність відповідача ОСОБА_3 викликана тим, що він змушений перебувати за кордоном, оскільки там працевлаштований. Інтерес до житла він не втратив, і коли повертався в Україну, то завжди приїжджав до своєї бабці позивача ОСОБА_1 , в будинок, де він зареєстрований, як член її сім`ї. Просила в позові відмовити.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_16 пояснила, що вона з сторонами є сусідами та відносини між ними є добрими. В чому виник конфлікт між позивачем та відповідачами їй невідомо. Хлопці з дитинства проживали разом з бабусею, однак вже три або чотири роки їх не бачила. Знає, що відповідачі поїхали навчалися до ОСОБА_17 . Позивач їй не повідомляла чому відповідачі до неї не приїжджають. Позивач на даний час проживає сама. Їй допомагають син, невістка та їх діти.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_13 пояснив, що він є сином позивача. Йому відомо, що відповідачі залишили будинок бабці. Він працює на роботі і постійно допомагає своїй мамі по господарству. Позивач хотіла отримати пільги, але їй повідомили що їх отримати не можна, оскільки в будинку прописано багато людей. В грудні 2020 року в ввечері виник конфлікт між сторонами, про який йому повідомила його мама. На наступний день він прийшов до будинку матері та через неадекватну поведінку ОСОБА_4 викликав поліцію. Відповідачі забрали свої речі і сказали, що більше не хочуть в цьому будинку проживати. З часом приїхав ОСОБА_3 з-за кордону, куди поїхав на роботу, і сказав, що проживати з бабусею не буде, оскільки немає його братів. Зібрав свої речі та поїхав за кордон. Зі слів його матері, перед судом до неї приходив ОСОБА_11 та ОСОБА_8 , щоб вона забрала заяву із суду і вони їй погрожували, після чого вона погано себе почувала. Коли сторони проживали разом, відповідачі допомагали позивачу по господарству.

Фактичні обставини, які встановив суд, та зміст спірних правовідносин.

Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно Самбірського міжміського бюро технічної інвентаризації №19481565 від 10.07.2008, ОСОБА_1 є власником житлового будинку по АДРЕСА_1 , на підставі рішення Турківського районного суду Львівської області №2-1246 від 11.08.2004.

Згідно з довідкою про склад сім`ї ОСОБА_1 , виданої виконкомом Турківської міської ради Самбірського району Львівської області №956 від 20.06.2023, та копією будинкової книги, в будинку за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_15 - внука, 1998 р.н., ОСОБА_3 - внук, 2001 р.н., ОСОБА_4 - внук, 2004 р.н., ОСОБА_18 . - внук, 2005 р.н., ОСОБА_19 - правнук, 2014 р.н., ОСОБА_19 - правнука, 2016 р.н., ОСОБА_20 - правнука, 2020 р.н.

Як видно з акту обстеження матеріально-побутових умов від 26.06.2023, який складений комісією у складі депутата Турківської міської ради ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_16 , за адресою: АДРЕСА_1 , позивач ОСОБА_1 проживає сама, онука ОСОБА_15 , 1998 р.н. та її малолітні діти ОСОБА_19 , 2014 р.н., ОСОБА_19 , 2016 р..н, ОСОБА_20 , 2020 р.н., зареєстровані за вищезазначеною адресою, однак фактично проживають в м. Борислав. Онуки ОСОБА_3 , 2001 р.н., ОСОБА_4 , 2004 р.н., ОСОБА_18 , 2005 р.н. зареєстровані, але фактично не проживають. Місце проживання їх не відоме.

З довідки Турківської міської ради Самбірського району Львівської області від 29.09.2023 за №1782-02-17 та відповіді Турківської міської ради Самбірського району Львівської області від 10.06.2024 за № 1085-02.17 видно, що ОСОБА_3 перебуває на квартирному обліку в Турківській міській раді під №6 в списку громадян, які користуються правом позачергового отримання житла, як особа з числа дітей-сиріт.

Як видно з довідок Турківської міської ради Самбірського району Львівської області від 29.09.2023 за №1783-02-17 та від 11.06.2024 за №1088-02-17, ОСОБА_4 перебуває на квартирному обліку в Турківській міській раді під №12 в списку громадян, які користуються правом позачергового отримання житла.

З довідки Турківської міської ради Самбірського району Львівської області від 29.09.2023 за №1784-02-17 та відповіді Турківської міської ради Самбірського району Львівської області від 10.06.2024 за № 1084-02.17 ОСОБА_23 перебуває на квартирному обліку в Турківській міській раді під №16 в списку громадян, які користуються правом позачергового отримання житла, як особа з числа дітей позбавлених батьківського піклування.

