ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«14» травня 2024 року

м. Харків

справа № 645/6714/23

провадження № 22ц/818/1961/24

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В. (суддя-доповідач),

суддів Мальованого Ю.М., Маміної О. В.,

за участю секретаря Волобуєва О.О.,

учасники справи:

заявниця - ОСОБА_1 ,

заінтересовані особи - Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 13 березня 2024 року в складі судді Іващенко С.О.

в с т а н о в и в:

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області звернулася до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення.

Заява мотивована тим, що 30 жовтня 2023 року вона звернулася до територіального органу Пенсійного фонду України з проханням призначити пенсію за віком, однак рішенням № 44 від 03 листопада 2023 року відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 28 років, а саме не враховано трудову книжку, серія НОМЕР_1 , дата заповнення 03 січня 1980 року, на титульній сторінці якої значиться запис про зміну прізвища російською мовою з « ОСОБА_2 » на « ОСОБА_3 » виконаний неналежним чином, а саме відсутня повно інформація про первинний документ, на підставі якого здійснено запис; період навчання з 01 вересня 1980 року по 17 червня 1982 року, оскільки в дипломі зазначено прізвище « ОСОБА_2 » не відповідає прізвище « ОСОБА_4 » згідно паспортних даних.

Отже Головним управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області було відмовлено в призначенні пенсії за віком через не підтвердження зміни прізвища « ОСОБА_2 » на « ОСОБА_3 », а також запис про зміну імені особи в трудовій книжці, серія НОМЕР_1 , здійснено з порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників.

Зазначила, що Донецький технікум промислової автоматики знаходиться на тимчасово окупованій території, а зміна дошлюбного прізвища з « ОСОБА_2 » на « ОСОБА_3 » була здійснена у 1983 році у зв`язку з реєстрацією шлюбу, який було укладено на території російської федерації, і отримати будь-які підтверджуючі документи щодо дошлюбного прізвища не має можливості.

Просила встановити факт належності ОСОБА_1 трудової книжки, серія НОМЕР_1 , дата заповнення 03 січня 1980 року, на титульній сторінці якої значиться запис про зміну прізвища російською мовою з « ОСОБА_2 » на « ОСОБА_3 »; встановити факт належності ОСОБА_1 диплому серії НОМЕР_2 , виданий Донецьким заочним гірничим технікумом 17 червня 1982 року, реєстраційний № НОМЕР_3 , на ім`я ОСОБА_5 .

Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 13 березня 2024 року справу залишено без розгляду.

На вказану ухвалу суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила ухвалу скасувати та справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду, здійснити розподіл судових витрат.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права, неправильно застосував норми матеріального права. Так, не звернув увагу на те, що встановлення факту належності правовстановлюючого документа їй необхідно для реалізації права на пенсійне забезпечення, оскільки документи, якими вона підтверджує свій страховий стаж, містять розбіжності з її паспортними даними, а тому необхідно надати уточнюючі докази їх належності їй. Також, просила здійснити розподіл судових витрат.

Відзивів на апеляційну скаргу від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило.

До суду апеляційної інстанції учасники справи, будучи належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, не з`явилися. 12 квітня 2024 року до суду апеляційної інстанції від ОСОБА_1 надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. В ній вона зазначила, що апеляційну скаргу підтримує. Клопотань щодо відкладення розгляду справи від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило. У зв`язку з чим суд апеляційної інстанції уважав за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи на підставі частини другої статті 372 ЦПК України.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно задовольнити частково, ухвалу суду скасувати.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що встановлення зазначеного факту необхідно ОСОБА_1 для нарахування пенсії, а тому вбачається спір про право.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про відмову у призначенні пенсії № 44 від 03 листопада 2023 року, відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком. За доданими документами до страхового стажу не враховано: трудову книжку, серія НОМЕР_1 , дата заповнення 03 січня 1980 року, оскільки на титульній сторінці запис про зміну прізвища з « ОСОБА_2 » на « ОСОБА_3 » виконаний неналежним чином, а саме відсутня повно інформація про первинний документ, на підставі якого здійснено запис; період навчання з 01 вересня 1980 року по 17 червня 1982 року, оскільки в дипломі зазначено прізвище « ОСОБА_2 » не відповідає прізвище « ОСОБА_4 » згідно паспортних даних (а.с.15).

Як вбачається з копії свідоцтва про народження ОСОБА_5 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.16).

За копією свідоцтва про народження батьками ОСОБА_6 є ОСОБА_7 та ОСОБА_8 (а.с.17).

З копії свідоцтва про розірвання шлюбу № НОМЕР_4 від 04 жовтня 1994 року вбачається, що шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 розірвано (а.с.25).

З витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 6 від 02 вересня 2022 року вбачається, що у зв`язку із реєстрацією шлюбу 15 лютого 2012 року ОСОБА_8 змінила своє прізвище на « ОСОБА_4 » (а.с.26).

Матеріали справи містять копію диплому, серія НОМЕР_2 від 17 червня 1982 року на ім`я « ОСОБА_5 , відповідно до якого вона в 1980 році вступила до Донецького технікуму промислової автоматики і в 1982 році закінчила повний курс Донецького заочного гірничого технікуму по спеціальності бухгалтерський облік (а.с.24).

З трудової книжки, серія НОМЕР_1 , дата заповнення 03 січня 1980 року вбачається прізвище « ОСОБА_2 », « ОСОБА_3 », « ОСОБА_1 . Також мається запис «на основании свидетельства о браке НОМЕР_5 считать «Кулешова» (а.с.18-23).

Відповідно до статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (частина перша статті 293 ЦПК України).

