ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/818/21/24 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: про встановлення батьківства або материнства
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2024 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Яцини В.Б.

суддів колегії Бурлака І.В., Мальованого Ю.М.,

за участі секретаря судового засідання Зінченко М.О.,

розглянувши відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 лютого 2022 року, у справі № 638/17244/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Харківський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про визнання батьківства та стягнення аліментів,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа Харківський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про визнання батьківства та стягнення аліментів.

Позов мотивовано тим, що вона та відповідач перебували у фактичних шлюбних відносинах, проживали однією сім`єю, як чоловік та жінка, вели спільне господарство. ІНФОРМАЦІЯ_1 в них народився син - ОСОБА_3 . Запис про батька внесений на підставі ст. 135 СК України, оскільки ОСОБА_2 не визнає своє батьківство.

Позивач просить визнати ОСОБА_2 батьком неповнолітнього ОСОБА_3 , внести зміни до актового запису №3015 від 06.11.2012 року про народження ОСОБА_3 , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, а саме: у графі «прізвище» записати ОСОБА_4 , в графі «батько» записати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянин України, «ім`я», «по батькові», «народився(лася)», «місце народження», «мати дитини» - залишити без змін, стягнути на її користь аліменти у розмірі частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття, стягнути на її користь аліменти на утримання дружини за період до 2018 року в сумі 600 000 тисяч гривень.

28.02.2019 року заочним рішення Дзержинського районного суду м. Харкова позовні вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , третя особа Харківський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області про визнання батьківства та стягнення аліментів - задоволено.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 15.05.2019 року задоволено заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 28.02.2019 року по справі №638/17244/16-ц за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , третя особа Харківський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області про визнання батьківства та стягнення аліментів. Заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 28.02.2019 року по справі №638/17244/16-ц за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , третя особа Харківський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області про визнання батьківства та стягнення аліментів скасовано, справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 лютого 2022 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про визнання батьківства та стягнення аліментів - відмовлено у повному обсязі.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу та посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення скасувати, та задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що у розмові з її подругою відповідач визнавав своє батьківство. На даний час дитина проживає разом з позивачкою, яка вкрай обмежена у своїх матеріальних можливостях забезпечувати необхідне утримання дитини, отримує лише державну соціальну допомогу малозабезпеченій родині та державну допомогу одинокій матері.

У процесі розгляду справи були допитані свідки ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , які згідно заочного рішення суду від 28.02.2019 по цій справі підтвердили обставини викладені позивачкою у позові, а саме: відносини, зустрічі, деякий час сумісного проживання позивача з відповідачем, визнання відповідачем батьківства у розмовах, діях тощо.

В ході судового розгляду неодноразово призначалась судово-медична експертиза проте відповідач на відміну від позивачки не являвся до експертної установи для відібрання біологічних зразків, а тому з його вини вона не була проведена. Вказує, що суд належним чином повідомляв відповідача про судові засідання та виклики до експерта, зокрема за адресою реєстрації його проживання та за місцем його роботи, на які відповідач не відреагував.

Вважає, що суд не звернув уваги на вищевказані обставини, не надав належної оцінки доказам, відмови і ухилення відповідача у наданні зразків для проведення експертного дослідження та помилково не застосував норму частини першої статті 109 ЦПК України, яка передбачає, що у разі такого ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд може визнати спірне батьківство. Вказана правова позиція була висловлена у постанові ВС від 15.04.2021 у цивільній справі № 645/1098/18. Тому вважає висновки суду про те, що сторони не сприяли проведенню судової експертизи, а суд не взмозі примусово відібрати біологічні зразки для досліджень - такими, що не враховує ухилення відповідача від проведення експертизи та не відповідає вказаній нормі ЦПК України, та просила призначити по справі судову молекулярну-генетичну експертизу.

У відзиві на апеляційну скаргу представниця відповідача ОСОБА_2 - адвокат Бикова О.Ю. просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги у повному обсязі та залишити в силі оскаржене рішення Дзержинського районного суду м. Харкова у цій справі.

