провадження №: 2/752/2370/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.02.2024 року суддя Голосіївського районного суду міста Києва Мазур Ю.Ю., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2023 року позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися до Голосіївського районного суду м. Києва із позовом до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 та ОСОБА_5 на праві приватної власності належали кімнати №№ 10,13 в квартирі спільного заселення АДРЕСА_1 . У 2013 шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 було розірвано. З цього часу ОСОБА_4 добровільно виїхав з вищевказаного житлового приміщення. Наразі, співвласниками кімнати № НОМЕР_1 в квартирі спільного заселення АДРЕСА_1 є позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , а також неповнолітня ОСОБА_5 , від імені якої у цій цивільній справі в силу приписів ст. 244 ЦК України діє її законний представник - мати ОСОБА_1 . Власником кімнати № НОМЕР_2 в квартирі спільного заселення АДРЕСА_1 є позивач ОСОБА_3 . Зауважує, що відповідач не проживає та не є власником кімнат №№ НОМЕР_1 , НОМЕР_2 в квартирі спільного заселення АДРЕСА_1 . Проте залишається зареєстрованим за вказаною адресою, що порушує право позивачів на вільне розпорядження і користування майном.

Враховуючи викладене, позивачі просять визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням - кімнатами №№ НОМЕР_1 , НОМЕР_2 в квартирі спільного заселення АДРЕСА_1 , судові витрати по справі просять залишити за позивачами.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 13.11.2023 відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим примішенням та постановлено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Згідно з ч.13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У відповідності до ч.8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.

Положеннями ст. 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

Разом з тим, у відповідності до ст.ст. 174, 178 ЦПК України відповідач скористався своїм правом та направив суду заяву, в якій зазначив, що позов визнає та просив провести розгляд справи за його відсутності.

За даних обставин, суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч.8 ст. 178 ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, розглянувши подані сторонами документи, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, що мають істотне значення для правильного вирішення справи по суті та на яких ґрунтується позовні вимоги, оцінивши докази на предмет належності, достовірності та допустимості у їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

У відповідності до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно із ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч.ч. 1, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Згідно із ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом встановлено, що 25.04.2012 Відділом приватизації житлового фонду Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації видано свідоцтво про право власності, яке посвідчує, що кімнати №№ 10,13 в квартирі спільного заселення № 15, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 становить 26/100 частини квартири, належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_4 та членам його сім?ї ОСОБА_7 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 - в рівних долях.

Відповідно до договору дарування частки квартири від 11.05.2023, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Марченком А.В., ОСОБА_4 передає безоплатно у власність, а ОСОБА_5 приймає безоплатно у власність 15/400 часток, які складають кімнати № 10 квартири спільного заселення, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000.

Згідно договору купівлі-продажу частки квартири від 11.05.2023 ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 передають у власність, а ОСОБА_3 приймає у власність та зобов`язується сплатити обговорену грошову суму за належні продавцям на праві приватної особистої спільної часткової власності 11/100 часток, які складають кімнату № НОМЕР_2 квартири спільного заселення, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 20.11.2013 між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 розірвано шлюб.

Згідно Інформації Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Голосіївської РДА № 102184209 від 10.11.2023 ОСОБА_4 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 .

Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», - закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України).

05.10.2023 Актом заступника директора КП «Спецжитлобуд» затверджено факт не проживання у квартирі АДРЕСА_5 ОСОБА_4 , 1977 року народження.

Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Частиною 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно із ст. 150 ЖК України, а також відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб, розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно із ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 47 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ч.1 ст. 163 ЖК України у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 71 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Статтею 72 ЖК УРСР передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Частиною 1 статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Відповідно до п. 26 Постанови Кабінету Міністрів України від 2 березня 2016 № 207 «Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підстав рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Таку ж правову позицію висловив Верховний Суд України у своїй постанові 6-467цс15 від 01.07.2015.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач скористався своїм правом та направив суду заяву, в якій зазначив, що позов визнає та просив провести розгляд справи за його відсутності.

Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Як роз`яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи.

Оскільки під час розгляду справи, відповідач визнав позов у повному обсязі і таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог.

Разом з цим, позивачі в позовній заяві зазначили, що просять судовий збір залишити за ними.

За таких обставин, оскільки судом встановлено, що відповідач позов визнав, окрім того, більше року без поважних причин не проживає за адресою: АДРЕСА_2 , квартира спільного заселення НОМЕР_4, в якій він зареєстрований, при цьому витрат на утримання вказаної квартири не несе, суд приходить до висновку, що останній втратив право користування вказаним житловим приміщенням, а тому вважає за необхідне визнати ОСОБА_4 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , квартира спільного заселення НОМЕР_4.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 263-265 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням- задовольнити.

Визнати ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , квартира спільного заселення НОМЕР_4)- таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_2 , квартира спільного заселення № 15, кімнати № № 10, 13.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Суддя Ю.Ю. Мазур