ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/598/24 Справа № 201/599/23 Суддя у 1-й інстанції - Батманова В. В. Суддя у 2-й інстанції - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 лютого 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Демченко Е.Л., Пищиди М.М.

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25 вересня 2023 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів, -

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів.

Позовні вимоги ОСОБА_1 мотивовані тим, що у період з 19 липня 2022 року по 04 серпня 2022 року вона перерахувала ОСОБА_2 на його вимогу, аванс - грошові кошти у сумі 44658,00 грн. для виконання будівельних робіт в санвузлі за адресою АДРЕСА_1 . Вказані кошти були прийняті відповідачем для виконання свого зобов`язання.

16 серпня 2022 року з отриманої суми відповідачем на картковий рахунок було повернуто позивачці 10 000,00 грн. за неякісно виконані відповідачем роботи. Одночасно відповідач відшкодував вартість пошкодженого ним трапу для душової кабіни фірми RAVАК у розмірі 4395,0 грн.

Проте, суттєві умови договору підряду погоджені не були, а саме ціна, перелік робіт, не було визначено строк їх виконання, календарний план-графік, не розроблено проектно-кошторисну документацію, тощо.

Роботи на залишок коштів у розмірі 34 658,00 грн. відповідачем станом на 05 грудня 2022 року не виконані.

03 жовтня 2022 року та 09 листопада 2022 року позивачка направляла відповідачу претензію щодо виконання робіт та досудову вимогу про повернення коштів. Проте, відповідач спочатку уникав вручення листів, а згодом письмово відмовився отримувати лист-претензію.

Позивачка вказує, що будь-яких правових підстав для отримання і збереження грошових коштів в сумі 34 658,00 грн у відповідача не виникло ні до їх отримання, ні після, оскільки домовленість про виконання певних робіт, їх обсяг та вартість з ним досягнута не була, що вказує на відсутність між сторонами погодження суттєвих умов договору.

Оскільки з боку відповідача роботи проведені не були, тому позивач вважає, що передані йому кошти у розмірі 34 658,00 грн. є майном, набутим ним без достатньої правової підстави.

Враховуючи викладене, з урахуванням доповнень до позову, позивачка просила стягнути з відповідача вказану суму грошових коштів.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25 вересня 2023 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ..

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою на підтвердження своїх позовних вимог не надано жодних належних та достатніх доказів безпідставного отримання коштів відповідачем.

Крім того суд вказав, що сума, яку позивачка просить стягнути з відповідача, не відповідає дійсному розрахунку зазначеному у позові, оскільки вона має становити 30 263,00 грн. (44 658,00 грн. - 14 395,00 грн. = 30 263,00 грн.).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просила рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що помилковим є висновок суду про те, що позивачем здійснено невірний розрахунок суми. Що підлягає до стягнення, оскільки сума в розмірі 4 395,00 грн. була сплачена відповідачем за пошкодження ним трапу для душової кабіни. Крім того, апелянт вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що до спірних правовідносин не може бути застосована ст. 1212 ЦК України, оскільки в даному випадку, суд мав би застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм.

У відзиві на апеляційну скаргу, представник ОСОБА_2 - адвокат Негробов О.В. просив апеляційну скаргу залишити без задоволення.

При цьому, у заяві від 16 листопада 2023 року, представник ОСОБА_2 - адвокат Негробов О.В. просив стягнути з позивачки витрати на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 4000,00 грн..

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України).

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Отже, враховуючи викладене апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25 вересня 2023 року підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику як малозначна.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду без змін, з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з їх недоведеності.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Так, матеріалами справи та судом першої інстанції встановлено, що у період з 19 липня 2022 року по 04 серпня 2022 року ОСОБА_1 було перераховано ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 44 658,00 грн. для виконання будівельних робіт в санвузлі за адресою АДРЕСА_1 .

Вказані кошти були прийняті відповідачем для виконання свого зобов`язання.

16 серпня 2022 року з отриманої суми відповідачем на картковий рахунок було повернуто позивачці 10 000,00 грн. за неякісно виконані відповідачем роботи.

Одночасно відповідач відшкодував вартість пошкодженого ним трапу для душової кабіни фірми RAVАК у розмірі 4 395,00 грн..