Вважає, що рішення суду постановлено законно, обґрунтовано та з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, просить апеляційний суд взяти до уваги наступне.

Вважає, що позивачка діючи недобросовісно ініціювала розгляд справ про стягнення аліментів на утримання сина, вводячи суди в оману щодо батьківства відповідача. Доказів спільного проживання та спільного ведення господарства позивачкою не надано.

Усі питання до доводів скарги щодо неналежного повідомлення відповідача ОСОБА_2 були вирішені ухвалою суду першої інстанції про скасування свого заочного рішення.

Наполягає на тому, що відповідач не отримував вчасно процесуальні документи по цій справі, а згодом суд та експертна установа не відреагували її заяви не знімати з проведення судову експертизу, оскільки відповідач не встигав вчасно доставити свої біологічні зразки, чому завадили також перебування відповідача у зоні АТО, та застосовані згодом Україною карантинні заходи по запобіганню поширенню коронавірусу. З огляду на це сторона відповідача наполягала на віддаленому відібранні зразків, натомість проти цього виступала позивачка.

Зазначила, що позивачка зловживає своїми правами, що може негативно впливати на майновий стан відповідача, на утриманні якого вже перебувають троє неповнолітніх дітей.

Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, пояснення позивачки та представниці відповідача - адвоката Бикової О.Ю., розглянула справу за відсутності учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, які не з`явилися у судове засідання, що відповідно до ст. 372 ЦПК України не перешкоджає її розгляду.

Відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України колегія суддів перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам оскаржене рішення суду першої інстанції не відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції зазначив, що

Належних та допустимих доказів спільного проживання або ведення спільного господарства суду не надано.

Фотографії, які містять в матеріалах справи і додаються позивачем в якості сімейних, суд не може взяти до уваги, оскільки позивач сама в судовому засіданні вказала, що вони зроблені штучно в якості жарта її друзів, тобто не відповідають дійсності.

Щодо показань свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 - суд критично ставиться до показань свідків щодо підтвердження ведення спільного господарства, оскільки станом на період, про який вказує позивачка, відповідач перебував у зареєстрованому шлюбі.

Суд також критично ставиться до показань свідка ОСОБА_10 , оскільки його пояснення також лише підтверджують факт перебування ОСОБА_2 у спірний період часу у зареєстрованому шлюбі та наявність дітей від цього шлюбу.

Сторони не заперечували, що відповідач не спілкується з дитиною, про визнання батьківства щодо якої заявлено позов, не надає будь-якої систематичної матеріальної допомоги на утримання дитини.

Висновок судової молекулярно-генетичної (судово-біологічної, судово-генетичної) експертизи має важливе значення в процесі дослідження факту батьківства.

В судовому засіданні позивачкою заявлене клопотання про звільнення від доказування, яке обґрунтоване наявністю судового рішення у справі №640/2356/20, в мотивувальній частині якого зазначено факт, що вона є колишньою дружиною відповідача.

Дане клопотання та твердження спростовуються копією рішення Окружного адміністративного суду м.Києва у справі №640/2356/20 від 27.04.2020р. та копією ухвали Окружного адміністративного суду м.Києва від 29.06.2021р. про виправлення описки у вказаному вище судовому рішенні в частині виключення з описової частини словосполучення «колишня дружина».

Незважаючи на неодноразове призначення судом експертизи, сторони по справі не сприяли проведенню експертизи, не надали біологічні зразки, а суд в свою чергу не має повноважень для примусового відібрання біологічних зразків.

У відповідності до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищевикладене, всі надані сторонами докази, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачем не доведено факт батьківства, і враховуючи, що інші позовні вимоги є похідними, відмовляє у задоволенні вимог в повному обсязі.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

Відповідно до статті 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Положеннями статей 125, 126, 135 СК України врегульовано питання про визначення походження дитини якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою.

Відповідно до частини другої статті 125 СК України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: 1) за заявою матері та батька дитини; 2) за рішенням суду.

Частиною першою статті 126 СК України передбачено, що походження дитини від батька визначається за заявою жінки чи чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до статті 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини.

