РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2024 року м.Харків

Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючої судді - Лисиченко С.М.,

за участю: секретаря судового засідання - Кот Я.А.,

представника позивачки - адвоката Шеіна І.В.,

розглянувши в режимі відеоконференції у відкритому підготовчому засіданні в залі суду в м. Харкові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, про позбавлення батьківських прав, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_3 звернулася до Київського районного суду м.Харкова із позовною заявою до відповідача ОСОБА_2 , третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, відповідно до якої просить: позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позову позивачка зазначила, що 17.08.2012 між нею та відповідачем зареєстрований шлюб, від якого ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_4 . Рішенням Київського районного суду міста Харкова по справі № 640/251/15-ц від 17.02.2015 шлюб між нею та відповідачем розірвано. Вказує, що з моменту розірвання шлюбу і по даний час відповідач бачив сина декілька разів, остання зустріч відбулася у 2017 році. Крім стягнених аліментів, які відповідач платив невчасно і не в повному обсязі, ніякої іншої матеріальної допомоги на утримання дитини не надавав і не надає, ухиляється від участі у вихованні дитини, не піклується про фізичний і духовний розвиток сина, не спілкується з дитиною взагалі, тобто не дбає про її нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей. Син не отримував від батька жодного подарунку на день народження, жодної іграшки. Все вищезазначене свідчить про те, що відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, що є підставою для позбавлення його батьківських прав.

Враховуючи вищезазначену поведінку відповідача, яка полягає у категоричному не бажанні виконувати свої батьківські обов`язки, позивачка не бачить іншого виходу окрім позбавлення його батьківських прав на дитину. Також зазначає, що на даний час вона перебуває у шлюбі із ОСОБА_5 . Фактично на даний час обов`язки батька по вихованню дитини виконує ОСОБА_5 . Між ним та дитиною склались довірчі та близькі стосунки і дитина відноситься до нього, як до батька. У цей же час дина навіть не знає, як виглядає відповідач і не має із ним жодних контактів, а тому позбавлення батьківських прав негативно не вплине на психологічний стан дитини, а матеріальні інтереси дитини не залежать від результатів розгляду цього спору.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Київського районного суду м.Харкова від 20.10.2023 справу передано для розгляду головуючій судді Лисиченко С.М.

Ухвалою суду Київського районного суду м.Харкова від 24.10.2023 позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження. Цією ж ухвалою зобов`язано Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради надати суду письмовий висновок щодо доцільності позбавлення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

04.12.2023 до суду відповідачем ОСОБА_2 подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого вказує, що із доводами позивачки щодо самоусунення від виховання дитини повністю згоден. Він дійсно дуже давно не спілкується із дитиною і не планує вчиняти будь-яких дій направлених на відновлення такого спілкування. У зв`язку із викладеним вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню у повній мірі, у зв`язку із їх повною обґрунтованістю. Просить суд позов ОСОБА_1 по справі № 953/10340/23 задовольнити у повному обсязі.

У підготовчому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримав та прохав позов задовольнити, з підстав, що в ньому викладені.

Відповідач ОСОБА_2 в підготовче засідання не з`явився, про час, день та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку. У поданому до суду відзиві на позовну заяву прохав розглядати справу без його участі.

Представник третьої особи Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради в підготовче засідання повторно не з`явився, про час, день та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку. Причини неявки суду не відомі. Висновок органу опіки про доцільність позбавлення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Суд зазначає, стороною позивача, а також судом вживались заходи для отримання висновку органу опіки, шляхом безпосереднього звернення сторони позивача до органу опіки з відповідною заявою та надання відповідного переліку документів, а судом - шляхом надання додаткового строку відповідному органу та відкладення підготовчого засідання 04.05.2023, 29.06.2023, 19.07.2023, 22.09.2023, 21.11.2023, 14.12.2023,18.01.2024.

