Справа № 211/4285/24
Провадження № 2/211/2160/24
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

02 грудня 2024 року Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Ткаченко С.В.,

при секретарі Бірж Д.В.,

за участі:

позивача ОСОБА_1

представника позивача адвоката Примакова К.О.

за відсутності представника відповідача Виконавчого комітету Довгинцівської районної в місті ради,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Довгинцівської районної у місті Кривому Розі ради, про встановлення факту сумісного проживання спадкоємця зі спадкодавцем на час відкриття спадщини,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним вище позовом, який уточнював, та в якому просить винести рішення, яким встановити що він ОСОБА_1 постійно проживав зі спадкодавцем ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час відкриття спадщини, з серпня 2021 року по час смерті останньої, за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позову посилається на те, що його матері ОСОБА_2 та батькові ОСОБА_3 на праві приватної власності належав житловий будинок АДРЕСА_1 та земельна ділянка площею 0,1000 гектарів за цією адресою. ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько ОСОБА_3 . Після його смерті спадщину прийняла його матір ОСОБА_2 , яка за життя свідоцтва про право на спадщину не отримала та до нотаріуса з цього питання не зверталася.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла та за життя вона заповіт не складала, спадкоємцем першої черги за законом після її смерті є лише він, ОСОБА_1 , як син спадкодавця, інші спадкоємці першої черги відсутні.

Він в 2024 році звернувся до нотаріуса про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за законом, однак нотаріус відмовив йому у зв`язку з тим, що він пропустив 6-ти місячний строк для при зняття спадщини, проте відповідно до ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який сумісно проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину

Так він був зареєстрований за іншою адресою, ніж матір, але на час смерті матері було 91 рік, в силу свого похилого віку та хвороб вона майже не могла себе обслуговувати, за нею потрібен був догляд, а тому він з дружиною, приблизно в серпні 2021 року переїхали до метрі та постійно проживати. Разом з дружиною вони доглядали матір, ходили до магазину, прибирали в будинку, прали та готовили їжу. Майже за 7-8 місяців до смерті, матір вже не могла і ходити, а тому він з дружиною постійно знаходилися біля неї та її доглядали.

Ухвалою суду від 26 серпня 2024 року відкрито провадження у справі та розгляд справи призначено проводити у порядку загального позовного провадження та задоволено клопотання про витребування доказів копії спадкової справи.

Ухвалою суду від 15 жовтня 2024 року судом була прийнята уточнена позовна заява.

Ухвалою суду від 08 листопада 2024 року було закрите підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті.

Позивач ОСОБА_1 та його представник, адвокат Примакова К.О. у судовому засіданні позовну вимоги підтримали та просили їх задовольнити.

Представником виконавчого комітету Довгинцівської районної в місті ради Н.В. Таборовець, надано заяву у якій просить розглядати справу без участі їхнього представника. Заперечень не мають та при винесенні рішення покладаються на розсуд суду.

Вислухавши позивача та його представника, свідків, дослідивши матеріали справи на яких ґрунтується позов, оцінивши докази в їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер батько позивача - ОСОБА_3 , якому за життя на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 30.05.2000 року, належало домоволодіння АДРЕСА_1 (а.с. 13 - копія свідоцтва про смерть, а.с. 11 копія свідоцтва про народження, де батьком позивача зазначений ОСОБА_3 , а матір`ю ОСОБА_2 , а.с. 10 - копія свідоцтва про право на спадщину). За життя він заповіт не складав.

У відповідності до ч.1 та 2 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Згідно до ч.1 та 2 ст. ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Статтею 1261 ЦК України, передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Після смерті ОСОБА_3 , спадщину прийняла його дружина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 12 копія свідоцтва про шлюб), оскільки проживала зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, свідоцтва про право на спадщину не отримувала.

У відповідності до ч.3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , померла, та спадкоємцем першої черги за законом, є її син (позивач по справі) ОСОБА_1 .

У відповідності до ч.1 ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Згідно до ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.

Для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, яка відкрилася після смерті матері ОСОБА_2 , позивач звернувся до приватного нотаріуса Криворізького районного нотаріального округу Січкар Б.В., яка відкрила спадкову справу, однак відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки відсутній факт прийняття спадкового майна (спадкоємець пропустив строк для прийняття спадщини; не надав документів, які підтверджують постійне проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини).

У відповідності до ст.. 1268 ЦК України, спадкоємець, який сумісно проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину.

В п.3.21 Наказу МЮ України №296/5 «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» вказано: Спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно до п 3.22 Наказу МЮ України №296/5 «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» вказано: У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем.

