Головуючий у І інстанції Бондаренко О.В.
Провадження № 22-ц/824/4287/2024 Доповідач у ІІ інстанції Матвієнко Ю.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2024 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача Матвієнко Ю.О., суддів Гуля В.В., Мельника Я.С., розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07 вересня 2023 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2023 року ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та просило про його задоволення, посилаючись на те, що 20.02.2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №300419327.

Відповідно до Реєстру боржників №135 від 25.05.2021 року до Договору факторингу №28/1118-01, укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс», до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором № 300419327.

20.10.2022 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №20102022, у відповідності до умов якого ТОВ «Таліон Плюс» передало ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» прийняло належні ТОВ «Таліон Плюс» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними у реєстрі боржників.

Відповідно до Реєстру прав вимоги № 1 від 21.10.2022 року до Договору факторингу № 20102022 від 20.10.2022 року ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право грошової вимоги до відповідачки в сумі 45 473,00 грн., з яких: 12 000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 33 473 грн. - сума заборгованості за відсотками.

17.02.2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №10240-02/2021, який підписаний електронним цифровим підписом позичальника (п. 7 Кредитного договору).

11.08.2021 року між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу №11082021, у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «Інвеструм» передає ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «ФК «Інвеструм» права вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними у реєстрі боржників.

Відповідно до Реєстру боржників №2 від 11.08.2021 року до Договору факторингу № 11082021 від 11.08.2021 року, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право грошової вимоги до відповідачки на суму 15 750 грн., з яких: 4 500 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 11 250 грн. - сума заборгованості за відсотками; 0,00 грн. - сума заборгованості за пенею.

03.02.2021 року між ТОВ «Кредитна установа «Європейська Кредитна Група» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №/627285, який підписаний електронним цифровим підписом позичальника (п. 7 Кредитного договору).

21.01.2022 року між ТОВ «Кредитна установа «Європейська Кредитна Група» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу № 21012022, у відповідності до умов якого ТОВ «Кредитна установа «Європейська Кредитна Група» передає ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «Кредитна установа «Європейська Кредитна Група» права вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними у реєстрі боржників.

Відповідно до Реєстру боржників від 21.01.2022 року до Договору факторингу №21012022 від 21.01.2022 року, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право грошової вимоги до відповідачки на суму 15 500 грн., з яких: 4 000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу та 11 500 грн. - сума заборгованості за відсотками.

Згідно умов кредитних договорів позичальник зобов`язувався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки та на умовах, передбачених договорами.

Однак, всупереч умовам кредитних договорів, незважаючи на повідомлення, відповідачка свої зобов`язання належним чином не виконала, у зв`язку із чим позивач і звернувся до суду з даним позовом, у якому просивстягнути з відповідачки на свою користь заборгованість за кредитним договором №300419327 від 20.02.2021 року в розмірі 45 473,00 грн., заборгованість за кредитним договором №10240-02/2021 від 17.02.2021 року в розмірі 15 750,00 грн., заборгованість за кредитним договором № /627285 від 03.02.2021 року в розмірі 15 500,00 грн., всього заборгованість за кредитними договорами на загальну суму - 76 723,00 грн., та понесені по справі судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 2 684,00 грн.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07 вересня 2023 року позов ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором №300419327 від 20.02.2021 року у розмірі 12 000,00 грн., заборгованість за кредитним договором №/627285 від 03.02.2021 року у розмірі 15 500,00 грн. та заборгованість за кредитним договором №10240-02/2021 від 17.02.2021 року у розмірі 15 750,00 грн., всього у розмірі 43 250,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» судові витрати у розмірі 1 513,01 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідачка ОСОБА_1 подала на нього апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального та процесуального права,просила скасувати рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07.09.2023 року та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», стягнувши з позивача на її, ОСОБА_1 , користь витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги.

У випадку відмови у задоволенні апеляційної скарги відповідачка у скарзі просила суд зменшити розмір відсотків за користування кредитом за кредитними договорами № /627285 від 03.02.2021 року та № 10240-02/2021 від 17.02.2021 року на 90%.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідачка посилається на те, що суд першої інстанції залишив поза увагою той факт, що позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів отримання нею кредитних коштів за кредитними договорами, а наявний у справі розрахунок заборгованості сам по собі без надання доказів отримання кредитних коштів відповідачем не свідчить про укладення між сторонами кредитного договору та досягнення згоди щодо вищевикладених істотних умов.

