РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №568/1101/23

Провадження №2/568/16/24

19 лютого 2024 р. м.Радивилів

Радивилівський районний суд Рівненської області

в складі головуючої судді Троцюк В.О.,

секретаря судового засідання Гуменюк Г.В.,

за участі позивача ОСОБА_1

представника позивача адвоката Пащук Т.С.

відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

представника відповідачів адвоката Бернацького П.В.

розглянувши у судовому засіданні в місті Радивилів цивільну справу в порядку загального позовного провадження за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Позов обгрунтований тим, що позивачу належить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться АДРЕСА_1 та земельна ділянка, на якій знаходиться вказане домоволодіння. Вказане майно належить позивачу на підставі договору дарування житлового будинку та земельної ділянки від 29.10.2021 року посвідченого нотаріусом Радивилівської державної нотаріального контори. Вказаний житловий будинок з моменту побудови (до 1939 року) був двоквартирним житловим будинком. Власниками суміжної квартири АДРЕСА_2 житлового будинку є відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

В грудні 2022 року відповідачі повідомили позивача про намір знесення належної їм частини житлового будинку. Позивач звернувся до Управління ДАБК виконавчого комітету Рівненської міської ради щодо проведення власником частини спільного будинку будівельних робіт по демонтажу частини житлового будинку без дотримання будівельних норм. Згідно відповіді Державної інспекції архітектури та містобудування України звернення ОСОБА_4 розглянуто, однак з огляду на запровадження на території України воєнного стану та припинення в зв`язку з цим проведення планових та позапланових заходів державного нагляду (контролю) і державного ринкового нагляду, перевірка фактів викладених у зверненні не проводилась.

В березні 2023 року відповідачі самостійно демонтували належну їм кватиру № НОМЕР_1 в зблокованому житловому будинку. Внаслідок неправомірних дій відповідачів, позивачу заподіяно майнову та моральну шкоду. Для подальшої експлуатації житлового будинку (частини зблокованого будинку), яка залишилась, необхідно провести ряд будівельно-ремонтних робіт: облаштувати фундамент, укріпити внутрішні стіни та перегородки, які стали зовнішніми, провести їх утеплення, утеплити конструкцію горища, що примикало до розібраної частини будинку. Окрім того, лінія знесення частини будинку проходить не по прямій лінії, а по ламаній, що додатково призводить до порушення тривкості несучих конструкцій будинку, погіршення цілісності і зовнішнього вигляду фасаду.

Для визначення вартості завданих матеріальних збитків, позивача замовив виготовлення будівельно-технічної експертизи. Згідно висновку експерта №37/23 від 02.07.2023 року визначено, що не дотримуються вимоги теплозбереження та захисту від атмосферних опадів, належної ОСОБА_1 конструктивних елементів житлового будинку (раніше квартири АДРЕСА_3 у зв`язку з демонтажем зблокованого житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 (раніше квартира АДРЕСА_2 ), належного ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Вартість будівельних робіт та необхідних матеріалів для утеплення та захисту від атмосферних опадів, приведення естетичного вигляду будинку становить 196393 гривень.

Окрім того, неправомірними діями відповідачів, позивачу завдано моральну шкоду, яка полягає в погіршенні умов проживання та пов`язані з цим переживання та тривога. У нього порушився звичайний спосіб життя тому, що він постійно докладає зусиль необхідних для відновлення свого порушеного майнового права.

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_1 просить суд стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 196393 гривень у відшкодування матеріальної шкоди, яка становить вартість відновлювальних робіт житлового будинку та 75000 грн. у відшкодування моральної шкоди, завданої йому внаслідок пошкодження житла.