Однак не вчинення таких захисних дій з боку відповідного владного органу у вигляді неподання висновку не може слугувати підставою для зволікання у захисті з боку суду, адже здійснення правосуддя, захист прав та інтересів дітей не може ставитися у залежність від можливості здійснення владними органами своїх повноважень.

Зазначене узгоджується з подібним за змістом висновком Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 11.12.2023 у справі № 523/19706/19.

З огляду на зазначене, визнання відповідачем позову, суд, відповідно до частини 3 статті 200 ЦПК України, за результатами підготовчого засідання вважає за необхідне ухвалити рішення у даній справі, оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси дитини та інших осіб.

Суд, заслухавши пояснення представника позивачки, дослідивши письмові заяви по суті справи, докази наявні в матеріалах справи та оцінивши їх у сукупності, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, оскільки не заперечувалось сторонами, що ІНФОРМАЦІЯ_3 народився ОСОБА_4 , про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м.Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції складено відповідний актовий запис за №2533 та видано свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 . У графі відомості про батьки зазначено: мати - ОСОБА_6 , батько - ОСОБА_2 .

Рішенням Київського районного суду м.Харкова від 17.02.2015 розірвано шлюб між ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований 17 серпня 2012 року у Київському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції - актовий запис №405. Після розірвання шлюбу залишено позивачці прізвище « ОСОБА_7 ».

Відповідно до даних свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 від 19.09.2020, між ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , укладено шлюб, зареєстрований 19 вересня 2020 року Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), актовий запис №3008. Прізвище після реєстрації шлюбу: чоловіка - ОСОБА_8 , дружини - ОСОБА_8 .

Згідно даних постанови про відкриття виконавчого провадження та і Інформації про виконавче провадження від 07.10.2023, державним виконавцем Київського ВДВС у місті Харкові СМУМЮ Виглазовою Н.С. 15.08.2013 відкрито виконавче провадження ВП НОМЕР_5 з примусового виконання виконавчого листа №640/3346/2013, виданого 03.06.2013 Київським районним судом м.Харкова про стягнення зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 аліментів на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі частини від його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму щомісячно, починаючи з 26.02.2013 і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до даних розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, складеного 10.10.2023 державним виконавцем Київського ВДВС у місті Харкові СМУМЮ Виглазовою Н.С. при примусовому виконанні виконавчого листа №640/3346/2013, виданого 03.06.2013 Київським районним судом м.Харкова про стягнення зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 аліментів на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі частини від його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму щомісячно, починаючи з 26.02.2013 і до досягнення дитиною повноліття. У період з 07.08.2015 та станом на 10.10.2023 борг ОСОБА_2 по аліментам складає 192747,49 гривень.

Згідно даних листа директора КЗ «Харківська гімназія №52 Харківської міської ради» від 12.10.2023 №Ш-0-2/13/01-34, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , навчався у закладі з 2-го класу (наказ ХЗОШ №52 про зарахування № 63-у від 29.08.2019), був відрахований з 5-го класу (наказ ХЗОШ №52 про відрахування № 74-у від 24.10.2022). Зі слів класного керівника 4-А класу ОСОБА_9 та класного керівника 5-А класу ОСОБА_10 за час навчання батько хлопця ОСОБА_2 не брав участь, не цікавився і не телефонував, не приходив до школи з питань освітнього процесу свого сина ОСОБА_4 .

Відповідно даних довідки з місця проживання про склад сім`ї №1985, ОСОБА_6 постійно проживає за адресою: АДРЕСА_1 , де також зареєстрований ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Законодавство про охорону дитинства ґрунтується на Конституції України, Конвенції ООН про права дитини, відповідно до преамбули якої, дитині для повного й гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. Згідно зі статтею 9 Конвенції, держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню. Статтею 18 Конвенції про права дитини, передбачено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Крім цього, вказані правовідносини регулюються міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і складається із Закону України «Про охорону дитинства» від 21.06.2001 року №-2558-ІІІ, а також інших нормативно - правових актів, що регулюють суспільні відносини у цій сфері.