Згідно з витягом з демографічного реєстру Турківської територіальної громади про реєстрацію/зняття з реєстрації №259883186, ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , 08.09.2023 здійснила реєстрацію місця проживання з одночасним зняттям з реєстрації. Станом на 08.09.2023 ОСОБА_15 разом з дітьми ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_24 , ІНФОРМАЦІЯ_8 зареєстровані за адресою АДРЕСА_3 на підставі свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 .

16.10.2023 позивач ОСОБА_1 звернулася до старости Турківської міської ради Самбірського району Львівської області із заявою №234/16-10-2023, в якій просила зняти ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з місця реєстрації житлового будинку, який належить їй на підставі права приватної власності, що підтверджується копією заяви власника житла про зняття особи із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування).

16.10.2023 позивач ОСОБА_1 звернулася до старости Турківської міської ради Самбірського району Львівської області із заявою №235/16-10-2023, в якій просила зняти ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з місця реєстрації житлового будинку, який належить їй на підставі права приватної власності, що підтверджується копією заяви власника житла про зняття особи із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування).

16.10.2023 позивач ОСОБА_1 звернулася до старости Турківської міської ради Самбірського району Львівської області із заявою №235/16-10-2023, в якій просила зняти ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з місця реєстрації житлового будинку, який належить їй на підставі права приватної власності, що підтверджується копією заяви власника житла про зняття особи із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування).

Згідно з довідкою про склад сім`ї ОСОБА_1 , виданої виконкомом Турківської міської ради Самбірського району Львівської області №139 від 16.01.2024, в будинку ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_3 - внук, 2001 р.н., ОСОБА_4 - внук, 2004 р.н., ОСОБА_25 - внук, 2005 р.н.

З відповіді т.в.о. начальника ОСОБА_26 від 01.12.2023 №Д-56/01/60-2023 на адвокатський запит №81 від 21.11.2023 видно, про те, що повноваження щодо отримання запитуваної інформації не підтверджені у встановленому законом порядку, тому така не може бути надана на вказаний запит.

На адресу суду від Відділення поліції № 2 Самбірського РВП ГУ НП у Львівській області надійшли матеріали №1844 по зверненню ОСОБА_5 від 06.11.2023, з яких видно про те, що 06.11.2023 ОСОБА_5 звернувся до відділення поліції щодо факту домашнього насильства, який в ході виїзду на місце події не знайшов свого підтвердження.

Згідно відомостей адресного бюро, отриманих на виконання вимог ч. 6 ст. 187 ЦПК України, ОСОБА_25 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , 01.02.2022 змінив прізвище " ОСОБА_27 " на " ОСОБА_28 ".

Позивач, звернувши до суду з цим позовом, просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, яке належить їй на праві приватної власності, оскільки вони за місцем реєстрації не проживають без поважних причин більше 4 років, не є членами її сім`ї, добровільно залишили будинок, не утримують житло, втратили інтерес до будинку, а факт їх реєстрації порушує її права, як власника будинку.

Відповідачі позов заперечили з тих підстав, що їх тимчасова відсутність за місцем реєстрації, обумовлена поважними причинами, та всупереч своїй волі відповідачі не можуть реалізувати свого законного права на користування вказаним будинком.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно зі ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ч. 4, ч. 5 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

У той же час, ст. 41 Конституції України гарантовано право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

За змістом ч. 1, ч. 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з ч. 1 ст. 383 ЦК України, ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

У відповідності до ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно із ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте, попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Відповідно до ст. 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції.

Під час судового розгляду, дослідивши докази суд встановив, що позивач ОСОБА_1 є власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

За вказаною адресою разом з позивачем ОСОБА_1 зареєстровані відповідачі в справі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , які є онуками позивача і були зареєстровані у належному їй житловому будинку за її згодою, що не заперечили учасники справи.

Позивач ОСОБА_1 вважає, що відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , хоча є її онуками, однак не є членами її сім`ї, разом з нею не проживають.

У ст. 64 ЖК України зазначено, що члени сім`ї наймача - це дружина наймача, їхні діти та батьки. Членами сім`ї наймача можуть бути визнані інші особи, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Згідно з абз. 5 п. 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 3 червня 1999 року № 5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї» членами сім`ї є, зокрема особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство.

До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з особою у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші).

Отже, відповідачі як онуки позивача є її близькими родичами, а відтак, в розумінні ст. 405 ЦК України є членами її сім`ї, які при цьому, правомірно вселилися та зареєстровані у спірному жилому приміщенні на законних підставах з дозволу позивача як власника житла.