Згідно з частиною першою статті 135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

При вирішенні спору про визнання батьківства суд приділяє особливу увагу інтересам дитини, не ігноруючи при цьому інтереси ймовірного біологічного батька.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_5 є матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 .

Запис про батька дитини внесений відповідно до ст. 135 Сімейного кодексу України.

Згідно з витягом з актового запису позивач змінила прізвище на « ОСОБА_4 », прізвище дитини змінено на « ОСОБА_4 », в актовий запис внесено відповідні зміни.

В графі «батько» зазначено ОСОБА_2 , відомості внесені в порядку ст. 135 Сімейного кодексу України.

Вказані відомості в судовому засіданні визнані сторонами як факти, та ними не заперечувались.

ОСОБА_11 перебувала на обліку в управління соціального захисту населення Шевченківського району Харківської міської ради та отримувала державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям, а також допомогу одиноким матерям

Сімейний кодекс України не визначає будь-яких особливостей предмету доказування у цій категорії справ. Доказами у справі про визнання батьківства можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. За загальним правилом визнання батьківства на підставі частини другої статті 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи. Для визнання батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства. Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи.

Указане відповідає правовому висновку, викладеному у постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 591/6441/14-ц, провадження № 61-6030св18.

Згідно роз`яснень, які містяться у постанові Верховного Суду від 25 серпня 2020 року по справі №478/690/18 висновок судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи є підставою для категоричного висновку для визнання батьківства, оскільки ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини і його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства.

Позивачка ОСОБА_1 стверджує, що відповідач ОСОБА_2 є батьком дитини, і вони мали близькі стосунки, вели спільне господарство, проживали як чоловік та жінка, не перебуваючи у зареєстрованому шлюбі.

На підтвердження даних обставин, позивачка вказує на показання свідків та наявність спільних фото.

Позивачка стверджує, що факт проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та ведення спільного господарство мали місце до 2018 року, і саме цим обґрунтовує позовні вимоги щодо стягнення аліментів на утримання дружини.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 перебував у шлюбі з ОСОБА_12 , який зареєстровано 07.08.1999 в Управлінні реєстрації актів громадського стану Чернігівської міської ради Чернігівської області. За час перебування у шлюбі мають двох спільних дітей, ОСОБА_13 , 2003 р.н. та ОСОБА_14 , 2010 р.н.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 07 грудня 2022 року у справі була призначена судова молекулярно-генетична експертиза.

Як свідчать матеріали справи, за клопотання ОСОБА_1 неодноразово у справі судом першої інстанції призначалась судова молекулярно-генетична експертиза, на вирішення якої ставилися питання щодо батьківства відповідача, але судова експертиза не була проведена внаслідок неявки відповідача до експертної установи для надання зразків біологічного матеріалу.

Відповідно до ст. 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Однак при цьому судом першої інстанції не було забезпечено явку відповідача ОСОБА_2 до експертної установи для надання зразків біологічного матеріалу, внаслідок чого судовими експертами було направлено до суду повідомлення про неможливість проведення експертизи. При цьому суд не роз`яснив відповідачу ОСОБА_2 передбачені ст. 109 ЦПК України наслідки ухилення від участі в експертизі.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

За таких обставин, оскільки суд першої інстанції не здійснював належне управління справою відповідно до вказаної у статті 2 ЦПК України мети, та не забезпечив належне проведення призначеної судом судової експертизи, колегія суддів вважає не доведеним доводи скарги про умисне ухилення відповідача від проведення судової експертизи.

Тому, діючи відповідно до ст. 367 ЦПК України з метою усунення порушення принципу судового керівництва, з метою забезпечення рівного права кожної зі сторін у наданні доказів на обґрунтування своїх доводів та заперечень щодо предмету спору ухвалою від 07 грудня 2022 року за підставі заявленого у апеляційній скарзі позивачки клопотання суд апеляційної інстанції призначив по справі молекулярно-генетичну експертизу.

Висновком експерта від 31.10.2023 року №СЕ-19/121-23/15057-БД встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 може бути біологічним батьком малолітнього ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Ймовірність даної події складає 99,8%.

Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі сукупності доказів. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК України, згідно з якими жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення.

Доказами у зазначеній категорії справ можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності.

Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі частини другої статті 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи.

Враховуючи відповідно до ст. 89 ЦПК України наявні у справі докази у їх сукупності та взаємному зв`язку, надані в суді першої інстанції покази свідків, досліджені фотокартки та переписку в месенджері, висновок молекулярно-генетичної експертизи, який відповідачем не був заперечений, колегія суддів відповідно до вказаної норми матеріального права та згаданих правових висновків касаційного суду дійшла до висновку, що позивачем надано належні та допустимі докази, які у своїй сукупності надають можливість визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 батьком малолітнього ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Також важливим є те, що, визнання ОСОБА_2 батьком малолітньої дитини ОСОБА_15 , відповідає якнайкращім її інтересам щодо визначення її походження та відповідної участі обох батьків у вихованні та утриманні.

Щодо вимог про стягнення аліментів.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом (пункт 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів").

Положеннями частини третьої статті 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у СК України.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Положеннями статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового та духовного розвитку. Сюди входить належне харчування, житло, одяг. Батьки несуть відповідальність за забезпечення належного життєвого рівня дитини. Держава має вживати необхідних заходів щодо надання допомоги батькам у здійсненні цього права.

За змістом статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

У пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" судам роз`яснено, що, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Аліменти на дитину стягуються з дня пред`явлення позову, а заявлена вимога про стягнення аліментів разом із вимогою про визнання батьківства посилює захист права дитини на належне утримання, які у цьому випадку будуть стягуватись за весь час розгляду справи про встановлення батьківства, що усуне необхідність порушувати питання про стягнення аліментів за минулий період (схожа за змістом правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15 червня 2022 року у справі № 234/10082/18).

Враховуючи, що ОСОБА_2 визнано батьком дитини ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , відтак згідно зі статтею 180 СК України відповідач зобов`язаний утримувати свою дитину до досягнення ним повноліття.

Визначаючи розмір аліментів, який підлягає стягненню з відповідача, суд апеляційної інстанції також ураховує матеріальний стан сторін, потребу дитини в матеріальному забезпечені з боку обох батьків, працездатний вік відповідача, вважає за необхідне з урахуванням наданих відповідачем доказів про наявність у нього на утриманні ще двох неповнолітніх дітей, стягнути з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини у розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви 31 жовтня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття.

Щодо вимог про внесення змін до актового запису.

Відповідно до п. п. 20 п. 1 р. ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/2 з відповідними змінами, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану.

Пунктом 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 року 96/5 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 року за № 55/18793, визначено, що рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису.

За положеннями ст. 134 СК України на підставі заяви осіб, вказаних у статтях 126, 127 СК України або рішення суду, орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до Книги реєстрації народжень та видає нове Свідоцтво про народження.

Отже враховуючи приписи зазначених норм, вимога позивача про внесення змін до актового запису про народження ОСОБА_15 є безспірною, оскільки такі наслідки прямо передбачені вказаними нормами матеріального права, а тому не підлягають задоволенню.

Згідно з витягом з актового запису позивач змінила прізвище на « ОСОБА_4 », прізвище дитини змінено на « ОСОБА_4 », в актовий запис внесено відповідні зміни.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга знайшла своє часткове підтвердження, та оскільки суд неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи; порушив норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, та неправильне застосував норм матеріального права, - тому відповідно до п.п. 2, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги ОСОБА_1 відповідно до ст.141 ЦПК України підлягають перерозподілу.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 лютого 2022 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Харківський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про визнання батьківства та стягнення аліментів задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 батьком неповнолітнього ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Стягнути з ОСОБА_2 (рнокпп НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_16 ІНФОРМАЦІЯ_5 аліменти у розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви 31 жовтня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати, пов`язані з оплатою експертизи у розмірі 5323, 20 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 987 грн 84 коп.

В решті позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складений 01 березня 2024 року.

Головуючий В.Б.Яцина.

Судді І.В.Бурлака.

Ю.М.Мальований.