Відповідно до статей 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Відповідно до статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно зі статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього.

Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом із батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Право дитини на отримання належного сімейного виховання виникає у неї від народження.

Частиною 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Статтею 7 Сімейного кодексу України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Відповідно до статті 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Згідно статті 164 Сімейного кодексу України підставою для позбавлення батьків або одного з них батьківських прав є, зокрема, ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дітей, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо і лише при наявності вини в діях батьків.

Виключний характер позбавлення батьківських прав пояснюється тим, що воно може бути здійснено тільки судом. З цієї ж причини встановлений вичерпний перелік підстав позбавлення батьківських прав, який охоплює всі можливі способи порушення батьками прав і інтересів дитини.

Будь-яка з підстав для позбавлення батьківських прав, перелічена в статті 164 Сімейного кодексу України, є критерієм протиправної поведінки батьків по відношенню до своєї дитини.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 15, абзаці 2 пункту 16 постанови №3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» встановлено, що розглядаючи справи даної категорії, судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування вирішується лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи та характеру ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зав`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зав`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (параграф 100).

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 Сімейного кодексу України), та є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків.

Згідно зі статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, що визначено частино 2 статті 77 ЦПК України.

Згідно частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання ( частина 1 статті 82 ЦПК України).

Як було встановлено судом та не заперечувалося відповідачем, ОСОБА_2 за власною ініціативою самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до свого неповнолітнього сина, без поважних причин залишивши його без батьківської уваги та турботи, останній раз бачив малолітнього сина в 2017 році, при цьому має місце відсутність перешкод у спілкуванні з дитиною та позивачкою доведено, що поведінка відповідача відносно його сина є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками та суперечить інтересам дитини.

Визнанні відповідачем обставини підтверджуються дослідженими судом доказами. У суду не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання відповідачем.

З огляду на зазначене суд вважає доведеними в межах розгляду даної справи підстави для позбавлення відповідача батьківських прав. При цьому, судом враховано, що на даний час малолітній ОСОБА_4 проживає у родині разом з позивачкою - його матір`ю та її чоловіком від другого шлюбу - ОСОБА_5 , який фактично виконує обов`язки батька по вихованню дитини. Між ОСОБА_5 та малолітньою дитиною склались довірчі та близькі стосунки, дитина відноситься до нього, як до батька.

Суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до статті 169 Сімейного кодексу України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.

Питання про розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до положень статті 142 ЦПК України.

Частиною 2 статті 142 передбачено, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

З огляду на зазначене, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір у розмірі 536,80 гривень.

На підставі частини 1 статті 142 ЦПК України, частини 3 статті 7 Закону України «Про судовий збір», у зв`язку з визнанням позову відповідачем позивачу слід повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову у розмірі 536,80 гривень.

На підставі викладеного, керуючись статтями 12, 247, 258-259, 263-265, 268 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, про позбавлення батьківських прав - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьківських прав у відношенні дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 536 (п`ятсот тридцять шість) гривень 80 копійок.

Зобов`язати Головне управління Державної казначейської служби України у Харківській області повернути з державного бюджету ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (РНОКПП: НОМЕР_3 ), 50 відсотків сплаченого нею судового збору в сумі 536 (п`ятсот тридцять шість) грн. 80 коп., що було сплачено згідно з квитанцією про сплату №8032-5605-2273-1214 від 10.10.2023 в сумі 1073,60 гривень, призначення платежу: *;101; НОМЕР_3 ;Судовий зб?р, за позовом ОСОБА_1, Київський районний суд м. Харкова.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Відомості щодо учасників справи:

позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 ;

відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_2 ;

третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, , адреса:61002, вул. Чернишевська, 55.

Суддя- С.М. Лисиченко

Повний текст судового рішення складено 29 лютого 2024 року.