Відповідачем ОСОБА_3 подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого позовні вимоги ОСОБА_1 не визнає повністю та просить відмовити в їх задоволенні. В обгрунтування заперечень відповідач ОСОБА_3 вказує, що вона не вчиняла будь-яких протиправний дій та не заподіювала позивачу матеріальної шкоди, не зверталась до позивача про намір знесення належної їй частини житлового будинку та самовільно не зносила (демонтовувала) свою частину будинку. Позивачу, згідно поданих документів, належить індивідуальний житловий будинок, що має свою прибудинкову територію. Позивач не надав належних доказів про вчинення відповідачем протиправних дій щодо його майна, також відсутні докази на підтвердження факту заподіяння майнової шкоди, а також щодо розміру такої шкоди. Окрім того, актом обстеження КП «Радивилівське БТІ» від 24.03.2023 року встановлено, що станом на 24.03.2023 року на земельній ділянці за адресою АДРЕСА_4 будівлі та споруди відсутні. Цим актом встановлено, що зовнішні стіни індивідуального житлового будинку, що належить на праві власності ОСОБА_1 , після знесення старого 1939 року побудови індивідуального житлового будинку без подальшого будівництва, залишились неушкодженими. погіршення цілісності і зовнішнього вигляду фасаду та порушення експлуатаційної придатності не відбулось. Також, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №406 від 07.06.2017 року «Про затвердження переліку будівельних робіт, які не потребують документів, що дають право на їх виконання, та після закінчення яких об`єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію» не потребує узаконення самочинного будівництва, реконструкцій, добудов, будинків що стосуються зокрема знесення і демонтажу будівель та споруд без подальшого будівництва, які не є підготовчими роботами, та без порушення експлуатаційної придатності інших будівель та споруд. Тобто, відповідно до вказаних норм знесення старих будинків і демонтаж будівель та споруд без подальшого будівництва не потребує будь-яких дозволів, а тим більше погодження власників суміжних земельних ділянок та розташованих на них індивідуальних житлових будинків, які експлуатуються ними в автономному режимі. ОСОБА_1 самостійно умисно пошкодив зовнішні стіни власного будинку, чим викликав погіршення цілісності і зовнішнього вигляду фасаду та порушення експлуатаційної придатності даного об`єкту нерухомості. Пошкодження свого будинку позивач умисно вчинив перед проведенням будівельної експертизи, з метою створення штучних та сфабрикованих доказів того, що матеріальні збитки йому завдано діями відповідача. Відповідач додатково звертає увагу суду, що і вона, і позивач є власниками окремих індивідуальних житлових будинків, а не співвласниками частин зблокованого житлового будинку, відповідно до відомостей державного реєстру речових прав на нерухоме майно. З огляду на відсутність доказів заподіяння позивачу матеріальної шкоди, відсутні підстави і для стягнення моральної шкоди.

Відповідачем ОСОБА_2 подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого позовні вимоги ОСОБА_1 не визнає повністю та просить відмовити в їх задоволенні. Підстави заперечення щодо позовних вимог аналогічні викладеним у відзиві на позовну заяву ОСОБА_3 .

Одночасно з подачею відзиву на позовну заяву відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_2 подано клопотання про закриття провадження у справі, в зв`язку з відсутністю предмету спору. В поданому клопотанні відповідачі вказують на ту обставину, що позивачем не надано доказів вчинення відповідачами протиправних дій щодо належного позивачу майна, та доказів самовільного, без згоди позивача, знесення (демонтажу) належної відповідачам квартири АДРЕСА_2 у житловому будинку.

Ухвалою суду від 24 серпня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження, призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 23 листопада 2023 року закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду, задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів документів щодо демонтажу квартири АДРЕСА_5 , інформацію щодо власників/співвласників вказаної квартири, задоволено клопотання представника позивача та представника відповідача щодо виклику в судове засідання свідків, залишенно клопотання відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про закриття провадження у справі без розгляду.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Пащук Т.С. позовні вимоги підтримали повністю з підстав, викладених у позовній заяві. Додаткова позивач пояснив, що на даний час внутрішня стіна будинку, що розподіляла суміжні частини будинку, після демонтажу відповідачами належної їм частини будинку, стала зовнішньою стіною, він немає доступу до неї, оскільки поділ земельної ділянки проходить по лінії поділу житлового будинку. Після демонтажу частини будинку, він був змушений підручним матеріалом закрити частину горища, де не було перегородки між частинами будинку. Але дах тепер по суті лежить на стіні будинку, яка не є несучою, що створює додаткове навантаження на неї та може привести до руйнування. В зв`язку з цим стіну треба укріплювати, додатково робити обмостку та фундамент.

Відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та їх представник адвокат Бернацький П.В. в судовому засіданні заперечили щодо задоволення позовних вимог, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Додатково пояснили, що демонтаж належної їм частини житлового будинку був зумовлений її аварійним станом. Будинок був дерев`яний, 1912 року побудови, а тому вони були змушені його демонтувати, щоб уникнути негативних наслідків. Будинок є дерев`яним, каркасним, тобто товщина стін і внутрішніх, і зовнішніх однакова, а тому твердження позивача, що після демонтажу внутрішня стіна між частинами будинку стала зовнішньою і це зумовлює її утеплення, безпідставне.