Зазначає, що судом першої інстанції помилково взято до уваги надану ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» інформаційну довідку, оскільки ця довідка не є первинним документом бухгалтерського обліку і не відповідає положенням Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

На думку скаржниці, для стягнення боргу мало надавати кредитний договір, інформаційну довідку та розрахунок заборгованості, а потрібно надати і докази видачі кредиту. Це може бути: меморіальний ордер, виписка по рахунку, заява на видачу готівки, платіжне доручення, тощо. Такі документи повинні відповідати положенням Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Якщо кредитор не подає такі документи з позовною заявою, то суд повинен відмовити в задоволенні позову через недоведеність наявності заборгованості.

До такого правового висновку прийшов Верховний Суд у постанові від 20.05.2022 року у справі № 336/4796/18.

Вказує, що виписка по рахунку клієнта є тим документом, який підтверджує факт видачі коштів клієнту, так як є тим документом, який відповідає законодавству про бухгалтерський облік та фінансову звітність. А тому, може бути належним та допустимим доказом, який підтверджує наявну заборгованість позичальника.

На думку відповідачки, посилання суду на додані позивачем до справи у якості додаткових доказів роздруковані розрахунки заборгованості за договорами (від ТОВ «ФК «ЄАПБ» за кредитним договором № 300419327 від 20.02.2021 року, від ТОВ «ФК «Інвеструм» за кредитним договором № 10240-02/2021 від 17.02.2021 року, від ТОВ «ФК «ЄАПБ» за кредитним договором № /627285 від 03.02.2021 року), як на підставу задоволення позовних вимог, є необґрунтованими, оскільки сам розрахунок заборгованості є внутрішнім документом фінансової установи та не містить відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи передавалися в дійсності кошти позичальнику в кредит.

Крім того, вказує, що суд першої інстанції не звернув належної уваги на те, що надані позивачем роздруковані розрахунки заборгованості за всіма кредитними договорами не містять підпису сторін - фактору та клієнта, які би підтверджували дійсність цих розрахунків. При цьому, позивач не надав жодних доказів правильності розрахунків заборгованості, які, у свою чергу, не підтверджені первинними документами, оформленими згідно правил бухгалтерського обліку.

При цьому, розрахунок заборгованості не є документом первинного бухгалтерського обліку, а є одностороннім арифметичним розрахунком стягуваних сум, який відповідно повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони.

З огляду на викладене, відповідачка у скарзі зауважує, що ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» на підтвердження обставин, викладених в позові, не надало жодного первинного документа на підтвердження факту перерахунку відповідачці коштів саме на її картковий рахунок та правильність обчисленого розміру заборгованості.

Таким чином, ОСОБА_1 зазначає про відсутність у матеріалах справи допустимих доказів на підтвердження надання їй, як позичальниці, коштів та наявності заборгованості за кредитним договором №300419327 від 20.02.2021 року, кредитним договором №/627285 від 03.02.2021 року, кредитним договором № 10240-02/2021 від 17.02.2021 року у заявленому позивачем розмірі, що є підставою для відмови у задоволенні позову у зв`язку з його недоведеністю.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» - Летун Т.В. заперечила проти задоволення скарги відповідачки ОСОБА_1 та просила залишити рішення суду без змін, як законне та обґрунтоване.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки ціна позову в даній справі (76 723 грн. 00 коп.) менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, її апеляційний розгляд здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення скарги, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що 20.02.2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 було укладено договір №300419327, який підписаний одноразовим ідентифікатором, у відповідності з п.п. 4.4. кредитного договору (а.с.9-11). Відповідно до умов вказаного договору кредитодавець зобов`язується надати позичальникові кредит на суму 12 000 грн. 00 коп. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, відповідно до умов, зазначених у цьому договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту «СМАРТ» ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога».