Суд встановив, що відповідачі ОСОБА_3 , з 25.01.2008, ОСОБА_4 , з 12.03.2004, ОСОБА_5 з 15.04.2005 зареєстровані, однак фактично не проживають за адресою: АДРЕСА_1 .

На підтвердження цього, позивач подала суду акт обстеження матеріально-побутових умов від 26.06.2023.

При цьому, позивач ОСОБА_1 ствердила, що відповідачі без поважних причин не проживають в належному їй житловому будинку більше чотирьох років, забрали частину своїх речей та добровільно залишили будинок.

Відповідач ОСОБА_5 у судовому засіданні не заперечив того, що дійсно більше 4 років він не проживає в житловому будинку позивача ОСОБА_1 , однак, причиною цього є конфлікт, який виник 05.12.2020 між його братом ОСОБА_4 та позивачем і який призвів до того, що ОСОБА_1 спільно із ОСОБА_13 , який є їх дядьком, вигнала їх з братом, який тоді був неповнолітнім, з будинку, і на даний час не пускає їх додому. Не заперечив, що в даний час проживає в м. Львові, однак через дії позивача не може приїжджати на вихідні дні в будинок за місцем реєстрації, бабця не пускає його. Пропонував їй допомогу по господарству, однак вона відмовляється. Зазначив, що перебуває на черзі з отримання житла, і як би мав де зареєструвати місце свого проживання, то знявся б добровільно з реєстрації. Дійсною причиною його тимчасової відсутності у спірному житлі є наявність неприязних відносин з позивачем та перешкод у вільному доступі до будинку.

Представник відповідача ОСОБА_3 адвокат Дащишак О.С. заперечуючи позов, вказала, що тимчасова відсутність відповідача за місцем реєстрації у спірному житлі обумовлена поважними, навіть вимушеними причинами, оскільки він перебуває за кордоном на роботі та всупереч своїй волі відповідач не може реалізувати свого законного права на користування вказаним будинком.

Представник відповідача ОСОБА_4 адвокат Дик С.І. заперечуючи позов, вказала, що відповідач з поважних причин не проживає у спірному житлі, оскільки позивач ОСОБА_1 чинить йому перешкоди в доступі до будинку. Через конфлікт з позивачем, який мав місце ще в грудні 2020 року відповідач разом з братом ОСОБА_5 вимушено залишили будинок. Інтересу до житла відповідач не втратив, іншого житла не має.

Оцінюючи доводи позивача та заперечення відповідачів суд дійшов такого висновку.

Збереження або втрата права користування житлом за відсутнім мешканцем, у будь-якому випадку, прямо залежить від причин відсутності, то під час вирішення цієї категорії справ з`ясуванню підлягають обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності особи.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України» («Kryvitska and Kryvitskyy v. Ukraine»), рішення від 02 грудня 2010 року) поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому особа проживає на законних підставах або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем.

У постанові від 18 березня 2020 року у справі № 182/6536/13-ц (провадження № 61-23089 св 19) Верховний Суд зазначив, що вичерпного переліку поважних причин відсутності наймача або членів його сім`ї у житловому приміщенні житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку, з урахуванням фактичних обставин справи та правил статті 89 ЦПК України щодо оцінки доказів.

Факт тимчасової відсутності фізичної особи і пов`язані з цим правові наслідки необхідно відмежовувати від факту постійної відсутності особи у житловому приміщенні у зв`язку з вибуттям наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд, надавши оцінку поданим сторонами справи доказам, дійшов висновку, що відповідачі в справі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на законних підставах набули право користування спірним житловим будинком, як члени сім`ї позивача ОСОБА_1 , як її онуки.

Отже, відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 мають право на проживання у спірному житловому будинку.

З пояснень сторін у справі, які не оспорюються ними та визнаються, суд встановив, що після смерті дочки позивачки, а матері відповідачів, і направлення їх батька для відбування покарання в місця позбавлення волі за вбивство дружини, позивач ОСОБА_1 отримала опікунство над онуками.

У подальшому, ОСОБА_1 особисто відмовилась від опікунства, оскільки не справлялась з взятими на себе обов`язками, втратила контроль над поведінкою онуків, відносини між ними стали напруженими.

05.12.2020, близько 08.20 год в будинку позивача ОСОБА_1 , де вона проживала зі своїми онуками, відповідач ОСОБА_4 зчинив скандал зі своєю бабцею ОСОБА_1 , бо був напідпитку, обзивав її нецензурними словами, погрожував.