У позовній заяві позивач посилався, що на час смерті, матері ОСОБА_2 , останній було 91 рік та в силу свого похилого віку та хвороб, вона потребувала догляду та допомоги, тому позивач з дружиною переїхали та постійно проживали з ОСОБА_2 по час її смерті.

Так, допитана в суді свідок ОСОБА_4 пояснила, що є дружиною позивача. За адресою АДРЕСА_1 проживали батько та матір чоловіка (позивача по справі). ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивача ОСОБА_3 . Після його смерті вона разом з чоловіком переїхали проживати в будинок за вказаною адресою, щоб доглядати за матір`ю чоловіка ОСОБА_2 , якій на той час було повних 83 роки та вона в силу свого похилого віку та хвороб, потребувала догляду. За вказаною адресою вона разом з чоловіком ( позивачем по справі) проживали по час смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в віці 91 рік.

Допитаний в залі судового засідання в якості свідка ЗОСОБА_5 пояснив, що є сусідом позивача, який мешкає разом з дружиною ОСОБА_4 за адресою АДРЕСА_1 . Раніше в цьому будинку проживали батьки позивача ОСОБА_3 та ОСОБА_2 . Коли в 2015 році помер батько позивача, то останній разом з дружиною фактично переїхали до матері та доглядали її. Матір позивача бала похилого віку, хворіла та потребувала постійної допомоги. Позивач проживав та разом з дружиною за вказаною адресою, доглядали ОСОБА_2 по час її смерті, поховали її.

Відповідно до акту квартального уповноваженого від 16.06.2024 року, позивач по справі ОСОБА_1 постійно проживав за адресою АДРЕСА_1 разом з матір`ю ОСОБА_2 по час її смерті по ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Судом була витребувана спадкова справа, яка була відкрита після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Спадкова справа відкрита за заявою позивача. Окрім позивача ніхто з заявою про прийняття спадщини не звертався. В матеріалах спадкової справи мається довідка, відповідно до якої ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час смерті в будинку за адресою АДРЕСА_1 ,була зареєстрована одна.

Спадкодавець на час смерті була зареєстрована в будинку по АДРЕСА_1 , а позивач зареєстрований АДРЕСА_2 .

Таким чином нотаріус безпосередньо пов`язує сумісне проживання спадкоємця зі спадкодавцем, реєстрацією за однією адресою, а вони були зареєстрованими за різними адресами, то нотаріус не вважає, що позивач сумісно не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в своїй Постанові від 01 серпня 2018 року по справі № 212/9157/15-ц, при розгляді аналогічної справи зазначає:

Відповідно до статті 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

На підставі частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статті 1270 ЦК, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пунктах 2, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, факту прийняття спадщини відповідно до статті 549 ЦК Української РСР 1963 року.

Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.

У статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що місце перебування особи - це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.

Таким чином, місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться.

Згідно статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

З аналізу наведених норм можна дійти висновку про те, що законодавець не пов`язує місце відкриття спадщини з місцем реєстрації спадкодавця, а відповідно до статті 1221 ЦК України ототожнює його з останнім місцем проживання останнього, яке може знаходитися поза межами його реєстраційного обліку.

При цьому відсутність реєстрації спадкодавця за останнім його місцем проживання, зокрема за місцем проживання спадкоємця, не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини частини третьої статті 1268 ЦК України підтверджуються достатністю інших належних і допустимих доказів.

Таким чином фактично законодавство пов`язує фактичне проживання спадкоємця зі спадкодавцем на час відкриття спадщини за одною адресою, а не факт реєстрації та відповідними записами про реєстрацію в паспортах.

Аналогічна позиція зазначена і в Постанові Верховного суду від 17.01.2022 року по справі № 643/790/20. У вказаній постанові Верховний суд також зазначив:

відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.

Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Місцем проживання фізичної особи згідно з частиною першою статті 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Статтями 2, 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Таким чином, відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані заявником, та оцінені судом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами, як письмовими, речовими доказами.

В ч.1 ст. 77 ЦПК України зазначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування ( ст.80 ЦПК України,.

Згідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За таких підстав суд оцінивши докази, які ґрунтуються на повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню.

Пунктом 5 частини 3 статті 133 ЦПК України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу.

Згідно частини 1 статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися (частина 3 статті 137 ЦПК Ураїни).

Позивач про справі не заявляє вимог що до стягнення судових витрат.

Керуючись ст. ст.12, 13, 81, 141, 247, 258, 259, 263, 265, 268, 354, 355 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Встановити, що спадкоємець ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , постійно проживав зі спадкодавцем ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час відкриття спадщини, а саме з серпня 2021 року по час смерті ОСОБА_2 по ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя: С. В. Ткаченко