Відповідно до п.п. 1.2. договору кредит надається строком на 30 (тридцять) днів від дати отримання кредиту позичальником «Дисконтний період». У випадку надання кредиту не в день укладення договору, загальний строк надання кредиту автоматично продовжується на ту кількість днів, на яку відрізняється дата укладення договору по відношенню до дати надання кредиту.

За користування кредитом протягом дисконтного періоду позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю проценти за користування кредитом, які нараховуються в порядку, передбаченому п.п. 1.4 договору.

Відповідно до п.п. 1.7. договору сторони погодили, що факт користування позичальником сумою наданого кредиту після закінчення дисконтного періоду є відкладальною обставиною, в розумінні ст. 212 Цивільного кодексу України, яка має наслідком продовження строку користування кредитом (продовження загального строку дії договору) на наступних умовах: п.п. 1.7.1. зобов`язання щодо повернення основної суми кредиту переносяться на наступний день після закінчення дисконтного періоду, однак при не надходженні платежу зобов`язання позичальника по оплаті основної суми кредиту знову відкладається кожен раз на один календарний день, але не більше ніж на 90 (дев`яносто) календарних днів від дати закінчення дисконтного періоду; п.п. 1.7.2. з наступного дня після закінчення дисконтного періоду позичальник зобов`язаний щоденно сплачувати кредитодавцю проценти з розрахунку 839,50 (вісімсот тридцять дев`ять цілих п`ять десятих) процентів річних, що становить 2,30 процентів в день від суми кредиту за кожний день користування ним.

Відповідно до п.п. 4.1. договору невід`ємною частиною цього договору є правила та Паспорт споживчого кредиту (а.с.8), що надано позичальнику до укладення договору. Уклавши цей договір, позичальник підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись правил, текст яких розміщений на сайті кредитодавця: www.moneyveo.uа.

Відповідно до п.п .4.4. договору сторони дійшли згоди, що у всіх відносинах між позичальником та кредитодавцем в якості підпису позичальника буде використовуватись електронний підпис одноразовим ідентифікатором, відповідно до Правил та Закону України «Про електронну комерцію», що має таку саму юридичну силу, як і власноручний підпис.

Також встановлено, що 17.02.2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання фінансового кредиту №10240-02/2021, який підписаний електронним цифровим підписом позичальника з одноразовим ідентифікатором, у відповідності з п.п. 6.1. кредитного договору (а.с.21-23), відповідно до умов якого товариство надає клієнту фінансовий кредит в розмірі 4 500,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором. Кредит надається строком на 10 днів, тобто до 26.02.2021 року, зі сплатою 657,0% річних від суми кредиту в розрахунку 1,8% на добу, тип процентної ставки - фіксована. Строк дії договору починається з моменту його укладення, відповідно до вимог Закону України «Про електронну комерцію».

Також, встановлено, що невід`ємною частиною вищевказаного договору є Правила надання коштів у позику, в тому числі й на умовах фінансового кредиту ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм», які розміщені на сайті zecredit.com.ua, і, приймаючи умови договору, ОСОБА_1 підтвердила, що вона ознайомлена, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил надання коштів у позику, в тому числі й на умовах фінансового кредиту ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» (п. 1.7, 6.8 Договору).

Відповідно до п.п. 1.7. договору клієнт підтверджує, що усвідомлює, що на правовідносини за цим договором не розповсюджується дія Закону України «Про споживче кредитування».

Відповідно до п.п. 6.6. договору, підписанням договору клієнт підтверджує, що він усвідомлює та погоджується із тим, що на цей договір не розповсюджується дія Закону України «Про споживче кредитування».

Крім того, встановлено, що 03.02.2021 року між ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» та ОСОБА_1 було укладено індивідуальну частину договору про надання фінансового кредиту №/627285, який підписаний електронним цифровим підписом позичальника одноразовим ідентифікатором, у відповідності з п.п.6.1, 7 кредитного договору (а.с.34-35), відповідно до умов якого товариство надає клієнту фінансовий кредит в розмірі 4 000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором. Кредит надається в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної Клієнтом, строком на 25 днів, тобто до 27.02.2021 року, зі сплатою 912,5% річних від суми кредиту в розрахунку 2,5% на добу. Тип процентної ставки - фіксована. Строк дії договору починається з моменту його укладення, відповідно до вимог Закону України «Про електронну комерцію».

