Провадження № 22-ц/812/529/24
ПОСТАНОВА

Іменем України

10 травня 2024 року м. Миколаїв

справа № 489/737/23

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого Коломієць В.В.

суддів Самчишиної Н.В., Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання Травкіною В.Р.,

переглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Тищенко Олена Олександрівна, про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини та скасування свідоцтва про право на спадщину, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником адвокатом Бойченко Геннадієм Анатолійовичем, на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва, ухвалене 19 лютого 2024 року під головуванням судді Коваленка І.В., повний текст судового рішення складений 20 лютого 2024 року,

У С Т А Н О В И В:

У лютому 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини та скасування свідоцтва про право на спадщину.

Позивач зазначала, що вона має брата - ОСОБА_2 , який народжений її матір`ю ОСОБА_3 у іншому шлюбі. Їх мати померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а бабуся - ОСОБА_4 (мати ОСОБА_3 ) - померла в 2006 році. ОСОБА_4 мала рідну сестру ОСОБА_5 .

Як вказала позивачка, ІНФОРМАЦІЯ_2 у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України вона із дітьми виїхала до м.Одеси, а 15 березня 2022 року - до Республіки Молдова, звідки повернулася до м. Одеси 16 травня 2022 року. В січні 2023 року після повернення до м. Миколаєва від свого брата ОСОБА_2 вона випадково дізналася про смерть двоюрідної бабусі - ОСОБА_5 , яка на момент смерті мала у власності кв. АДРЕСА_1 , заповіт на випадок смерті не складала та інших спадкоємців не мала. Як вказала позивач, раніше вона не мала можливості повернутися до м.Миколаєва, так як змушена була приділяти увагу своїй доньці ОСОБА_6 , 2021 р.н. та сину ОСОБА_7 2011 р.н., яких не було на кого залишити, оскільки вона є одинокою матір`ю. До того ж до кінця листопада 2022 року місто Миколаїв знаходилося під обстрілами та було відсутнє якісне водопостачання, що виключало можливість її повернення до Миколаєва.

26 січня 2023 року вона звернулася до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Тищенко О.О. із заявою про прийняття спадщини за законом та видачі свідоцтва про спадщину на майно померлої ОСОБА_5 , проте нотаріусом було в цьому відмовлено в зв`язку з пропуском строку для прийняття спадщини. Також їй стало відомо про видачу відповідачу, який є спадкоємцем тієї ж черги, що і вона, свідоцтва про право на спадщину за законом від 15 грудня 2022 року на спадкове майно кв. АДРЕСА_1 .

Посилаючись на те, що внаслідок видачі відповідачу свідоцтва про право на спадщину порушено її право на спадкування та що у неї були об`єктивні перешкоди в своєчасному зверненні до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, зокрема віддаленість від місця проживання ОСОБА_5 , невжиття нотаріусом заходів щодо своєчасного повідомлення про відкриття спадщини, та враховуючи незначний проміжок часу, що пройшов після спливу десятимісячного строку від часу прийняття спадщини, позивач просила визначити додатковий строк терміном три місяці для подання заяви про прийняття спадщини, визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно: двохкімнатну квартиру АДРЕСА_1 , видане ОСОБА_8 15 грудня 2022 року приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Тищенко О.О. після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 спадкодавця ОСОБА_5 .

Представник відповідача адвокат Білов В.І. - в задоволенні позовних вимог просив відмовити через їх безпідставність. Зазначав, що позивачці було достеменно відомо про смерть ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , але так як та померла від COVID, позивачка відмовилася бути присутньою на похованні, мотивуючи це небезпекою зараження, але була присутня на поминальному обіді (на 40 днів). Фінансову допомогу на поховання не надавала. Також вказував, що позивачка дійсно після початку військової агресії російської федерації виїхала до м.Одеси, а з 15.03.2022 року до Республіки Молдова, звідки повернулася до Одеси 16.05.2022 року. Тому вона мала змогу своєчасно звернутися з заявою про прийняття спадщини. Але свої правом не скористалася та пропустила строк без поважних причин.

Приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Тищенко О.О. вважала позов необґрунтованим, оскільки свідоцтво про право на спадщину було видано відповідачу з дотриманням вимог законодавства, після закінчення десятимісячного строку з часу відкриття спадщини на підставі заяви спадкоємця ОСОБА_2 , в якій він повідомив про відсутність інших спадкоємців, в тому числі спадкоємців будь-якої попередньої черги. Тому нотаріусу не було відомо про існування ОСОБА_1 та про її місце проживання для подальшого повідомлення про відкриття спадщини. Також зазначала, що вона як нотаріус працювала в місті Миколаєві під час воєнного стану з квітня 2022 року і позивачка, яка з 24.02.2022 по 15.03.2022 та з 16.05.2022 знаходилася в м.Одеса мала можливість звернутися до будь-якого нотаріуса м.Одеса (які на той час не були відключені від Спадкового реєстру) та отримати інформацію про заведену спадкову справу зі Спадкового реєстру, а також своєчасно оформити заяву про прийняття спадщини та відправити її поштою до місця заведення спадкової справи.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 19 лютого 2024 року у задоволенні позову відмовлено. Рішення мотивоване тим, що позивачкою не доведено поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини, а тому відсутні підстави для задоволення позовної вимоги про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини і, відповідно, відсутні підстави для визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, видане ОСОБА_2 .

Додатковим рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 02 травня 2024 року заяву представника ОСОБА_2 адвоката Білова І.В. - про ухвалення додаткового рішення задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6000 грн. У іншій частині заяви відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Бойченко Г.А. - просив скасувати рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 19 лютого 2024 року та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначав, що позивачем наведено причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для подачі заяви про прийняття спадщини, зокрема те, що початок перебігу строку для прийняття спадщини співпав з початком військової агресії російської федерації та веденням бойових дій в Україні, внаслідок чого позивач, будучи матір`ю-одиначкою, була вимушена покинути місце проживання в м. Миколаєві, рятуючи дітей та повернутися до місця проживання лише в січні 2023 року; недобросовісність дій відповідача, які виразилися в повідомленні приватному нотаріусу завідома неправдивих відомостей про відсутність інших спадкоємців, тому вона не була повідомлена нотаріусом про відкриття спадщини; суперечливі положення закону щодо перебігу строку для прийняття спадщини, які протягом часу для прийняття спадщини декілька разів змінювалися таким чином, що були непередбачуваними для спадкоємиці та мали наслідком пропущення строку для подачі заяви про прийняття спадщини. За таких обставин, на думку адвоката Бойченка Г.А., наявні підстави для встановлення позивачці додаткового строку для прийняття спадщини. До того ж пропущений строк для подання заяви є незначним, позивачка вважала, що діє у відповідності до вимог чинного законодавства, керуючись постановою Кабінету Міністрів України від 28.08.2022 року № 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану».

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 адвокат Білов І.В. - просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 19 лютого 2024 року залишити без змін, посилаючись на те, що позивачем не наведено причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами щодо подачі заяви про прийняття спадщини, а тому підстави для встановлення їй додаткового строку для прийняття спадщини після смерті спадкодавця ОСОБА_5 відсутні.

В судовому засіданні у суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 та її представник адвокат Бойченко Г.А. підтримали доводи і вимоги апеляційної скарги.

Представник відповідача адвокат Білов І.В. просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

За загальним правилом право на спадщину виникає в день відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1269, частини першої статті 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її (частина перша статті 1272 ЦК України).

Згідно з частиною третьою статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; ці обставини визнані судом поважними (постанова Верховного Суду України від 23 серпня 2017 року у справі № 6-1320цс17, постанова Верховного Суду від 01 квітня 2019 року у справі № 643/3049/16-ц).

Отже, вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, суд оцінює поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити із того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця для вчинення цих дій.

Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: тривала хвороба спадкоємців; велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України тощо.

Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

Такий висновок висловив Верховний Суд України у постанові від 14 вересня 2016 року у справі № 6-1215цс16, Верховний Суд у постановах від 18 січня 2018 року у справі № 198/476/16-ц, від 12 лютого 2018 року у справі № 712/656/15-ц, від 06 червня 2018 року у справі № 592/9058/17-ц, від 11 липня 2018 року у справі № 381/4482/16-ц.

Правозастосовча практика Верховного Суду у подібних правовідносинах є незмінною та усталеною також станом на 2024 рік, що підтверджується, зокрема постановами Верховного Суду від 14 лютого 2024 року у справі № 357/8183/22, від 08 квітня 2024 року у справі № 334/2358/23.

Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що згідно Свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 20.12.1988 року позивач ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 та її батьками записані ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

Згідно Свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 19.08.1986 року відповідач ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_5 та його батьками записані ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .

Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб № 3 від 15.11.2022 року, відповідно якого 08.08.2012 року ОСОБА_12 зареєструвала шлюб з ОСОБА_9 та змінила прізвище на « ОСОБА_13 ».

Отже сторони є зведеним братом та сестрою по матері.

Згідно Свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 від 18.08.2007 року ОСОБА_14 померла ІНФОРМАЦІЯ_1

Батьками ОСОБА_12 були ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 .