Представник відповідачів адвокат Бернацький П.В. додатково пояснив, що висновок судової будівельної експертизи є неналежним доказом, оскільки виготовлений на замовлення позивача, експерт оглядав будинок після того, як позивач самостійно умисно пошкодив стіни власного будинку, чим викликав погіршення його цілісності і зовнішнього вигляду фасаду, та порушення експлуатаційної придатності об`єкту нерухомого майна. Вказані дії позивача свідчать про те, що він намагається за рахунок відповідачів покращити свої умови проживання. Вартість ремонтних робіт, які необхідно провести, та кошти, які просить стягнути позивач з відповідачів, в декілька разів перевищує вартість самого будинку, яка вказана в договорі дарування.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 пояснила, що в березні 2023 року прогулюючись в м.Радивилів, стала свідком того, що невідомі їй люди здійснювали демонтаж частини житлового будинку, суміжної з частиною житлового будинку належної ОСОБА_1 .

Аналогічні пояснення дала в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 .

Свідок ОСОБА_7 в судовому засідання пояснив, що він є знайомим батька позивача, та був свідком демонтажу суміжної частини житлового будинку.

Свідки ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснили, що вони є знайомими ОСОБА_11 , який попросив їх допомоги у демонтажі частини дерев`яного житлового будинку. При проведенні робіт, вони укріпили дах, при чому позивач сам давав їм дошки, та залишили частину даху так, щоб атмосферні опади не попадали на стіну. При демонтажі перегородку, яка розділяла частини будинку, вони не пошкодили, залишили в тому ж стані, як вона була, тобто штукарутка на стіні залишалась. Будь-яких дій, які б могли пошкодити частину будинку, що лишалась, вони не вчиняли.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні пояснив, що він працівником КП «Радивилівське БТІ» та проводив обстеження земельної ділянки в АДРЕСА_4 . ОСОБА_2 та ОСОБА_3 подали до КП «Радивилівське БТІ» повідомлення, що належна їм квартира АДРЕСА_5 була знесена, та в зв`язку з цим вони просили припинити їх право власності на вказану квартиру. При виході на місце, вказане у заяві, ним було зафіксовано, що станом 24.03.2023 на земельній ділянці за адресою АДРЕСА_4 будівлі та споруди відсутні. На підставі цих даних, було поведено погашення матеріалів технічної інвентаризації на об`єкт нерухомості. Відомостей про аварійність вказаного об`єкту нерухомості інвентарна справа не містить.

Заслухавши пояснення позивача та його представника, відповідачів та їх представника, пояснення свідків, дослідивши та оцінивши докази, встановивши фактичні обставини справи, на які сторона позивачів посилається, як на підставу своїх вимог, проаналізувавши норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, суд зазначає наступне.

Згідно договору дарування від 29.10.2021 року, посвідченого державним нотаріусом Радивилівської районної державної нотаріальної контори Забожною Л.Л., ОСОБА_1 належить земельна ділянка з кадастровим номером :01:010:0246 розташована в АДРЕСА_1 , а також розташований на ній житловий будинок з господарськими будівлями за адресою АДРЕСА_1 . (а.с.13-14)

Право власності ОСОБА_1 на вказане майно підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 30.10.2021 року. (а.с.16)

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є власниками частини земельної ділянки кожний з кадастровим номером :01:101:0134, площею 0,1 га, відповідно до договору купівлі-продажу від 07.12.2021 року посвідченого приватним нотаріусом Дубенського районного нотаріального округу Рівненської області, що підтверджується інформацією з державного реєстру речових прав на нерухоме майно. (а.с.32-33)

Згідно висновку експерта Сапунової А.І. за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи №37/23 від 02.07.2023 року в зв`язку з демонтажем зблокованого житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 (раніше кватира АДРЕСА_5 , що належать ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , не дотримуються вимоги теплозбереження та захисту від атмосферних опадів, належних ОСОБА_1 конструктивних елементів житлового будинку (раніше квартири АДРЕСА_3 . Вартість будівельних робіт та необхідних матеріалів для утеплення захисту від атмосферних опадів, приведення до естетичного вигляду будинку за адресою АДРЕСА_1 в зв`язку з демонтажем зблокованого житлового будинку АДРЕСА_1 , належного ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , згідно проведеного розрахунку може становити 196393 гривень, відповідно до додатку №4 зведеного кошторисного розрахунку вартості об`єкта будівництва. (а.с.34-68).