Також, встановлено, що невід`ємною частиною цього договору є Публічна пропозиція (оферта) ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» на укладення договору фінансового кредиту за допомогою електронних засобів, яка розміщена на сайті товариства: eurogroshi.com.ua, і приймаючи умови договору, ОСОБА_1 підтвердила, що вона ознайомлена, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил надання коштів у позику, в тому числі й на умовах фінансового кредиту товариства (п. 1.5, 6.8 Договору).

Відповідно до п.п. 1.6. договору клієнт підтверджує, що усвідомлює, що на правовідносини за цим договором не розповсюджується дія Закону України «Про споживче кредитування».

Відповідно до п.п. 6.6. договору, підписанням договору клієнт підтверджує, що він усвідомлює та погоджується із тим, що на цей договір не розповсюджується дія Закону України «Про споживче кредитування».

Судом встановлено, що кредитні договори №300419327 від 20.02.2021 року, №10240-02/2021 від 17.02.2021 року та №/627285 від 03.02.2021 року підписані відповідачкою електронним підписом. Наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх.

Судом також встановлено, що кредитні договори, які підписані сторонами, є чинними, у встановленому законом порядку недійсними не визнавалися, тому правильним є висновок суду про те, що між сторонами виникли договірні відносини щодо користування кредитними коштами.

Встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 20.10.2022 року ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу №20102022 (а.с.12-13), відповідно до умов якого клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором.

Згідно п. 4.1 договору факторингу, сторони погодили, що перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається на наступний календарний день після підписання сторонами реєстру прав вимог, по формі, встановленій у додатку №1 до цього договору.

Відповідно до реєстру прав вимоги №1 від 21.10.2022 року до договору факторингу № 20102022 від 20.10.2022 року (а.с.113-115, 150-152) ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 на суму 45 473,00 грн., з яких: 12 000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 33 473 грн. - сума заборгованості за відсотками.

Також встановлено, що 11.08.2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу №11082021 (а.с.24-25), у відповідності до умов якого фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом, пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в реєстрі боржників, який формується згідно додатку №1 та є невід`ємною частиною договору.

Згідно п. 1.2 Договору факторингу, сторони погодили, що перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників згідно Додатку №2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру боржників підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору.

Згідно акту прийому передачі реєстру боржників за договором факторингу №11082021 від 11.08.2021 року (а.с.26), клієнт ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» передав фактору ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», в свою чергу фактор прийняв реєстр боржників, після чого від клієнта до фактора переходять права вимоги заборгованості від боржників і фактор стає кредитором до боржників. Реєстр боржників передано в повному об`ємі відповідно до умов договору.

Відповідно до реєстру боржників №2 від 11.08.2021 року до договору факторингу №11082021 від 11.08.2021 року (а.с.110-112, 147-149) ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідачки ОСОБА_1 на суму 15 750,00 грн., з яких: 4 500,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 11 250,00 грн. - сума заборгованості за відсотками; 0,00 грн. - сума заборгованості за пенею.

21.01.2022 року між ТОВ «Кредитна установа «Європейська Кредитна Група» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу №21012022 (а.с.36-38), у відповідності до умов якого фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом, пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в реєстрі боржників, який формується згідно додатку №1 та є невід`ємною частиною договору.

Згідно п. 1.2 Договору факторингу, сторони погодили, що перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників згідно Додатку №2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру боржників підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору.

Згідно акту прийому передачі реєстру боржників за договором факторингу №21012022 від 21.01.2022 року (а.с.39), клієнт ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» передав фактору ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», в свою чергу, фактор прийняв реєстр боржників, після чого від клієнта до фактора переходять права вимоги заборгованості від боржників і фактор стає кредитором до боржників. Реєстр боржників передано в повному об`ємі відповідно до умов договору.

Відповідно до реєстру боржників від 21.01.2022 року до договору факторингу №21012022 від 21.01.2022 року (а.с.116-118, 153-155) ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідачки ОСОБА_1 в сумі 15 500,00 грн., з яких: 4 000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу та 11 500,00 грн. - сума заборгованості за відсотками.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з його доведеності та обгрунтованості, і колегія суддів частково погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.