ОСОБА_16 померла ІНФОРМАЦІЯ_6 , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_5 від 16.07.2007 року.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_16 та ОСОБА_17 були рідними сестрами. Померлій ОСОБА_5 відповідач та позивач є двоюрідними онуками,

Отже позивачка та відповідач були двоюрідними онуками ОСОБА_17 .

ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_17 померла, про що зроблено відповідний актовий запис № 45, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_6 . Після її смерті за заявою відповідача ОСОБА_2 від 24.02.2022 року приватним нотаріусом була заведена спадкова справа № 7/2022 (а.с. 61-96).

15.12.2022 ОСОБА_2 отримав у приватного нотаріуса Свідоцтво про право на спадщину за законом, яке зареєстроване в реєстрі за № 634, виданого на спадкове майно, яке складається з квартири АДРЕСА_1 , яка належала спадкодавцю на підставі договору міни нерухомого майна, укладеного на Товарній біржі «нерухомість-Центр» міста Миколаєва 14.12.1998 за № 212 та зареєстрованого в Комунальному підприємстві «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» 24.12.1998 за реєстровим № 19350. Договір визнано дійсним рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 03.01.2020, справа № 489/5625/19.

З матеріалів справи вбачається, що позивачка на час відкриття спадщини зі спадкодавцем ОСОБА_17 не проживала. З матеріалів спадкової справи та змісту листа приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Тищенко О.О. вбачається, що до 27 січня 2023 року ОСОБА_1 із заявою про прийняття спадщини не зверталась, у зв`язку із чим нотаріусом було їй роз`яснено, що вона пропустила передбачений законом строк на прийнятті спадщини, а тому вважається такою, що спадщину не прийняла, відповідно, і не має права на отримання свідоцтва про право на спадщину (а.с. 42).

Частина 1 статті 81 ЦПК України покладає на кожну із сторін обов`язок із доведення обставин, на які вони посилаються, як на підтвердження своїх вимог та заперечень.

За такого, саме на спадкоємця, який пропустив строк для подання заяви про прийняття спадщини, покладається обов`язок з доведення наявності перешкод для подання такої заяви та поважності таких обставин.

Обгрунтовуючи поважність причин пропуску строку на подання заяви про прийняття спадщини, ОСОБА_1 посилалась на те, що через військову агресію російської федерації та введення в Україні воєнного стану для безпеки своїх дітей 24.02.2022 виїхала до м.Одеси, а 15.03.2022 до Республіки Молдова, звідки повернулася до м.Одеси 16.05.2022. І лише після повернення в січні 2023 року до міста Миколаєва дізналася від відповідача про смерть ОСОБА_5 та оформлення її братом спадщини на квартиру померлої.

Суд, відмовляючи в задоволенні позову, виходив із недоведеності позивачкою існування об`єктивних, непереборних, істотних труднощів для вчинення дій із своєчасного прийняття спадщини, що відкрилась після смерті ОСОБА_5 .

Така оцінка встановлених районним судом обставин справи є вірною.

Так, судом було встановлено, що ОСОБА_1 позивачка була обізнана про смерть ОСОБА_5 , яка померла у м. Миколаєві, була присутня на поминальному обеді (на 40-й день), що підтверджується поясненнями свідків ОСОБА_18 та ОСОБА_19 і не заперечується позивачкою.

Також судом першої інстанції було вірно враховано, що позивачка перебувала за місцем проживання у Миколаєві до 24.02.2022 року, отже з моменту відкриття спадщини - 13.01.2022 року і до часу введення в Україні воєнного стану мала можливість подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Крім того позивачка мала можливість подати таку заяву і в період з 24.02.2022 року по 15.03.2022 року (до виїзду до Республіки Молдова) та під час її тимчасового повернення до України (з 27.05.2022 року по 19.07.2022 року) до закінчення строку прийняття спадщини (12.07.2022 року).

Оцінюючи доводи позивачки, суд першї інстанції обгрунтовано виходив з того, що сам по собі факт введення воєнного стану в Україні не є достатньою підставою для визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану, що унеможливили спадкоємця подати заяву про прийняття спадщини протягом установленого законом строку. Тоді як позивачка не навела та не довела обставин, що унеможливили своєчасне подання неї заяви про прийняття спадщини протягом установленого законом строку. При цьому суд вірно врахував, що спадкоємець має право направити таку заяву за допомогою засобів поштового зв`язку, чим ОСОБА_1 не скористалась.

Також, з огляду на те, що ОСОБА_1 було відомо про смерть ОСОБА_5 , суд першої інстанції вірно вважав, що не є підставою для поновлення строку на прийняття спадщини той факт, що відповідачем при зверненні до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини не було зазначено про існування інших спадкоємців, зокрема позивачки.