Як вбачається з пункту 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, перелік яких визначений частиною першою статті 315 ЦПК України.

Пунктом 6 частини 1 статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Перелік юридичних фактів, що підлягають установленню в судовому порядку, визначений у частині першій статті 315 цього Кодексу, не є вичерпним.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них має залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, при цьому має бути з`ясована мета його встановлення;

встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлено спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови.

Чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Відповідні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 16 червня 2021 року № 643/6447/19 (провадження № 61-14968св20), від 03 лютого 2021 року у справі № 644/9753/19 (провадження № 61-14667св20), від 18 листопада 2020 року у справі № 554/3600/19 (провадження № 61-8937св20), від 25 листопада 2020 року у справі № 636/4087/19 (провадження № 61-13847св20), від 19 червня 2019 року у справі № 752/20365/16-ц (провадження № 61-24660св18), від 05 грудня 2019 року у справі № 750/9847/18 (провадження № 61-18230св19).

Таким чином, юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника. В порядку окремого провадження розглядаються справи за заявою фізичних осіб про встановлення фактів, якщо встановлення фактів не пов`язується з наступним вирішенням спору про право, і чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до частини четвертої статті 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Звертаючись до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, ОСОБА_1 обґрунтовувала свої вимоги тим, що у трудовій книжці запис про зміну прізвища з « ОСОБА_2 » на « ОСОБА_3 » здійснено з порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, а щодо диплому про освіту не надано підтверджуючих документів про зміну прізвища « ОСОБА_2 » на « ОСОБА_3 ». У зв`язку з цим Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області відмовило їй у призначенні пенсії через неможливість зарахування періодів роботи та навчання до страхового стажу.

Як вбачається з матеріалів справи рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про відмову у призначенні пенсії № 44 від 03 листопада 2023 року, відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком. За доданими документами до страхового стажу не враховано: трудову книжку, серія НОМЕР_1 , дата заповнення 03 січня 1980 року, оскільки на титульній сторінці запис про зміну прізвища з « ОСОБА_2 » на « ОСОБА_3 » виконаний неналежним чином, а саме відсутня повна інформація про первинний документ, на підставі якого здійснено запис; період навчання з 01 вересня 1980 року по 17 червня 1982 року, оскільки в дипломі зазначено прізвище « ОСОБА_2 » не відповідає прізвище « ОСОБА_4 » згідно паспортних даних.

Отже, метою встановлення факту належності правовстановлюючих документів, а саме трудової книжки та диплому, є реалізація заявницею права на пенсійне забезпечення.

Чинне законодавство не передбачає можливості підтвердження трудового стажу судовим рішенням. Разом з тим, суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу, наприклад, трудової книжки, іншого документа про трудовий стаж.

Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637.

У пункті 26 наведеного вище Порядку визначено, що якщо ім`я, по батькові та прізвище, які зазначені в документі, що підтверджує трудовий стаж, не збігаються з ім`ям, по батькові або прізвищем особи за паспортом або свідоцтвом про народження, факт приналежності цього документа даній особі може бути встановлено у судовому порядку.

Законом прямо віднесено встановлення юридичного факту належності правовстановлюючих документів до справ окремого провадження (розділ IV ЦПК України).

Зазначене відповідає висновкам, які викладено у постановах Верховного Суду від 15 вересня 2021 року у справі № 733/324/21(провадження № 61-11108св21), від 25 листопада 2020 року у справі № 636/4087/19 (провадження № 61 - 13847св20).

3 урахуванням наведеного, вимоги ОСОБА_1 про встановлення факту належності їй трудової книжки, серія НОМЕР_1 , дата заповнення 03 січня 1980 року, на титульній сторінці якої значиться запис про зміну прізвища російською мовою з « ОСОБА_2 » на « ОСОБА_3 », а також диплому серії НОМЕР_2 , виданий Донецьким заочним гірничим технікумом 17 червня 1982 року, реєстраційний № НОМЕР_3 , на ім`я « ОСОБА_5 за загальним правилом можуть бути предметом розгляду суду у порядку, передбаченому главою 6 розділу IV ЦПК України.

Заявниця як в обґрунтуванні заяви, так і в прохальній частині не просила встановити факт перебування у трудових відносинах чи факт наявності її права на пенсію, не оскаржує дії та рішення заінтересованих осіб, а просила встановити саме факт належності їй правовстановлюючих документів - трудової книжки і диплому про освіту, що викликає лише юридичні наслідки, зокрема, виникнення права на зарахування періоду роботи і навчання до трудового стажу для призначення пенсії, що відповідає положенням частини 1статті 315 ЦПК України.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність спору про право і залишення заяви без розгляду.

На підставі викладеного відповідно до пункту 4 частини 1 статті 379 ЦПК України оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду.

Пунктом 37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року визначено, що якщо судом апеляційної інстанції скасовано ухвалу суду першої інстанції, яка перешкоджає розгляду справи, з передачею справи на розгляд до суду першої інстанції, то розподіл сум судового збору, пов`язаного з розглядом відповідної апеляційної та/або касаційної скарги, здійснюється судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи згідно із загальними правилами ЦПК України.

Оскільки наразі вирішується лише процесуальне питання, а не розглядається справа по суті, підстав для розподілу судового збору за розгляд справи апеляційним судом не вбачається, тому вимога ОСОБА_1 , викладена в апеляційній скарзі, щодо вирішення питання про стягнення судового збору за подання апеляційної скарги на цій стадії не вирішується.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.6 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.379, ст. ст. 381-384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 13 березня 2024 року - скасувати.

Справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді Ю.М. Мальований

О. В. Маміна

Повний текст постанови складено 14 травня 2024 року.