Відповідно до приписів ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Передбачено ст. 628 ЦК України, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір).

Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частиною 2 ст. 638 ЦК України передбачено, що договір укладається шляхом пропозиції (оферти) однієї сторони укласти договір і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною, відтак правильним є висновок суду про те, що акцептуючи пропозицію товариства ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм», ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», ОСОБА_1 електронним цифровим підписом одноразовим ідентифікатором (R44888) у договорі про надання фінансового кредиту №/627285 від 03.02.2021, електронним цифровим підписом одноразовим ідентифікатором (МNV74J2G) у договорі №300419327 від 20.02.2021 та електронним цифровим підписом одноразовим ідентифікатором (W72946) у договорі про надання фінансового кредиту №10240-02/2021 від 17.02.2021 приєдналася до Правил надання коштів у позику, визнала та погодилася на запропоновані кредиторами умови користування та порядок надання ними грошових коштів.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України).

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів в Україні регулюються Законом України «Про електронну комерцію», який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.

В статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно зі статтею 10 Закону України «Про електронну комерцію» електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття (стаття 11 Закону).

Згідно положень ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Згідно з ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Договір, укладений між сторонами в електронній формі, має силу договору, який укладений в письмовій формі та підписаний сторонами, які узгодили всі умови, так як без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора (коду, що відповідно до домовленості є електронним підписом позичальника, який використовується ним як аналог власноручного підпису), без здійснення входу відповідачем на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитні договори між відповідачем ОСОБА_1 та первісними кредиторами не було б укладено.

Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 14.06.2022 року у справі №757/40395/20-ц, від 12.01.2021 року у справі №524/5556/19, від 07.10.2020 року у справі №127/33824/19, від 23.03.2020 року у справі № 404/502/18.

На підставі вищенаведених правових норм, беручи до уваги те, що кредитні договори №300419327 від 20.02.2021 року, №10240-02/2021 від 17.02.2021 року та №/627285 від 03.02.2021 року підписані відповідачем електронним підписом, наявність якого разом з електронними підписами первісних кредиторів підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх, обґрунтованим є висновок місцевого суду про доведеність факту укладення між сторонами кредитних договорів, та про те, що позичальник ОСОБА_1 всі умови договорів цілком зрозуміла та своїм підписом письмово підтвердила та закріпила те, що сторони договору діяли свідомо, були вільні в укладенні даного договору, вільні у виборі контрагента та умов договору.

Таким чином, оскільки вказані кредитні договори, які підписані сторонами, є чинними, у встановленому законом порядку недійсними не визнавались, правильним є висновок суду про те, що між первісними кредиторами та ОСОБА_1 , як позичальником, виникли договірні відносини щодо користування кредитними коштами.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредитору. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом.

За змістом ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник у зобов`язанні не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Положеннями ст. 1077, 1078 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Статтею 1082 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.

Отже, за змістом наведених вище положень закону заміна кредитора на фактора не означає звільнення боржника від обов`язку виконати зобов`язання, а лише надає боржникові право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце та у випадку, коли таких доказів не надано, виконати зобов`язання на рахунок первинного кредитора.

При цьому аналіз змісту ст. 1082 ЦК України дозволяє дійти висновку, що викладені в ній положення щодо обов`язку боржника здійснити платіж факторові за умови, що боржник одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові, стосуються позасудового порядку вирішення спору. При цьому невиконання фактором цього обов`язку не звільняє боржника від виконання обов`язків за кредитним договором, а лише дає йому право на виконання свого обов`язку перед первісним кредитором.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі №2-1383/2010 (провадження №14-308цс18) зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

На підставі наявних у справі письмових доказів судом вірно встановлено, що відповідно до умов договору факторингу № 20102022 від 20.10.2022 року, що укладений між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», договору факторингу №11082021 від 11.08.2021 року, що укладений між ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», договору факторингу №21012022 від 21.01.2022 року, що укладений між ТОВ «Кредитна установа «Європейська Кредитна Група» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», позивач набув право грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором №300419327 від 20.02.2021 року, кредитним договором №10240-02/2021 від 17.02.2021 року та кредитним договором №/627285 від 03.02.2021 року.