Встановивши такі обставини, суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що, позивачка мала можливість вчасно звернутись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, проте протягом тривалого часу (майже більше року після відкриття спадщини) не вчиняла дій щодо прийняття спадщини і не навела аргументів про наявність перешкод у зверненні до нотаріуса вже після завершення визначеного законом шестимісячного строку.

За таких обставин, надавши належну правову оцінку зазначеним позивачем підставам пропуску зазначеного строку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для визначення ОСОБА_1 додаткового строку для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 .

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що наведені ОСОБА_1 обставини не є поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини, оскільки не пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Законодавство не встановлює конкретний перелік поважних причин пропуску строку на подання заяви про прийняття спадщини та такі причини оцінюються судом на власний розсуд, в кожному конкретному випадку та з урахуванням усіх обставин справи.

Тобто суд, розглядаючи такі позови встановлює саму по собі наявність причин, що унеможливили своєчасне звернення із заявою про прийняття спадщини, та оцінює їх з точки зору поважності.

Отже, з огляду на встановлені у справі обставини, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення.

Щодо посилань апеляційної скарги як на поважність причини пропуску строку на те, що оскільки постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 164 "Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану" було встановлено, що перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється на час дії воєнного стану, але не більше ніж на чотири місяці, то вона вважала, що має десятимісячний строк з часу відкриття спадщини на подання заяву про прийняття спадщини, а після його спливу пропустила строк на подання такої заяви незначно, то апеляційній суд такі доводи відхиляє.

Так, основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України. Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу (далі - закон). Актами цивільного законодавства України є також постанови Кабінету Міністрів України. Якщо постанова Кабінету Міністрів України суперечить положенням цього Кодексу або іншому закону, застосовуються відповідні положення цього Кодексу або іншого закону (частина четверта статті 4 ЦК України).

Правила щодо строку на прийняття спадщини (початок перебігу, наслідки спливу) регулюються Цивільним кодексом України, який прийнятий Верховною Радою України і є основним актом цивільного законодавства України.

Строк на прийняття спадщини по своїй сутності є присічним (статті 1270, 1272 ЦК), оскільки його сплив призводить до того, що спадкоємець вважається таким, який не прийняв спадщину. Тобто сплив строку "присікає" право на прийняття спадщини. Проте в законі, вочевидь з урахуванням сутності права на прийняття спадщини як майнового, передбачена можливість: за згодою самих спадкоємців, що прийняли спадщину, подати заяву про прийняття спадщини (частина друга статті 1272 ЦК України); для спадкоємця звернутися з позовною вимогою та за наявності поважної причини суд визначає додатковий строк на прийняття спадщини (частина третя статті 1272 ЦК України); законодавець як у статті 1270 ЦК України, так і в інших нормах ЦК України, не передбачає допустимості існування такої конструкції як "зупинення перебігу строку на прийняття спадщини" та можливості в постанові Кабінету Міністрів України визначати інші правила щодо строку на прийняття спадщини.

Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду: від 25 січня 2023 року у справі № 676/47/21 (провадження № 61 -8014 св21), від 21 червня 2023 року у справі № 175/1404/19 (провадження № 61-5707св23), від 16 серпня 2023 року у справі № 520/15620/17 (провадження № 61-8414 св23).

Разом із тим, навіть якщо погодитися із доводами апеляційної скарги про те, що пропуск ОСОБА_20 передбаченого ч. 1 ст. 1270 ЦК України строку до 13 листопада 2022 року (з урахуванням додаткових чотирьох місяців як було зазначено у постанові КМУ від 28.02.2022 року № 164) пов`язаний з поважними причинами, то, враховуючи, що, повернувшись до України ще 15 серпня 2022 року, до 27 січня 2023 року позивачка з такою заявою не зверталась, відсутні підстави вважати, що у вказаний період (більше двох місяців) існували поважні причини для неподання заяви про прийняття спадщини.

Тому колегія суддів вважає, що відмовляючи у задоволенні позову, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, суд правильно встановив характер правовідносин сторін у справі, застосував норми матеріального права, які їх регулюють, дійшовши обґрунтованого висновку про відсутність підстав для визначення ОСОБА_20 додаткового строку для прийняття спадщини та для визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, видане ОСОБА_2 .

Докази та обставини, на які посилається апелянт, були предметом дослідження судом першої інстанції, при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Таким чином, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів вважає, що підстав для його зміни чи скасування немає.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником

адвокатом Бойченко Геннадієм Анатолійовичем, залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 19 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту у порядку та випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий В.В. Коломієць

Судді Н.В. Самчишина

Т.В. Серебрякова

_____________________________________________

Повний тест постанови складено 17 травня 2024 року.