Зі змісту долученого до матеріалів справи аудіозапису «Запись_вызовов_Оксана_Тополь1_220814_193335.m4а» вбачається, що і позивачка, і відповідач підтверджують наявність між ними договірних правовідносин.

Відповідно до ст.ст. 202, 205 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач та відповідач є сторонами правочину.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Положеннями ст. 615 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання частково або у повному обсязі відповідно змінюються умови зобов`язання або воно припиняється.

В позовній заяві позивачка посилається на ст. 1212 ЦК України, як на правову підставу для стягнення коштів з відповідача.

Відповідно до ст. 1212 ЦК У країни особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків, зокрема внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені ч. 2 ст. 11 ЦК України. Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним. У разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст. 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Проте, позивачем на підтвердження своїх позовних вимог не надано жодних належних та достатніх доказів безпідставного отримання коштів відповідачем.

Більш того, недоведеним є факт того, на які цілі були надані кошти: чи то для виконання будівельних робіт, чи то для придбання будівельних матеріалів, а лише вказано, що відповідачем було повернуто 10 000, 00 грн. за неякісно виконані ним роботи (все ж таки виконані).

При цьому, колегія суддів не може погодитись із висновком суду першої інстанції про те, що сума, яку позивач просить стягнути з відповідача не відповідає дійсному розрахунку зазначеному у позові, оскільки вона має становити 30 263,00 грн. (44 658,00 грн. - 14 395,00 грн. = 30 263,00 грн.), так як відповідач відшкодував вартість пошкодженого ним трапу для душової кабіни фірми у розмірі 4 395,00 грн., а тому вказана сума не підлягає включенню.

Однак, вказане не є правовою підставою для скасування рішення суду.

Дослідивши зібрані у справі докази окремо й в їх сукупності, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно відмовив у задоволенні позовних вимог, оскільки жоден із наданих позивачкою документів не підтверджує доводи, які вона зазначала у позові.

Доводи апелянта в скарзі про помилковість висновку суду першої інстанції про те, що до спірних правовідносин не може бути застосована ст. 1212 ЦК України, оскільки в даному випадку, суд мав би застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм, - колегія суддів вважає необґрунтованими, безпідставними, та такими, що не впливають на законність оскаржуваного рішення, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно зі ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

За приписами ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно ст. 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Частинами 1-3 ст.13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у рішенні від 07 липня 1989 у справі «Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain» Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Позивачкою ні в суді першої інстанції, ні в апеляційній інстанції не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження заявлених позовних вимог, зокрема на підтвердження безпідставності набуття чи збереження отриманої грошової суми.

Відсутність правової підстави це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Вказаного колегією суддів встановлено не було.

Неподання стороною позивача належних і допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог є підставою для висновку колегії суддів про недоведеність та необґрунтованість позовних вимог, оскільки вони ґрунтуються лише на припущеннях.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи даний спір, суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно з`ясувавши обставини справи, оцінивши надані сторонами докази, дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ,.

Оскаржуване рішення як таке, що відповідає нормам матеріального та процесуального права повинне бути залишене без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

В зв`язку із залишенням апеляційної скарги без задоволення, відповідно до ст. 141 ЦПК України, сплачений апелянтом судовий збір за подання апеляційної скарги поверненню не підлягає.

При цьому, ч. 8 ст. 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст. 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (ст.ст. 12,46,56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

З матеріалів справи вбачається, що інтереси відповідача під час розгляду цивільної справи в суді апеляційної інстанції представляв адвокат Негребов О.В., який діяв на підставі договору про надання правової допомоги від 27 квітня 2023 року.

Згідно Додаткової угоди до договору про надання правничої допомоги від 27 квітня 2023 року та Акту прийому-передачі наданих послуг від 08 листопада 2023 року, загальний розмір наданої адвокатом правової допомоги в суді апеляційної інстанції складає 4 000,00 грн..

Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/WestAlliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).

З огляду на викладене, керуючись принципом справедливості та верховенства права, а також виходячи з критеріїв реальності адвокатських витрат, розумності їх розміру, колегія суддів вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4 000,00 грн..

Визначений розмір таких витрат є обґрунтованим та пропорційним до предмета спору.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25 вересня 2023 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4 000,00 грн..

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

М.М. Пищида