Частиною 1 статті 1046 ЦК України визначено, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлюється договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

Стаття 1049 ЦК України передбачає, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором.

Відповідно ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму або не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів.

Відповідно до ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

На підставі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України невиконання зобов`язання є порушенням зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Згідно із частиною першою ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватися визначених у договорі строків (термінів), а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Положеннями частини першої статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

В матеріалах справи наявні розрахунки заборгованості відповідача перед позивачем за усіма кредитними договорами, права вимоги за якими набув позивач від первісних кредиторів. Дані розрахунки відповідачем у встановлений законом спосіб спростовані не були.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до змісту ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно із ч.2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 79, 80 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ч.1 ч. 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч.ч.1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оскільки наявними в матеріалах справи письмовими доказами підтверджується факт укладення ОСОБА_1 кредитних договорів та факт існування за договорами заборгованості внаслідок неналежного виконання відповідачкою своїх обов`язків по поверненню кредитних коштів, висновок суду про наявність підстав для стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за вищевказаними кредитними договорами є обґрунтованим, зважаючи на те, що надані позивачем докази укладення кредитних договорів та отримання відповідачкою кредитних коштів є належними, допустимими і достовірними, і ОСОБА_1 спростовані не були.

Однак, ухвалюючи рішення в частині стягнення з відповідача на користь позивача процентів, судом було допущено неправильне застосування норм матеріального права, що вбачається з наступного.

Встановлено, що у п. 1.3 Договору про надання фінансового кредиту №10240-02/2021 від 17.02.2021 року, укладеному з ТОВ «ФК «Інвеструм», передбачено, що за користування кредитом Клієнт сплачує товариству 657,0% (процентів) річних від суми кредиту в розрахунку 1,80% (процентів) на добу. Тип процентної ставки - фіксована.

Встановлено, що у п. 1.3 договору про надання фінансового кредиту №/627285 від 03.02.2021 року, укладеному з ТОВ «Кредитна установа «Європейська Кредитна Група», зазначено, що за користування кредитом клієнт сплачує Товариству 912,5% (процентів) річних від суми кредиту в розрахунку 2,5 % (процентів) на добу. Тип процентної ставки - фіксована.

Встановлено, що у п. 1.4 договору №300419327 від 20.02.2021 року, укладеному з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», передбачено, що за користування кредитом протягом дисконтного періоду позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю проценти за користування кредитом, які нараховуються в наступному порядку: 1.4.1. виключно на період строку визначеного в п. 1.2 договору нарахування процентів за користування кредитом здійснюється щоденно за дисконтною процентною ставкою в розмірі 62,05 (шістдесят дві цілих п`ять сотих) процентів річних, що становить 0,17 процентів від суми кредиту за кожний день користування ним; 1.4.2. за умови продовження строку дисконтного періоду, на умовах п. 1.3. договору, з наступного дня після закінчення вказаного в п. 1.2. договору строку, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється за Індивідуальною процентною ставкою в розмірі 620,50 (шістсот двадцять цілих п`ять десятих) процентів річних, що становить 1,70 процентів в день від суми кредиту за кожний день користування ним.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення у цій частині, дійшов висновку про наявність підстав до стягнення з відповідача на користь позивача процентів за кредитним договором №/627285 від 03.02.2021 року та за кредитним договором №10240-02/2021 від 17.02.2021 року, та відмовив у стягненні процентів за кредитним договором №300419327 від 20.02.2021 року. Рішення суду в частині відмови у стягненні процентів позивачем не оскаржено і у цій частині воно не є предметом перевірки суду апеляційної інстанції.

Разом з тим, висновки суду в частині стягнення процентів за двома договорами у розмірі, визначеному позивачем, є помилковими, виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» про стягнення заборгованості за вказаними договорами в повному обсязі, суд першої інстанції не врахував того, що за змістом ст. 1048 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Отже припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Такі висновки викладені, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року в справі № 310/11534/13-ц, в постанові Верховного Суду від 15 березня 2023 року по справі № 300/438/18.