Згідно акту обстеження від 24 березня 2023 року комунального підприємства «Радивилівське бюро технічної інвентаризації» проведено обстеження земельної ділянки (призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :01:010:0134, адреса АДРЕСА_4 ) на земельній ділянці знаходилась квартира, що належала ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , згідно договорів купівлі-продажу квартири від 07.12.2021 року, посвідчених приватним нотаріусом Радивилівського районного нотаріального округу Драновським Ю.М. Станом на 24.03.2023 року на вказаній земельній ділянці будівлі та споруди відсутні. (а.с.85)

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ч.1 ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Відповідно до ч.4 ст.357 ЦК України співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності.

Згідно ч.1 ст.356, ч.1 ст.358 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Зі змісту ст.152 ЖК України вбачається, що власник може виконувати роботи з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення приватного житлового фонду без отримання документів, що дають право на їх виконання, якщо такі роботи не передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування. Після завершення зазначених робіт введення об`єкта в експлуатацію не потребується.

Відповідно до п.1.4 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених Наказом Держкомітету з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005р. №76, передбачені умови і порядок переобладнання, перебудови, перепланування будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень, згідно яких зазначені будівельні роботи дозволяється робити після одержання дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів відповідно до законодавства. Переобладнання і перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень, що призводять до порушення тривкості або руйнації несучих конструкцій будинку не допускається. Перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень, що погіршує умови експлуатації і проживання всіх або окремих громадян у будинку або квартирі, не допускається. Для одержання дозволу на переобладнання і перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень їх власник подає до органу місцевого самоврядування заяву про надання дозволу, та, у разі необхідності, додаються документи про право власності, проект, погоджений в установленому порядку, згода співвласників на переобладнання і перепланування приміщень, що перебувають у спільній власності. Власник жилого будинку, що припустив самовільне перепланування, що призводить до порушення конструктивних елементів, зобов`язаний за свій рахунок привести це приміщення до попереднього стану. У разі, якщо самовільне перепланування або переобладнання приводить до погіршення технічного стану жилого будинку в цілому та порушуються права інших співвласників зазначені роботи виконуються виконавцем послуг, питання відшкодування вартості цих робіт вирішується у судовому порядку.

Як вбачається з встановлених судом обставин, відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в порушення зазначених норм цивільного права, без згоди співвласника ОСОБА_4 , без належного дозволу, належно затвердженого проекту, з істотним порушенням будівельних норм і правил здійснили демонтаж (руйнування) частини житлового будинку АДРЕСА_1 (колишня квартира АДРЕСА_5 ). Це призвело до порушення цілісності будинку та стало причиною пошкодження іншої частини цього будинку, яка належить ОСОБА_4 , та зумовило необхідність проведення відновлювальних робіт, вартість яких визначена кошторисним розрахунком судової будівельно-технічної експертизи, на загальну суму 196393 гривень.

Ст. 55 Конституції України закріплено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до ст.ст. 4,5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Згідно п.п.8,9 ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної шкоди.

Відповідно ч.3 ст.386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування йому майнової та моральної шкоди.

Відповідно ст.22 ЦК України особа, який завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитки є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

У відповідності до ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи або майну юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

При цьому, за ч. 2 ст. 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Отже, вказаною нормою встановлена презумпція вини особи, яка завдала шкоду.

Тобто, матеріальна шкода, завдана позивачу, полягає в тому, що внаслідок здійснення відповідачами незаконного демонтажу (знесення) частини зблокованого житлового будинку, позивач змушений провести відновлювальні будівельні робіт у належній йому частині житлового будинку.

Відповідно до ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27.03.1992 року розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до практики Верховного Суду під час вирішення спорів про відшкодування шкоди за статтями 1166,1167 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками. Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою (постанова ВС у справі № 621/2805/15-ц від 14.02.2018 року). В свою чергу на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди (постанова ВС у справі № 335/1943/17 від 25.04.2018 року).

В матеріалах справи наявний висновок експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи №37/23 від 02.07.2023 року проведеної за заявою ОСОБА_1 відповідно до якого вартість будівельних робіт та необхідних матеріалів для утеплення захисту від атмосферних опадів, приведення до естетичного вигляду будинку за адресою АДРЕСА_1 в зв`язку з демонтажем зблокованого житлового будинку АДРЕСА_1 , належного ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , згідно проведеного розрахунку може становити 196393 гривень, відповідно до додатку №4 зведеного кошторисного розрахунку вартості об`єкта будівництва.

Заперечуючи щодо розміру матеріальних збитків та вказуючи на те, що висновок експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи є неналежним та не допустимим доказом, відповідачі не надали суду інший висновок експерта та не заявляли клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи.

Неправомірність дій відповідачів полягає в порушенні обов`язків забезпечувати належне утримання та зберігання спільного майна житлового будинку, дотримування вимог житлового й містобудівного законодавства щодо проведення будівельних робіт по демонтажу (знесенню) частини житлового будинку, який знаходиться у спільній частковій власності, без згоди співвласника. Наявність шкоди, заподіяної вказаними неправомірними діями відповідачів, полягає у пошкодженні майна позивача, а саме: належної йому частини житлового будинку. Між вказаними неправомірними діями відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та наслідками, які в результаті настали, є причинно-наслідковий зв`язок. Порушення тривкості несучих конструкцій будинку, погіршення цілісності зовнішнього вигляду фасадів є наслідком саме протиправної поведінки відповідачів. Тобто. в даному випадку є пряма вина відповідачів у заподіянні шкоди позивачу.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про наявінсть підстав для задволення позову та доведеність наведених позивачем в обгрунтування позову обставин, а за такого з відповідачів на користь позивача слід стягнути на відшкодування завданої матеріальної шкоди 196393 гривень.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідачами також завдана позивачу моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, яких позивач зазнає у зв`язку з пошкодженням її майна, а саме житла, яке належить їй на праві власності.

Відповідно ст.23, ч.3 ст.386 ЦК України підставою для відшкодування моральної шкоди в даному випадку є порушення майнових прав власника позивача ОСОБА_1 .

Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, і яка полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазначала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Статтею 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

У пунктах 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31березня 1995року №4«Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Розмір відшкодування за завдану моральну шкоду позивач оцінює у 75000 грн. з урахуванням тривалості часу порушення прав власності, зусиль, які потрібні для відновлення попереднього стану житлового будинку, глибини душевних та психічних страждань, пов`язаних з пошкодженням її майна, неможливістю користування належним йому майном за цільовим призначенням, як житлом.

Судом установлено, що внаслідок неправомірних дій відповідачів, позивач зазнав моральних страждань, дія вчинена відповідачами призвела до того, що порушився звичайний, нормальний спосіб життя позивача, він зазнав душевних страждань, вимушений витрачати зусиль для відновлення своїх прав та свого житла.

При цьому, відповідачі не вжили заходів щодо відшкодування позивачу матеріальної шкоди та не сприяли усуненню негативних наслідків вчинених ними дій. Зазначене, на переконання суду, не може не відобразитись на характері та обсязі душевних та психічних страждань, яких зазнав та продовжує зазнавати позивач. Отже, очевидним є те, що вчиненим відповідачами правопорушенням позивачу завдано моральної шкоди. При цьому, моральну шкоду не можна відшкодувати у повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Будь - яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь - який її розмір може мати суто умовний вираз.

З огляду на це, ураховуючи характер та обсяг душевних і психічних страждань позивача, їх тривалість, можливість відновлення немайнових втрат, недопущення безпідставного збагачення позивача, суд вважає, що розумним, справедливим та виваженим відшкодуванням моральної шкоди позивачу є 15000,00 грн.

Аналіз досліджених у судовому засіданні та оцінених доказів переконують суд у тому, що позивачем доведено факт порушення відповідачами його права, внаслідок чого позивачу було заподіяно моральну шкоду, а тому його позов в цій частині належить задовольнити.

Такий розмір відшкодування моральної шкоди, на думку суду, відповідає вимогам розумності та справедливості з врахуванням вищенаведених обставин, а також відповідає поведінці відповідачів. Крім того суд враховує, що відповідачі жодних доказів на спростування викладених обставин суду не надали.

Згідно ст.141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача слід стягнути судові витрати, а саме сплачений судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 3037,53 гривень.

Вказана сума підлягає стягненню з відповідачів у рівних частках по 1518,76 гривень, оскільки солідарного стягнення судових витрат законом не передбачено.

Керуючись ст.ст. 16, 22, 23, 386, 1166, ст.1167 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 76-81, 141, 247, 259, 263-265,274, 279, 280-282 ЦПК України, суд ,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 солідарно завдану матеріальну шкоду в розмірі 196393 (сто дев`яносто шість тисяч триста дев`яносто три) гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 солідарно завдану моральну шкоду в розмірі 15000 (п`ятнадцять тисяч) гривень.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1518 (одна тисяча п`ятсот вісімнадцять) гривень 76 копійок з кожного.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса АДРЕСА_6 ,

відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса АДРЕСА_7 .

відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт НОМЕР_4 , виданий 15.01.2006 Радивилівським РВ УМВС України в Рівненській області, адреса АДРЕСА_7 .

Повний текст рішення виготовлено 29.02.2024 року.

Суддя В.О. Троцюк