ОСОБА_4 за заявою ОСОБА_1 про вчинення домашнього насильства 05.12.2020 притягався до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та був звільнений від відповідальності так як суд обмежився усним зауваженням.

Встановлені обставини визнаються учасниками справи, обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання суд не має, так як суд перевірив такі обставини за допомогою Єдиного державного реєстру судових рішень за посиланням https://reyestr.court.gov.ua/Review/94850970 на постанову Турківського районного суду Львівської області від 11.02.2021 (справа № 458/115/21, провадження № 3/458/91/2021)

Відтак, в силу положень ч. 1 ст. 82 ЦПК України такі обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню.

Також суд встановив, і що визнають учасники справи, що після вказаного вище конфлікту відповідачі припинили проживати в житловому будинку своєї бабці ОСОБА_1 .

Відповідач ОСОБА_5 поїхав навчатись до м. Львова, де й проживав. Відповідач ОСОБА_4 проживав у свого діда в с. Розлуч Самбірського району (колишній Турківський район) Львівської області, а відповідач ОСОБА_3 поїхав за кордон.

Водночас, суд встановив, що відповідачі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 позбавлені можливості вільного доступу до житла та проживання в ньому, через конфлікт зі своєю бабцею - позивачем ОСОБА_1 .

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 не заперечила, що в 2023 році, коли відповідачі ОСОБА_4 і ОСОБА_5 прийшли до неї в будинок, щоб вирішити питання щодо їх реєстрації, коли справа вже була на розгляді в суді, вона їх не пустила, викликала поліцію, бо між ними знову почався конфлікт. На даний час категорично не хоче, щоб відповідачі проживали та були зареєстровані в її будинку, оскільки, раніше, онуки сказали, що не будуть про неї дбати, не допомагали їй по господарству, не хоче також, щоб вони приїжджали навіть на вихідні дні.

Встановивши фактичні обставини у справі, суд дійшов висновку, що позивач ОСОБА_1 не підтвердила належними та допустимими доказами факт непроживання відповідачів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 у спірному будинку понад один рік без поважних причин, з урахуванням наявного між сторонами сімейного конфлікту, який триває і який сама позивач ОСОБА_1 не бажає припинити, оскільки як пояснила в судовому засіданні, має образу на онуків.

У свою чергу відповідачі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 довели поважність причин їх відсутності у спірному житловому будинку понад встановлений законом строк, що пов`язано з перешкодами, які чинить їм позивач ОСОБА_1 через тривалий конфлікт, не дозволяє заходити в житло, тобто, всупереч своїй волі відповідачі не можуть реалізувати свого законного права на користування будинком за місцем їх реєстрації.

При цьому, суд звертає увагу на те, що відповідач ОСОБА_5 під час судового розгляду зазначив, що він навчається у м. Львові, проживає в гуртожитку, у зв`язку з віддаленістю від місця реєстрації в будинку позивача в м. Турка не взмозі кожен день приїжджати додому. Однак, хоче мати можливість приїжджати на вихідні дні в будинок до бабці, де він ріс з дитинства і зареєстрований. Іншого місця реєстрації в нього не має, перебуває на квартирному обліку у виконавчому комітеті Турківської міської ради під №16 в списку громадян, які користуються правом позачергового отримання житла.

Відповідач ОСОБА_4 перебуває перебуває на квартирному обліку у виконавчому комітеті Турківської міської ради під № 12 в списку громадян, які користуються правом позачергового отримання житла, як особа з числа дітей позбавлених батьківського піклування, іншого житла немає.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19) сформульовано висновки про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину потрібно доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тож певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

За конкретних встановлених обставин у цій справі, суд дійшов переконання, що обставини про які вказують відповідачі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 в заперечення позову є вірогіднішими, аніж доводи позивача ОСОБА_1 на обґрунтування її позовних вимог щодо відсутності відповідачів у спірному будинку понад рік без поважних причин.

Позивач ОСОБА_1 довела відсутність відповідачів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 у спірному приміщенні понад строк, із яким законом пов`язана можливість збереження права користування житлом за відсутнім наймачем (користувачем), а саме, більше року.

Однак, у ході судового розгляду справи суд з`ясував, що їх відсутність пов`язана з наявним конфліктом, який не заперечує сама позивач, вказує на її особисту образу на онуків, які в свій час сказали, що не будуть про неї піклуватись. Візити відповідачів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до спірного будинку завершувались конфліктами, викликом поліції, позивач категорично не пускала їх до будинку.

Як пояснив у судовому засіданні відповідач ОСОБА_5 він не приїжджає до будинку бабці, оскільки не хоче конфліктувати. Проте, якщо б його бабця йому дозволила, то він би хотів відвідувати її на вихідні дні, допомагати їй.

За встановлених конкретних обставин, суд дійшов переконання, що наявний конфлікт між позивачем ОСОБА_1 та її онуками - відповідачами ОСОБА_4 , ОСОБА_5 сама позивач немає наміру припиняти, не бажає примирення та умисно чинить їм перешкоди в користуванні спірним житлом, не пускаючи їх в будинок, що є поважною причиною відсутності відповідачів за місцем реєстрації.

Відтак, відповідачі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 довели поважність причин відсутності у спірному приміщенні понад встановлений законом строк та те, що вони не втратили інтерес до житла.

Відповідно до постанови Верховного Суду по справі № 227/1044/20 від 21.07.2021 підставою для позбавлення права користування жилим приміщенням може слугувати лише свідома або недбала поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого жилого приміщення.

Позивач не надала суду доказів про втрату відповідачами інтересу до спірного житла, натомість суд встановив, що наявні перешкоди з боку позивача у вільному користуванні відповідачами цим житлом та що всупереч своїй волі відповідачі не можуть реалізувати свого законного права на користування цим будинком.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що відсутні правові підстави для визнання відповідачів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 такими, що втратили права на користування житловим будинком, який розташований в АДРЕСА_1 .

Щодо відповідача ОСОБА_3 , то як встановив суд, і що не заперечили учасники справи, щр відповідач ОСОБА_3 залишив спірний житловий будинок у 2020 році і поїхав за кордон на роботу.

З цього часу він приїжджав в Україну на зимові свята в період 2020-2021 років, приходив у житловий будинок до бабці, де зареєстрований.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 цих обставин не заперечила, ствердила, що між нею та відповідачем ОСОБА_3 конфлікту не було, він дійсно перебуває на роботі за кордоном, а коли приїжджав в Україну, то приходив додому.

За таких обставин, суд дійшов переконання, що позивач ОСОБА_1 позитивно відноситься до онука ОСОБА_3 , образи на нього не тримає, конфлікту з ним в неї немає, перешкод в користуванні спірним житлом вона йому не чинила.

Відповідач ОСОБА_3 іншого житла немає, перебуває на квартирному обліку у виконавчому комітеті Турківської міської ради у списку громадян, які користуються правом позачергового отримання житла (позачерговій квартирній черзі) під № 6, як особа з числа дітей-сиріт.

Ці обставини не заперечили інші учасники справи.

Отже, позивач ОСОБА_1 довела відсутність відповідача ОСОБА_3 у спірному приміщенні понад строк, із яким законом пов`язана можливість збереження права користування житлом за відсутнім наймачем (користувачем), а саме, більше року.

Водночас, суд бере до уваги те, що тимчасовий виїзд з постійного місця проживання за умовами і характером роботи у тому числі за кордоном є поважною причиною непроживання особи у житловому приміщенні.

При цьому, перебування на заробітках закордоном без укладення трудового договору (тимчасовий підробіток) є поширеним загальновідомим фактом в Україні.

Відтак, відсутність доказів на підтвердження факту роботи не спростовує таких обставин, тривале перебування відповідача ОСОБА_3 закордоном з іншою метою (зокрема, відпочинок, туризм, тощо) не доведено, і не встановлено судом, позивач визнала ту обставину, що відповідач ОСОБА_3 перебуває за кордоном саме на роботі.

Такі висновки суду узгоджуються з позицією Верховного Суду, яка викладена в постанові від 08.12.2021 у справі № 569/5435/16-ц (провадження № 61-13080св21).

За таких обставин, суд дійшов висновку, що відповідач ОСОБА_3 довів поважність причин своєї тимчасової відсутності у спірному приміщенні понад встановлений законом строк, інтерес до такого житла не втратив, а тому відсутні правові підстави для визнання його таким, що втратив право на користування таким житлом.

Отже, повно та всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, перевіривши їх поданими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню за недоведеністю позовних вимог.

Розподіл судових витрат.

Судові витрати в цій справі, відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, складаються з судового збору.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням того, що в задоволенні позову відмовлено, тому судові витрати у вигляді сплаченого за подання позовної заяви судового збору в розмірі 3496,00 грн. покладаються на позивача.

Керуючись ст. 4, 10, 12, 13, 76-81, 89, 141, 259, 263-265, 273, 352, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України,

вирішив:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Судові витрати у вигляді судового збору покласти на позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_9 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ).

Відповідачі:

- ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 );

- ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_1 );

- ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса: АДРЕСА_1 ).

Повне рішення суду складено та підписано 23.09.2024.

Суддя О.І. Кшик