За умовами договору про надання фінансового кредиту № 10240-02/2021 від 17 лютого 2021 року, укладеного між ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» та ОСОБА_1 , строк його дії становить 10 днів, і датою закінчення строку кредитування є 26 лютого 2021 року (а.с.21-22).

Таким чином, позивач ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» має право на стягнення процентів, передбачених умовами договору, за користування кредитними коштами за 10 днів по 26 лютого 2021 року, що, виходячи із установлених у договорі процентних ставок, дорівнює 810,00 грн. (4 500,00 тіло кредиту / 100 х 1,8 % х 10 днів).

За умовами договору про надання фінансового кредиту №/627285 від 03 лютого 2021 року, укладеного між ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» та ОСОБА_1 , кредит надається строком на 25 днів і датою закінчення строку кредитування є 27 лютого 2021 року (а.с.34-35).

Таким чином, позивач ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» має право на стягнення процентів, передбачених умовами договору, за користування кредитними коштами за 25 днів по 27 лютого 2021 року, що, виходячи із установлених у договорі процентних ставок, дорівнює 2 500,00 грн. (4 000,00 тіло кредиту / 100 х 2,5 % х 25 днів).

Нарахування та стягнення процентів за користування позикою та кредитом поза визначеними строками суперечить вимогам ЦК України та висновкам Верховного Суду.

За неповернення передбачених договором сум після закінчення строку, на який були видані кредитні кошти, може настати відповідальність, передбачена ст. 625 ЦК України, проте регулятивна норма ч. 1 ст. 1048 ЦК України і охоронна норма ч. 2 ст. 625 Кодексу не можуть застосовуватись одночасно.

При цьому, слід зауважити, що звертаючись до суду із позовом, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» не заявляло вимоги про стягнення відсотків на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України за користування кредитними коштами поза межами строку дії кредитних договорів.

За вищенаведених обставин рішення суду в частині стягнення з відповідача на користь позивача відсотків за двома кредитними договорами підлягає зміні із приведенням його у відповідність із чинними нормами матеріального права та сталою практикою Верховного Суду.

Доводи апеляційної скарги відповідача про недоведеність позивачем належними та допустимими доказами факту отримання нею кредитних коштів, колегією суддів відхиляються, зважаючи на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що позивач, на підтвердження укладення кредитного договору №300419327 від 20.02.2021 року, а саме видачі коштів по договору, надав копію платіжного доручення від 20.02.2021 року (а.с.131), згідно якого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало на картковий рахунок відповідача позику в розмірі 12 000,00 грн.; на підтвердження укладення кредитного договору №10240-02/2021 від 17.02.2021 року надав копію інформаційної довідки за №478/07 від 24.07.2023 року (а.с.125), згідно якої ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» перерахувало на картковий рахунок відповідача позику в розмірі 4 500,00 грн., реквізити якого було власноручно вказано ОСОБА_1 у договорі (НОМЕР_1); на підтвердження укладення кредитного договору №/627285 від 03.02.2021 року надав копію інформаційної довідки №472/05 від 16.05.2023 року (а.с.103), згідно якої ТОВ «Європейська кредитна група» перерахувало на картковий рахунок відповідача позику в розмірі 4000,00 грн., реквізити якого було власноручно вказано ОСОБА_1 у договорі (НОМЕР_2).

Надані позивачем платіжне доручення та інформаційні довідки є належними та достатніми доказами щодо підтвердження надання грошових коштів позичальнику, у відповідності до умов кредитних договорів, оскільки реквізити отримувача коштів, а саме відповідача ОСОБА_1 , відповідають даним, які вона зазначила у кредитних договорах: №10240-02/2021 від 17.02.2021, №/627285 від 03.02.2021 та №300419327 від 20.02.2021.

Перерахування коштів на платіжну карту ОСОБА_1 за укладеними договорами було безпосередньо здійснено операторами онлайн-послуг платіжної інфраструктури, які здійснюють операції у безготівковій формі, тому видаткові касові ордери на суму переказу не складаються. Також, умовами угоди з банком-ескваєром, від якого фактично надходять на картки клієнтів кошти до переказу, передбачено надходження від Компанії загальних сум поповнення карток за визначений період, а не сум окремих транзакцій, в зв`язку з цим виділення транзакції як окремого платежу із зазначенням призначення у банківській виписці не є можливим.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із вказаною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Разом з тим, відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Таким чином, виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором (правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 17 грудня 2020 року у справі №278/2177/15ц).

Так, на підставу вимог щодо стягнення заборгованості за кредитними договорами з позичальника позивачем було надано розрахунки заборгованості за кредитними договорами №/627285 від 03.02.2021 року та №10240-02/2021 від 17.02.2021 року, виконані первісними кредиторами ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» та ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» станом на 21.01.2022 року та 11.08.2021 року, тобто на момент відступлення права вимоги за кожним договором відповідно.

Колегія суддів вважає, що надані позивачем розрахунки є належними та допустимими доказами існування заборгованості, враховуючи, що позивачем надані докази отримання кредитних коштів, а заперечуючи заявлені позивачем розміри заборгованості, відповідачка свого розрахунку, який би спростовував доводи позивача щодо суми боргу за кредитними договорами №/627285 від 03.02.2021 року та №10240-02/2021 від 17.02.2021 року, суду не надала.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, як підставу для скасування рішення суду в повному обсязі та відмови у позові, законності та обґрунтованості рішення суду не спростовують.

Інші доводи апеляційної скарги відповідачки не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладені у мотивувальній частині рішення, та фактично зводяться до незгоди з висновками суду. При цьому, докази та обставини, на які посилається відповідачка в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні були дотримані норми матеріального і процесуального права. Судом першої інстанції правильно визначено характер спірних правовідносин, встановлено обсяг прав та обов`язків сторін, застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, що склались між сторонами, надано повну, всебічну та об`єктивну оцінку наявним у справі доказам, як кожному окремо, так і у їх сукупності та взаємозв`язку.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки суд першої інстанції, дійшовши обґрунтованого висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, допустив помилку в частині розміру відсотків, які підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача за кредитними договорами, колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення суду в частині стягнення заборгованості на підставі п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України з ухваленням в цій частині нового судового рішення про часткове задоволення позову та стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості: за кредитним договором №300419327 від 20.02.2021 року у розмірі 12 000 грн. 00 коп., за кредитним договором №/627285 від 03.02.2021 року у розмірі 6 500 грн. 00 коп. та за кредитним договором №10240-02/2021 від 17.02.2021 року у розмірі 5 310 грн. 00 коп., а всього у розмірі 23 810 грн. 00 коп.

Зважаючи на те, що апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення суду підлягає частковому задоволенню, а рішення суду в частині стягнення заборгованості - скасуванню із ухваленням у цій частині нового рішення про стягнення заборгованості у меншому розмірі, апеляційний суд на підставі положень ст. 141 ЦПК України вважає за необхідне стягнути з позивача ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на користь відповідача ОСОБА_1 сплачений нею за подачу апеляційної скарги судовий збір у розмірі 1 249 грн. 51 коп.

У зв`язку із тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) - г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382, 383, 389 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07 вересня 2023 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованості за кредитними договорами - скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором №300419327 від 20.02.2021 року у розмірі 12 000 грн. 00 коп., заборгованість за кредитним договором №/627285 від 03.02.2021 року у розмірі 6 500 грн. 00 коп. та заборгованість за кредитним договором №10240-02/2021 від 17.02.2021 року у розмірі 5 310 грн. 00 коп., а всього заборгованість у розмірі 23 810 грн. 00 коп. (двадцять три тисячі вісімсот десять гривень 00 копійок).

В задоволенні вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» про стягнення з ОСОБА_1 відсотків у більшому розмірі - відмовити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07 вересня 2023 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» судового збору - змінити, зменшивши розмір судового збору з 1 513 грн. 00 коп. до 832 грн. 84 коп.

В іншій частині рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07 вересня 2023 року - залишити без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на користь ОСОБА_1 судовий збір, сплачений при подачі апеляційної скарги, у розмірі 1 249 грн. 51 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач:

Судді: