ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2024 року

м. Черкаси

Справа № 711/4719/22
Провадження № 22-ц/821/276/24
категорія: 301020200

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Василенко Л. І.,

суддів: Бородійчука В. Г., Карпенко О. В.,

секретаря Мунтян К. С.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Міністерство юстиції України,

третя особа - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 16 листопада 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Міністерства юстиції України, третя особа: ОСОБА_6 про визнання незаконними та скасування наказів та рішення державного реєстратора, у складі головуючої судді Позарецької С. М., повний текст рішення складено 28 листопада 2023 року,

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом.

Свої вимоги мотивує тим, що 27.06.2013 ОСОБА_5 за договорами купівлі-продажу придбано у ОСОБА_2 наступні земельні ділянки: кадастровий номер :02:002:0016, площею 0,0593 га, кадастровий номер :02:002:0017, площею 0,0727 га, кадастровий номер :02:002:0018, площею 0,0712 га, кадастровий номер :04:002:0439, площею 0,1524 га, кадастровий номер :04:002:0440, площею 0,1328 га, кадастровий номер :04:002:0441, площею 0,1310 га, що розташовані у с. Свидівок Черкаського району Черкаської області, цільове призначення: землі рекреаційного призначення під розміщення культурно-оздоровчого комплексу.

За рішенням сесії Свидівоцької сільської ради Черкаського району Черкаської області №32-12 від 08.10.2013 вказаним земельним ділянкам визначено адреси та змінено функціональне призначення для індивідуального дачного будівництва, в зв`язку із чим, внесені зміни до права власності ОСОБА_5 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та оформлено свідоцтва про право власності.

21.03.2014 за договором купівлі-продажу ОСОБА_5 придбано у ОСОБА_7 та ОСОБА_4 блок кімнат № № НОМЕР_1 , 1а, 2, 3, АДРЕСА_1 .

04.06.2015 між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 укладені договори купівлі-продажу нерухомого майна, за якими ОСОБА_5 продала, а ОСОБА_1 придбав у власність наступне нерухоме майно: блок кімнат № № 1, 1а, 2, 3, АДРЕСА_1 , згідно з договором купівлі-продажу блоку кімнат від 04.06.2015, що зареєстрований в реєстрі за № 2553 та посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Степаненко А. М.; земельну ділянку, площею 0,0593 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер :02:002:0016, згідно з договором купівлі-продажу земельної ділянки від 04.06.2015, що зареєстрований в реєстрі за № 2571 та посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Степаненко А. М.; земельну ділянку, площею 0,0727 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер :02:002:0017, згідно з договором купівлі-продажу земельної ділянки від 04.06.2015, що зареєстрований в реєстрі за № 2562 та посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Степаненко А. М.; земельну ділянку, площею 0,0712 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер :02:002:0018, згідно з договором купівлі-продажу земельної ділянки від 04.06.2015, що зареєстрований в реєстрі за № 2568 та посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Степаненко А. М.; земельну ділянку, площею 0,1524 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер :04:002:0439, згідно з договором купівлі-продажу земельної ділянки від 04.06.2015, що зареєстрований в реєстрі за № 2556 та посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Степаненко А. М.; земельну ділянку, площею 0,1328 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер :04:002:0440, згідно з договором купівлі-продажу земельної ділянки від 04.06.2015, що зареєстрований в реєстрі за № 2559 та посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Степаненко А. М.; земельну ділянку, площею 0,1310 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер :04:002:0441, згідно з договором купівлі-продажу земельної ділянки від 04.06.2015, що зареєстрований в реєстрі за № 2565 та посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Степаненко А. М.

Зазначає, що починаючи з 04.06.2015 єдиним власником блоку спірних кімнат та спірних земельних ділянок є він - ОСОБА_1 .

20.06.2017 ОСОБА_1 (позивач) довідався, що його право власності на блок кімнат та земельні ділянки скасоване 12.05.2017 на підставі наказу Міністерства юстиції України № 1543/5 від 12.05.2017 «Про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень».

При цьому, також скасоване право власності і попереднього власника ОСОБА_5 .

Вказує, що скасування прав власності відбулося за рішенням реєстратора Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України Сторчак С. П. від 12.05.2017, індексний номер 35147602 про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, що вбачається у відомостях з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За наслідком реалізації вказаного наказу, власниками блоку кімнат стали ОСОБА_7 (37/50 блоку кімнат) та ОСОБА_4 (13/50 блоку кімнат), а земельних ділянок ОСОБА_2 , тобто особи, які були власниками до ОСОБА_5 .

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 27.12.2017 у справі № 826/9341/17 адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , про скасування наказу та зобов`язання вчинити дії задоволено: визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства юстиції України № 1543/5 від 12.05.2017 «Про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень»; зобов`язано Міністерство юстиції України поновити в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно записи про право власності, про які йдеться у позовній заяві, за ОСОБА_1 .

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 21.03.2018 апеляційну скаргу Міністерства юстиції України залишено без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 27.12.2017 без змін. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 14.06.2018, вдруге, апеляційну скаргу залишено без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 27.12.2017 без змін.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2019 вказані судові рішення скасовано через порушення правил юрисдикції адміністративних судів, провадження у справі закрито, оскільки справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 21.05.2020 у справі № 757/34482/19ц позов задоволено повністю: визнано незаконним та скасовано наказ Міністерства юстиції України № 1543/5 від 12.05.2017 «Про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень»; зобов`язано Міністерство юстиції України поновити в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно записи про право власності, про які йдеться у позовній заяві ОСОБА_1 .

Постановою Київського апеляційного суду від 10.02.2021 у справі № 757/34482/19-ц рішення суду першої інстанції залишено без змін.

В зв`язку із набранням законної сили судовим рішенням у справі № 757/34482/19-ц, Міністерством юстиції України повторно розглянуто скаргу ОСОБА_6 від 15.03.2017 та, відповідно до наказу № 1322/7 від 27.04.2021, відмовлено у задоволені цієї скарги.

Постановою Верховного Суду від 09.02.2022 у справі № 757/34482/19-ц рішення Печерського районного суду міста Києва від 21.05.2020 та постанову Київського апеляційного суду від 10.02.2021 скасовано, ухвалено нове судове рішення: у задоволенні позову ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України про визнання незаконним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії відмовлено.

При цьому, підставою скасування судових рішень Верховним Судом зазначено те, що належними відповідачами у справі мають бути особи, речові права на майно яких оспорюються та щодо яких здійснено запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до наказу Міністерства юстиції України № 2121/7 від 13.09.2022 скасовано наказ Міністерства юстиції України від 27.04.2021 № 1322/7 «Про відмову у задоволенні скарги» та визнано чинним наказ Міністерства юстиції України від 12.05.2017 № 1543/5 «Про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень».

Отже, як вказує позивач, починаючи з 13.09.2022, оспорюваний наказ Міністерства юстиції України від 12.05.2017 № 1543/5 «Про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень» є незаконним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки порушує права власності позивача.

Також, позивач вважає незаконним та таким, що підлягає скасуванню і наказ Міністерства юстиції України № 2121/7 від 13.09.2022 «Про скасування наказу Міністерства юстиції України від 27.04.2021 № 1322/7 «Про відмову у задоволенні скарги», оскільки прийнятий всупереч ч. 2 ст. 19 Конституції України, згідно якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, повноваження щодо розгляду скарг на рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав відповідно до ст. 37 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядку № 1128 Міністерство юстиції України отримало з 01 січня 2016 року, а порядок реалізації таких повноважень визначено з 01 січня 2016 року. Тобто, до 01 січня 2016 року повноваженнями розглядати скарги на дії державних реєстраторів були наділені виключно суди.

Оспорюваний наказ Міністерства юстиції України прийнятий за результатами розгляду скарги ОСОБА_6 від 15.03.2017, в якій він просить скасувати реєстраційні дії, що здійснені реєстраторами у 2013-2015 роках, тобто до набрання чинності відповідними нормативними актами.

Вважає, що розгляд Міністерством юстиції України питання, що виходить за межі його компетенції, є порушенням його дискреційних повноважень як суб`єкта владних повноважень, обмежених ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» щодо розгляду скарг на дії державного реєстратора про вчинення реєстраційних дій до 01 січня 2016 року.

Тому наказ Міністерства юстиції України від 12.05.2017 № 1543/5 «Про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень» є незаконним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки у Міністерства юстиції України не було повноважень для розгляду скарги ОСОБА_6 від 15.03.2017, так як оскаржувані реєстраційні дії були здійснені до 01 січня 2016 року.

Крім того, позивач вказує, що жоден з вищезазначених правочинів не оскаржувався та не був визнаний судом недійсним чи неукладеним (навіть спору такого не існувало), а тому на них поширюється презумпція правомірності правочину. Наголошує, що визнання правочину недійсним є виключно компетенцією суду, а не Міністерства юстиції України. Оскільки, жоден з вищезазначених правочинів не оскаржувався та не був визнаний судом недійсним чи неукладеним, позивач вважає, що у Міністерства юстиції України були відсутні підстави для видання оспорюваного наказу та скасування рішень державних реєстраторів.

Зазначає, що скарга ОСОБА_6 до Міністерства юстиції України, враховуючи два доповнення, не містить: клопотання про поновлення строку оскарження, а відтак питання про його поновлення не може бути вирішене; доказів, які б підтверджували будь-які причини пропуску строку, передбаченого ч. 3 ст. 37 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», окрім тверджень заявника, що йому стало відомо про порушення після отримання витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 13 та 14 березня 2017 року.

Про те, що земельні ділянки та блок кімнат зареєстровано на ОСОБА_5 до 03.06.2015, ОСОБА_6 знав, оскільки 03.06.2015 за його заявою за даним фактом внесені відомості до ЄРДР. Скаржник ОСОБА_6 на момент винесення ухвали слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 12.06.2015 у справі № 712/6579/15-к про накладення арешту на майно, знав про те, що на підставі договорів від 04.06.2015 новим власником майна є ОСОБА_1 .

У позовній заяві позивач також вказує, що попередні договори купівлі-продажу квартир від 25.02.2014 зі сторони покупця підписані ОСОБА_8 Доручення № 07 від 03.02.2014, видане ОСОБА_6 , є нікчемним, оскільки ОСОБА_8 не мав повноважень на підписання попередніх договорів купівлі-продажу квартир від 25.02.2014 від імені та за рахунок ОСОБА_6 . Якщо ОСОБА_8 підписував вищезазначені попередні договори від свого імені та в своїх інтересах, то ОСОБА_6 не має жодного відношення до даних попередніх договорів. Попередні договори купівлі-продажу квартир від 25.02.2014 є нікчемними, оскільки вони не посвідчені нотаріально, а тому у сторін не виникають цивільні права та обов`язки.

Позивач вважає, що єдиним законним рішенням за результатами розгляду скарги ОСОБА_6 . Міністерством юстиції України мало би бути рішення про відмову у задоволенні скарги з наступних підстав: відсутність у Міністерства юстиції України повноважень для розгляду скарги ОСОБА_6 від 15.03.2017, оскільки оскаржувані реєстраційні дії здійснені до 01 січня 2016 року; жоден з правочинів, на підставі яких здійснена державна реєстрація права власності, не оскаржувався та не був визнаний судом недійсним чи неукладеним, а тому відсутні підстави для скасування оскаржуваних рішень державного реєстратора; пропуск ОСОБА_6 встановленого ч. 3 ст. 37 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» строку для подання скарги. Між тим, Міністерством юстиції України було видано оспорюваний наказ від 12.05.2017 № 1543/5 «Про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень», який, як на думку позивача, є незаконним та таким, що підлягає скасуванню.

Крім того, оскаржуваний наказ Міністерства юстиції України № 2121/7 від 13.09.2022 виданий не за результатами колегіального розгляду скарги; виданий без відповідного висновку колегії (висновок відсутній як на офіційному веб-сайті Мін`юсту, так і у тексті наказу відсутнє посилання на нього); виданий за межами повноважень Міністерства юстиції України, оскільки скасовує попередній наказ Міністерства юстиції України, що не передбачено нормами ст. 37 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», на яку мається посилання у наказі.

Також вважає, що у Міністерства юстиції України не було законних підстав для повторного розгляду скарги ОСОБА_6 від 15.03.2017 та видання оспорюваного наказу № 2121/7 від 13.09.2022, оскільки відповідно до ч. 2 п. 17 Постанови КМУ № 1128 від 25.12.2015 «Про затвердження Порядку розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції» (в редакції, чинній у 2021 році), у разі скасування судом рішення Мін`юсту за результатами розгляду скарги у сфері державної реєстрації Мін`юст забезпечує повторний розгляд такої скарги відповідно до цього Порядку.

На думку позивача, оспорюваний наказ Міністерства юстиції України № 2121/7 від 13.09.2022 прийнятий після втрати чинності ч. 2 п. 17 Постанови Кабінету Міністрів України № 1128 від 25.12.2015 (12.07.2022), а відтак виданий за відсутності повноважень, а тому є незаконним та таким, що підлягає скасуванню.

Позивач зазначає, що ним обрано вірний спосіб захисту його порушених прав, оскільки у разі визнання незаконними та скасування наказів Міністерства юстиції України і рішення державного реєстратора, прийнятого на виконання таких наказів, право власності позивача на спірний блок кімнат та спірні земельні ділянки повернеться у стан, що існував до прийняття оспорюваних наказів та рішення, а відтак, порушені права позивача будуть реально відновлені у повному обсязі, що призведе до дійсного захисту інтересу позивача без необхідності повторного звернення до суду.

Просить суд визнати незаконним та скасувати наказ Міністерства юстиції України № 2121/7 від 13.09.2022 «Про скасування наказу Міністерства юстиції України від 27.04.2021 № 1322/7 «Про відмову у задоволенні скарги»; визнати незаконним та скасувати наказ Міністерства юстиції України № 1543/5 від 12.05.2017 «Про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень»; скасувати рішення державного реєстратора Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України Сторчак Сергія Петровича від 12.05.2017, індексний номер 35147602 про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 16 листопада 2023 року позовні вимоги задоволено.

Визнано незаконним та скасовано наказ Міністерства юстиції України № 2121/7 від 13.09.2022 «Про скасування наказу Міністерства юстиції України від 27.04.2021 № 1322/7 «Про відмову у задоволенні скарги».

Визнано незаконним та скасовано наказ Міністерства юстиції України № 1543/5 від 12.05.2017 «Про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень».

Скасовано рішення державного реєстратора Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України Сторчака С. П. від 12.05.2017 індексний номер 35147602 про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 595,44 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 595,44 грн.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 595,44 грн.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 595,44 грн.

Стягнуто з Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 595,44 грн.

Рішення мотивовано тим, що оспорюваний позивачем ОСОБА_1 наказ Міністерства юстиції України № 2121/7 від 13.09.2022 прийнятий після втрати чинності ч. 2 п. 17 постанови КМУ № 1128 від 25.12.2015 (12.07.2022 дата набрання чинності судового рішення у справі № 640/28969/20), а відтак виданий за відсутності повноважень, а тому є незаконним та таким, що підлягає до скасування. Судом зазначено, що твердження відповідача Міністерства юстиції України, які викладені його представником у відзиві на позов та підтримані в судовому засіданні, щодо законності наказу від 13.09.2022 № 2121/17, не ґрунтуються на нормах чинного законодавства та не відповідають фактичним обставинам справи.

Незважаючи на заперечення третьої особи щодо обраного позивачем способу захисту, суд дійшов висновку, що обраний ОСОБА_1 спосіб захисту його порушених майнових прав, зокрема і за умов, чинності на даний час правочинів щодо купівлі-продажу нерухомого майна, є ефективним, а доводи, викладені відповідачем Міністерством юстиції України та третьою особою, не ґрунтуються на нормах чинного законодавства та спростовуються дослідженими по справі доказами.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_6 15 грудня 2023 року оскаржив його в апеляційному порядку та просив суд скасувати рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 16 листопада 2023 року повністю.

В частині заявлених позовних вимог про визнання незаконним та скасування наказу Міністерства юстиції України № 1543/5 від 12 травня 2017 року «Про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень» провадження у справі закрити.

В іншій частині заявлених позовних вимог відмовити. Судові витрати покласти на позивача.

Апеляційну скаргу мотивував тим, що при внесенні оскарженого рішення судом першої інстанції не враховано правовий висновок Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 755/10947/17 та правовий висновок Великої Палати Верховного Суду від 08 грудня 2022 року у справі № 990/102/22, що призвело до невірних висновків суду першої інстанції в оскарженому рішенні суду про звернення позивача 22 вересня 2022 року з позовними вимогами про скасування наказу Міністерства юстиції України № 1543/5 від 12 травня 2017 року № 1543/5 в межах трирічного строку позовної давності.

Неврахування судом першої інстанції вказаних висновків Верховного Суду призвело до помилкового висновку суду першої інстанції про пред`явлення, «на думку, суду позивачем позовних вимог, що стосуються наказу від 12.05.2017 та рішення державного реєстратора від 12.05.2017, у межах строку позовної давності» (як зазначено в мотивувальній частині рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 16 листопада 2023 року).

Зазначає, що суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення, проте в матеріалах позовної заяви ОСОБА_1 і в матеріалах цивільної справи № 711/4719/22 відсутні заяви чи клопотання позивача про поновлення строку позовної давності, пропущеного на момент звернення останнього 22 вересня 2022 року до суду з позовними вимогами про скасування наказу Міністерства юстиції України № 1543/5 від 12 травня 2017 року № 1543/5.

Крім того, згідно з інформацією, наявною в Єдиному державному реєстрі судових рішень, позивач і представник позивача в період з 12 березня 2020 року введення в дію Постанови КМУ від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СOVID -19, спричиненої коронавірусом 8АЯ8-СоУ-2» і до дати звернення останнього до Придніпровського районного суду м. Черкаси 19 вересня 2022 року з вказаною позовною заявою, неодноразово брав участь і був особисто присутній у відкритих судових засіданнях.

Зазначає, що в оскарженому рішенні суду від 16 листопада 2023 року та оскарженій ухвалі від 16 листопада 2023 року судом першої інстанції не враховано правовий висновок Великої палати Верховного Суду в постанові № 910/15792/20 від 05 липня 2023 року, що призвело до не врахування місцевим судом вимог ст. 255 ЦПК України, та повторного розгляду судом першої інстанції спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, що і у справі № 757/34482/19-ц, за результатами розгляду якої по суті постановою Верховного Суду від 09 лютого 2022 року у справі № 757/34482/19-ц касаційні скарги ОСОБА_6 задоволені; рішення Печерського районного суду міста Києва від 21 травня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 10 лютого 2021 року скасовано, ухвалено нове судове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування наказу Міністерства юстиції № 1543/3 від 12 травня 2017 року та зобов`язання вчинити дії відмовлено.

Також суд не врахував правовий висновок Великої Палати Верховного Суду від 05 липня 2023 року у справі № 910/15795/20 та дійшов помилкового висновку, що постанову від 09 лютого 2022 року у справі № 757/34482/19-ц винесено Верховним Судом не за результатами розгляду справи, що призвело до неврахування судом першої інстанції вимог п. 3) ч. 1 ст. 255 ЦПК України та повторного розгляду судом першої інстанції спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, що і у справі № 757/34482/19-ц, за результатами розгляду якої по суті постановою Верховного Суду від 09 лютого 2022 року у справі № 757/34482/19-ц касаційні скарги ОСОБА_6 задоволені; рішення Печерського районного суду міста Києва від 21 травня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 10 лютого 2021 року скасовано, ухвалено нове судове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування наказу Міністерства юстиції № 1543/3 від 12 травня 2017 року та зобов`язання вчинити дії - відмовлено.

Тому ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та представник останньої адвокат Головатюк С. А., грубо зловживаючи процесуальними правами, протягом майже семи років звертаються до різних судів з тотожними позовами, в яких однакові сторони спору, однаковий предмет спору і однакові підстави, при цьому намагаючись незаконно переглянути судові рішення Верховного Суду.

Вказує, що судом першої інстанції не враховано правовий висновок Великої Палати Верховного Суду в постанові № 910/15792/20 від 05 липня 2023 року, що призвело до безпідставного залучення до участі у справі в якості співвідповідача ОСОБА_3 , який є спадкоємцем ОСОБА_7 , який помер до дати звернення позивача з вказаним позовом.

ОСОБА_3 є неналежним відповідачем у справі № 711/4719/22, що є самостійною підставою для відмови в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_3 .

Крім того, при ухваленні оскарженого рішення суду від 16 листопада 2022 року судом першої інстанції не враховано, що наказ № 2121/7 від 13 вересня 2022 року винесений Міністерством юстиції не за результатами розгляду скарги ОСОБА_6 , а прийнятий Міністерством юстиції України, як відповідачем у справі № 757/34482/19-ц, на виконання Постанови Верховного Суду від 09 лютого 2022 року у справі № 757/34482/19-ц після її надходження з Верховного Суду до Міністерства юстиції для виконання.

Вважає, що при ухвалені оскаржуваного рішення судом першої інстанції не враховано правовий висновок Великої Палати Верховного Суду в постанові № 914/2350/18 від 21 грудня 2022 року, не враховано вимог ч. ч. 1, 3, 4, 5 ст. 263 ЦПК України, місцевим судом не з`ясовано обставини та не досліджено безпосередньо в судовому засіданні докази, пояснення та заперечення, на які посилався ОСОБА_6 та представники ОСОБА_6 , що призвело до формального поверхневого розгляду справи місцевим судом без врахування всіх обставин справи, що мають істотне значення, та не виконання місцевим судом обов`язку вирішення судом першої інстанції наявного спору про право, і, як наслідок, до ухвалення судом першої інстанції незаконного і необґрунтованого судового рішення.

08.01.2024 від представника ОСОБА_1 адвоката Головатюка С. А. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просив суд залишити апеляційну скаргу ОСОБА_6 без задоволення, а рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 16.11.2023 у даній справі без змін.

Вважає, що доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції та є такими, що не відповідають обставинам справи.

Зазначає, що зазначені ОСОБА_6 твердження щодо пропуску позовної давності є помилковими, а наведені правові позиції не можуть бути застосовані при розгляді даної справи.

Вказує, що позов а даній справі, у порівнянні із зазначеними скаржником позовами, не тотожні, зокрема не тотожні сторони спору, частково тотожний предмет позову, нетотожні підстави позову.

Також, звертає увагу суду, що у справу № 707/211/19 за позовом ОСОБА_5 , адвокат Головатюк С. А. вступив лише 16.01.2023 на підставі договору від 16.01.2023 та ордеру про надання правничої (правової) допомоги серії ВА № 1045507 від 16.01.2023 з єдиними повноваженнями - подати заяву про залишення позову без розгляду. Іншої участі у вказаній справі адвокат Головатюк С. А. не приймав.

Вважає, що послідовні дії позивача в частині захисту своїх порушених прав, враховуючи правові висновки судів у попередніх справах, не мають ознак зловживання процесуальними правами, оскільки спрямовані на відновлення своїх прав, а не порушення умов реалізації суб`єктивних цивільних процесуальних прав.

У справі № 757/34482/19-ц Міністерство юстиції України є відповідачем, а ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 - третіми особами (тобто не є стороною у справі).

У справі № 711/4719/22 Міністерство юстиції України, ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 є відповідачами (тобто стороною у справі), а ОСОБА_6 - третьою особою. Крім того, ОСОБА_5 взагалі не була а ні відповідачем, а ні учасником у справі № 757/34482/19-ц.

Тобто сторони у справі № 757/34482/19-ц та у справі № 711/4719/22 не є тотожними, а отже підстави для закриття провадження відсутні.

Підстави позову у справі № 757/34482/19-ц та підстави позову у справі № 711/4719/22 також не є тотожними.

Зокрема, підставою позову у справі № 757/34482/19-ц був пропуск скаржником строку звернення зі скаргою, що підтверджується судовими рішеннями, які набрали законної сили та наявні у матеріалах справи.

Підставами позову у справі № 711/4719/22, крім пропуску скаржником строку звернення зі скаргою, є відсутність повноважень у Міністерства юстиції України в частині скасування рішень про державну реєстрацію прав, що здійснені до 01 січня 2016 року, а також презумпція правомірності правочину.

Вказує, що дійсно, предмет позову у справі № 757/34482/19-ц та у справі № 711/4719/22 тотожний в частині визнання незаконним та скасування наказу Міністерства юстиції України №1543/5 від 12.05.2017 «Про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень».

Однак, тотожності (часткової) лише предмета позову недостатньо для закриття провадження у справі № 711/4719/22 на підставі п. 3 ч. 1 ст. 255 Цивільного процесуального кодексу України.

Вважає, що висновки Верховного Суду викладені у постанові від 18.12.2019 у справі № 127/328/17 не є релевантними до спірних правовідносин у даній справі.

Вважає, що оскаржуваний наказ виданий за межами повноважень Міністерства юстиції України, так як скасовує попередній наказ Міністерства юстиції України, що не передбачено ст. 37 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» на яку йде посилання у наказі (більш детальне обґрунтування щодо порушення відповідачем 5 ст. 37 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» зазначено в позовній заяві).

Суд першої інстанції не «відмовився вирішувати наявний спір про право», як зазначає ОСОБА_6 у апеляційній скарзі, а не вбачав підстав для надання правової оцінки іншим доводам саме позивача, оскільки, відсутність повноважень однозначно свідчить про незаконність наказу, незважаючи на будь-які інші обставини.

16 січня 2024 року від Міністерства юстиції України надійшли письмові пояснення на апеляційну скаргу ОСОБА_6 , в яких просить суд задовольнити апеляційну скаргу ОСОБА_6 , скасувати рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 16 листопада 2023 року повністю. В частині заявлених позовних вимог про визнання незаконним та скасування наказу Міністерства юстиції України № 1543/5 від 12 травня 2017 року «Про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень» провадження у справі закрити. В іншій частині заявлених позовних вимог відмовити.

Вважає, що при ухвалені оскарженого рішення суду від 16.11.2022 судом першої інстанції не враховано те, що наказ № 2121/7 від 13.09.2022 винесений Міністерством юстиції України не за результатами розгляду скарги ОСОБА_6 , а прийнятий Мін`юстом на виконання постанови Верховного Суду від 09.02.2022 у справі № 757/34482/19-ц.

Зазначає, що при винесені оскаржуваного рішення від 16.11.2023 судом першої інстанції не було враховано, що спір між тими самими сторонами спору, про той самий предмет спору і з тих самих підстав вже розглянутий і за результатами розгляду справи № 757/34482/19-ц Верховним Судом винесено постанову від 09.02.2022.

Отже, повторне звернення позивача до суду з позовною вимогою про визнання незаконним та скасування наказу Міністерства юстиції України від 12.05.2017 № 1543/5 «Про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень» щодо якої Верховним Судом від 09.02.2022 у справі № 757/34482/19-ц було винесено рішення, є нічим іншим, як зловживання позивачем своїми правами. Міністерство юстиції України вважає, що в цій частині провадження підлягає до закриття.

Вказує, що позивачу - ОСОБА_1 було відомо про наявність наказу Міністерства юстиції України № 1543/5 від 12.05.2017 значно раніше, однак з даним позовом ОСОБА_1 звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси лише 22 вересня 2022 року.

Таким чином, виходячи із положень ст. 267 ЦК України, позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання незаконним та скасування наказу Міністерства юстиції України від 12.05.2017 № 1543/5 «Про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень» та скасування рішення державного реєстратора Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України Сторчак С. П. від 12.05.2017, індексний номер: 35147602 про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, не підлягають до задоволення, у зв`язку зі спливом позовної давності.

При цьому доказів пропуску строку позовної давності з поважних причин позивач до позовної заяви не надав, а тому причини пропуску трирічного строку позовної давності є неповажними. Окрім того, до позовної заяви позивачем - ОСОБА_1 не додано клопотання про поновлення пропущеного строку на звернення до суду з даним позовом та не заявлено таке клопотання у прохальній частині позовної заяви.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

27.06.2013 ОСОБА_5 за договорами купівлі-продажу придбано у ОСОБА_2 наступні земельні ділянки: 1. кадастровий номер :02:002:0016, площею 0,0593 га, що розташована у с. Свидівок Черкаського району Черкаської області, цільове призначення: землі рекреаційного призначення під розміщення культурно-оздоровчого комплексу; 2. кадастровий номер :02:002:0017, площею 0,0727 га, що розташована у с. Свидівок Черкаського району Черкаської області, цільове призначення: землі рекреаційного призначення під розміщення культурно-оздоровчого комплексу; 3. кадастровий номер :02:002:0018, площею 0,0712 га, що розташована у с. Свидівок Черкаського району Черкаської області, цільове призначення: землі рекреаційного призначення під розміщення культурно-оздоровчого комплексу; 4. кадастровий номер :04:002:0439, площею 0,1524 га, що розташована у с. Свидівок Черкаського району Черкаської області, цільове призначення: землі рекреаційного призначення під розміщення культурно-оздоровчого комплексу; 5. кадастровий номер :04:002:0440, площею 0,1328 га, що розташована у с. Свидівок Черкаського району Черкаської області, цільове призначення: землі рекреаційного призначення під розміщення культурно-оздоровчого комплексу; 6. кадастровий номер :04:002:0441, площею 0,1310 га, що розташована у с. Свидівок Черкаського району Черкаської області, цільове призначення: землі рекреаційного призначення під розміщення культурно-оздоровчого комплексу (т.1 а.с. 39-40, 42-43, 45-46, 48-49, 51-52, 54-55).

За рішенням сесії Свидівоцької сільської ради Черкаського району Черкаської області № 32-12 від 08.10.2013 вказаним земельним ділянкам визначено адреси та змінено функціональне призначення для індивідуального дачного будівництва, в зв`язку із чим, внесені зміни до права власності ОСОБА_5 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та оформлено свідоцтва про право власності (т.1 а.с. 41, 44, 47, 50, 53, 56).

21.03.2014 за договором купівлі-продажу ОСОБА_5 придбано у ОСОБА_7 та ОСОБА_4 блок кімнат № № НОМЕР_1 , 1а, 2, 3, АДРЕСА_1 (т.1 а.с. 57-60).

04.06.2015 між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 укладені договори купівлі-продажу нерухомого майна, за якими ОСОБА_5 продала, а ОСОБА_1 придбав у власність наступне нерухоме майно: блок кімнат № № 1, 1а, 2, 3, АДРЕСА_1 , згідно з договором купівлі-продажу блоку кімнат від 04.06.2015, що зареєстрований в реєстрі за № 2553 та посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Степаненко А. М. (т.1 а.с. 61-65); земельну ділянку, площею 0,0593 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер :02:002:0016, згідно з договором купівлі-продажу земельної ділянки від 04.06.2015, що зареєстрований в реєстрі за № 2571 та посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Степаненко А. М. (т. 1 а.с. 66-70); земельну ділянку, площею 0,0727 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер :02:002:0017, згідно з договором купівлі-продажу земельної ділянки від 04.06.2015, що зареєстрований в реєстрі за № 2562 та посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Степаненко А. М. (т. 1 а.с. 71-75); земельну ділянку, площею 0,0712 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер :02:002:0018, згідно з договором купівлі-продажу земельної ділянки від 04.06.2015, що зареєстрований в реєстрі за № 2568 та посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Степаненко А. М. (т. 1 а.с. 76-80); земельну ділянку, площею 0,1524 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер :04:002:0439, згідно з договором купівлі-продажу земельної ділянки від 04.06.2015, що зареєстрований в реєстрі за № 2556 та посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Степаненко А. М. (т. 1 а.с. 81-85); земельну ділянку, площею 0,1328 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер :04:002:0440, згідно з договором купівлі-продажу земельної ділянки від 04.06.2015, що зареєстрований в реєстрі за № 2559 та посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Степаненко А. М. (т. 1 а.с. 86-90); земельну ділянку, площею 0,1310 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер :04:002:0441, згідно з договором купівлі-продажу земельної ділянки від 04.06.2015, що зареєстрований в реєстрі за № 2565 та посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Степаненко А. М. (т.1 а.с. 91-95).

Відсутні відомості про визнання вказаних договорів недійсними, розірваними чи/та припиненими.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта ОСОБА_1 від 20.01.2020 № 197274828, 12.05.2017 на підставі наказу Міністерства юстиції України № 1543/5 від 12.05.2017 «Про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень» право власності ОСОБА_1 на блок кімнат та земельні ділянки скасоване. Також скасоване право власності і попереднього власника ОСОБА_5 .

Скасування прав власності відбулося за рішенням реєстратора Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України Сторчак С. П. від 12.05.2017, індексний номер 35147602 про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (т.1 а.с. 96-136).

За наслідком реалізації вказаного наказу, власниками блоку кімнат стали ОСОБА_7 (37/50 блоку кімнат) та ОСОБА_4 (13/50 блоку кімнат), а земельних ділянок ОСОБА_2 , тобто особи, які були власниками до ОСОБА_5

ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що органами РАЦСу складено актовий запис № 209. Відповідно до матеріалів, наданих на виконання ухвали суду від 20.03.2023, приватним нотаріусом Черкаського районного нотаріального округу Стеблина Є. В., які надійшли до суду 23.03.2023, - після смерті ОСОБА_7 заведена спадкова справа № 54/2022 із заявою про прийняття спадщини звернувся його син ОСОБА_3 (в судовому засіданні 30.03.2023 залучений у справі співвідповідачем за клопотанням ОСОБА_1 ). При цьому, заповіти відсутні, свідоцтва про право на спадщину нотаріусом видані не були (т. 5 а.с. 61, 104-109, 127-128).

16.03.2017 до Міністерства юстиції України надійшла скарга ОСОБА_6 , датована 15.03.2017 з відповідними додатками, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 16.03.2017 за № Л-7443, на дії та рішення приватного нотаріуса Черкаського районного нотаріального округу Велікова А. І., приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Степаненко А. М., приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Велікової Н. А. щодо скасування рішень державного реєстратора, прийнятих цими нотаріусами. Також, скаржник просив скасувати записи про реєстрацію права власності на спірні об`єкти нерухомого майна за ОСОБА_5 та зареєструвати за скаржником ОСОБА_6 право власності на спірні об`єкти нерухомого майна.

Розглянувши зазначену скаргу, доповнення до неї, подані скаржником документи, перевіривши відомості, що містяться в Державному реєстрі прав, встановивши обставини, які мають значення для розгляду скарги, комісія з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації дійшла висновку, що зазначена скарга, підлягає частковому задоволенню. Комісією з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації було встановлено, що рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 27.06.2013 № № 3499516, 3498762, 3495838, 3496553, 3494770, 3497395, від 21.03.2014 № 11813894 підлягають скасуванню як такі, що прийняті з порушенням законодавства у сфері державної реєстрації прав. У частині вимоги скаржника зареєструвати за ним право власності на спірні об`єкти нерухомого майна комісією було відмовлено, оскільки відповідно до законодавства комісія не має таких повноважень.

Міністерством юстиції України прийнято наказ від 12.05.2017 № 1543/5 «Про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень» (т.1 а.с. 167, т. 3 а.с. 108-114).

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 27.12.2017 у справі № 826/9341/17 адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , про скасування наказу та зобов`язання вчинити дії, задоволено: визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства юстиції України № 1543/5 від 12.05.2017 «Про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень»; зобов`язано Міністерство юстиції України поновити в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно записи про право власності, про які йдеться у позовній заяві, за ОСОБА_1 (т.1 а.с. 168-175).

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 21.03.2018 апеляційну скаргу Міністерства юстиції України залишено без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 27.12.2017 без змін. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 14.06.2018, вдруге, апеляційну скаргу залишено без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 27.12.2017 без змін (т.1 а.с. 176-181).

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2019 вказані судові рішення скасовані через порушення правил юрисдикції адміністративних судів, провадження у справі закрито, оскільки справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства (т.1 а.с. 188-190).

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 21.05.2020 у справі № 757/34482/19-ц позов ОСОБА_1 задоволено: визнано незаконним та скасовано наказ Міністерства юстиції України № 1543/5 від 12.05.2017 «Про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень»; зобов`язано Міністерство юстиції України поновити в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно записи про право власності, про які йдеться у позовній заяві, за ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 191-196).

Постановою Київського апеляційного суду від 10.02.2021 у справі № 757/34482/19-ц рішення суду першої інстанції залишено без змін (т. 1 а.с. 197-206).

В зв`язку із набранням законної сили судовим рішенням у справі № 757/34482/19-ц, Міністерством юстиції України повторно розглянуто скаргу ОСОБА_6 від 15.03.2017 та, відповідно до наказу № 1322/7 від 27.04.2021, відмовлено у її задоволенні у зв`язку з тим, що закінчився встановлений законом строк подачі скарги (підстава: висновок колегії МЮУ від 04.03.2021 за результатами розгляду скарги ОСОБА_6 від 15.03.2017 з доповненнями від 14.04.2017 та від 24.04.2017) (т. 1 а.с. 221-224, т. 3 а.с. 150).

Постановою Верховного Суду від 09.02.2022 у справі № 757/34482/19-ц рішення Печерського районного суду міста Києва від 21.05.2020 та постанову Київського апеляційного суду від 10.02.2021 скасовано, ухвалено нове судове рішення: у задоволенні позову ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України про визнання незаконним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії відмовлено з підстав того, що належними відповідачами у справі мають бути особи, речові права на майно яких оспорюються та щодо яких здійснено запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме (т. 1 а. с. 207-220).

Відповідно до наказу Міністерства юстиції України № 2121/7 від 13.09.2022 скасовано наказ Міністерства юстиції України від 27.04.2021 №1322/7 «Про відмову у задоволенні скарги» та визнано чинним наказ Міністерства юстиції України від 12.05.2017 № 1543/5 «Про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень».

Мотивувальна частина

Позиція Черкаського апеляційного суду

Відповідно до ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Згідно ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Учасники справи належним чином повідомлені про час та місце розгляду даної справи шляхом направлення судових повісток рекомендованими листами з повідомленням про вручення, електронними листами, телефонним зв`язком.

Також апеляційним судом здійснене повідомлення сторін шляхом розміщення оголошення на веб-порталі Судова влада в Україні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Мотиви, з яких виходить Черкаський апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).

Згідно зі ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Рішення судів у вищевказаних справах набрали законної сили, а тому в силу приписів ст. 82 ЦПК України обставини, які встановлені цими рішенням суду не підлягають доказуванню у даній справі.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам виходячи з наступного.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується (ст. 8 Конституції України).

Статтею 55 Конституції України встановлено, що кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення (ст. 124 Конституції України).

Частиною 1 ст. 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (ст. 48 ЦПК України).

Суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку (ст. 51 ЦПК України).

Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в позові.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 у справі № 372/51/16-ц (провадження № 14-511цс18) зроблено правовий висновок, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача, натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Зазначене узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 17.04.2018 у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18).

Суд зазначає, що неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

У постанові Верховного Суду від 09 січня 2023 року в справі № 402/586/17 (провадження № 61-12507св21) вказано, що: «належним відповідачем має бути така особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги. Суд захищає порушене право чи охоронюваний законом інтерес позивача саме від відповідача. Якщо позовна вимога заявлена до особи, яка не є учасником спірних правовідносин (тобто, не до тієї особи, яка має відповідати за цією вимогою), така особа є неналежним відповідачем».

З матеріалів справи вбачається, що у вересні 2022 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Міністерства юстиції України, третя особа: ОСОБА_6 .

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 14 листопада 2022 року відмовлено у відкритті провадження у частині позовних вимог, пред`явлених до ОСОБА_7 на підставі п. 6 ч. 1 ст. 186 ЦПК України ,оскільки останній помер.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 14 листопада 2022 року відкрито провадження у даній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Міністерства юстиції України, третя особа: ОСОБА_6

20.02.2023 до суду звернувся представник ОСОБА_1 адвокат Головатюк С. А. із клопотанням про витребування доказів, а саме спадкової справи ОСОБА_7 , де зазначав, що для залучення спадкоємця ОСОБА_7 у справу як відповідача/третю особу необхідно встановити його особу.

20.02.2023 судом задоволено клопотання та витребувано матеріали спадкової справи у приватного нотаріуса Черкаського районного нотаріального округу Стеблини Є. В., які надійшли до суду 23.03.2023.

Із спадкової справи вбачається, що після смерті ОСОБА_7 заведена спадкова справа № 54/2022 і з заявою про прийняття спадщини звернувся його син ОСОБА_3 , тому в судовому засіданні 30.03.2023 ОСОБА_3 був залучений у справі співвідповідачем за клопотанням ОСОБА_1 .

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 17 травня 2023 року закрите підготовче провадження у даній справі.

Враховуючи вищевикладені правові норми та встановлені обставини, апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги щодо неналежного відповідача у справі.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом.

Частинами 1-5 ст. 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості.

За змістом ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожному гарантується право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно із ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно з положеннями ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Отже, за змістом чинного законодавства, зокрема, Конституції України та ЦК України, усім власникам надано рівні умови для захисту права власності.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.

Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, регулюються ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (п. 1 ч. 1 ст. 2 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації (ч. 2 ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Тобто державна реєстрація права власності (зокрема, нерухомого майна) закріплена законом як складовий елемент процедури набуття права власності.

Разом з цим ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», крім визнання та підтвердження державою таких прав, також спрямований на їх захист.

Відповідно до ст. 393 ЦК України (в редакції, чинній станом на 12.05.2017), правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта. У разі неможливості відновлення попереднього становища власник має право на відшкодування майнової та моральної шкоди.

Тобто за загальним правилом, захист порушених прав особи здійснюється у судовому порядку.

Відповідно до положень ЗУ «Про внесення змін до ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та деяких інших законодавчих актів України щодо децентралізації повноважень з державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 26.11.2015, Міністерству юстиції України були надані повноваження щодо розгляду скарг на рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав. Відповідні зміни набрали чинності з 01 січня 2016 року.

Згідно до ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду.

Отже, крім судового розгляду справи, оскарження рішення, дії або бездіяльності державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав до Міністерства юстиції України є додатковим механізмом захисту права власності. Таке оскарження може бути оперативним механізмом захисту державою порушених помилковими діями та рішеннями державного реєстратора прав власника, однак не може підміняти собою судовий розгляд.

Міністерство юстиції України у межах своїх повноважень здійснює контроль у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до Положення про Міністерство юстиції України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.07.2014 № 228, основними завданнями Міністерства юстиції України є, зокрема, забезпечення формування та реалізація державної політики у сфері державної реєстрації актів цивільного стану, державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, державної реєстрації обтяжень рухомого майна, державної реєстрації юридичних осіб, громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців, реєстрації статуту територіальної громади м. Києва, реєстрації статутів Національної академії наук та національних галузевих академій наук.

Отже приписами ст. 37 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено можливість оскарження рішень, дій або бездіяльності у сфері державної реєстрації прав та повноваження Міністерства юстиції України щодо розгляду цих скарг та ухвалення за результатами такого розгляду рішень.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 37 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній на момент видання наказу) Міністерство юстиції України розглядає скарги: 1) на рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав (крім випадків, коли таке право набуто на підставі судового рішення, а також коли щодо нерухомого майна наявний судовий спір) 2) на рішення, дії або бездіяльність територіальних органів Міністерства юстиції України.

Порядок розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації прав, територіальних органів Міністерства юстиції України визначається Кабінетом Міністрів України (ч. 9 ст. 37 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Порядком № 1128 визначено процедуру розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації, територіального органу Міністерства юстиції України, що здійснюється Міністерством та його територіальними органами відповідно до ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та ЗУ «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань».

У рішенні ЄСПЛ у справі «Йордачі проти Молдови» резюмовано про те, що суд загалом вимагає того, щоб владна дія держави спиралася на юридичну норму, а існуючий зв`язок між демократією та верховенством права гарантував те, що певні дискреційні повноваження держави щодо обмеження прав людини були визначені законом.

Європейська комісія за демократію через право (доповідь Венеціанської комісії № 512/2009 «Про верховенство права») виснувала про те, що потреба у визначеності не означає, що органові, який ухвалює рішення, не повинні надаватися дискреційні повноваження (де це необхідно) за умови наявності процедур, що унеможливлюють зловживання ними; у цьому контексті закон, яким надаються дискреційні повноваження певному державному органові, повинен вказати чітко і зрозуміло на обсяг такої дискреції; не відповідатиме верховенству права, якщо надана законом виконавчій владі дискреція матиме характер необмеженої влади; отже, закон повинен вказати на обсяг будь-якої такої дискреції та на спосіб її здійснення із достатньою чіткістю, аби особа мала змогу відповідним чином захистити себе від свавільних дій.

Таким чином, розгляд державними органами питання, що виходить за межі їх компетенції, є порушенням дискреційних повноважень як суб`єкта владних повноважень.

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Закріплення принципу незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів є гарантією безпеки людини і громадянина, довіри до держави.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99 за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Таким чином, за загальним правилом норма права діє стосовно фактів і відносин, які виникли після набрання чинності цією нормою. Тобто до події, факту застосовується закон (інший нормативно-правовий акт), під час дії якого вони настали або мали місце.

Згідно із нормами Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права (частина перша статті 8); органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України (частина друга статті 6); органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (частина друга статті 19). Тобто, у згаданих нормах Основного Закону України втілено принцип обмеження дискреційних повноважень органів державної влади (дозволено лише те, що передбачено законом).

У постанові Верховного Суду від 02.10.2023 у справі № 372/3012/20 підтверджено висновок Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі № 826/4906/17 про те, що повноваження щодо розгляду скарг на рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав відповідно до ст. 37 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядку № 1128 Міністерство юстиції України отримало з 01 січня 2016 року, а порядок реалізації таких повноважень визначено з 01 січня 2016 року.

Тобто, до 01 січня 2016 року повноваженнями розглядати скарги на дії державних реєстраторів були наділені виключно суди.

Аналогічна правова позиція щодо недопущення застосування положень законодавства, які розширюють повноваження Міністерства юстиції України у сфері державної реєстрації до дій (правовідносин), що здійснені до набрання чинності відповідних змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», викладена у постановах Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 826/12868/16, від 06 лютого 2019 року у справі № 826/4906/17, від 02 грудня 2021 року у справі № 160/1258/19, від 04 травня 2022 року у справі № 357/9440/20.

У даній справі перевірці підлягали, зокрема, реєстраційні дії, вчинені реєстраторами до 01 січня 2016 року, тобто до набрання чинності відповідними нормативними актами.

Отже, розгляд Міністерством юстиції України питання, що виходить за межі його компетенції, є порушенням його дискреційних повноважень як суб`єкта владних повноважень, обмежених Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» щодо розгляду скарг на дії державного реєстратора про вчинення реєстраційних дій до 01 січня 2016 року.

Таким чином, суд першої інстанції, задовольняючи позов у частині визнання незаконними та скасування наказу Міністерства юстиції України № 1543/5 від 12.05.2017, дійшов правильного висновку, що такий наказ був прийнятий за результатами розгляду скарги ОСОБА_6 , датованої 15.03.2017, в якій він просив скасувати реєстраційні дії, здійснені реєстраторами у 2013-2015 роках, тобто до набрання чинності відповідними нормативними актами (до 01.01.2016), а тому Міністерство юстиції України вийшло за межі своїх повноважень, а тому цей наказ є незаконним та таким, що підлягає до скасування.

Щодо позовної давності, то слід зазначити, що відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За нормами ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Згідно ч. ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа дізналася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Відповідно до ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

В процесі розгляду справи судом першої інстанції відповідачем Міністерством юстиції України та третьою особою ОСОБА_6 були заявлені клопотання про застосування позовної давності.

Дослідивши подані клопотання, суд першої інстанції вірно врахував, що Законом України від 30 березня 2020 року № 540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19) внесені зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України (Відомості Верховної ради України, 2003 p., NN 40 - 44, ст. 356) доповнити пунктами 12-14 такого змісту: «12. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

Крім того, Законом України від 15.03.2022 № 2120-ІХ Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану, внесені зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України (Відомості Верховної Ради України, 2003 p., N 40 - 44, ст. 356), а саме: доповнено пунктом 19 такого змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257 - 259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії».

Позов подано 22.09.2022, про що свідчить штамп вхідної кореспонденції суду № 22121/22, тому на момент установлення урядом карантину - з 12.03.2020, строк позовної давності щодо позовних вимог ОСОБА_1 в частині визнання незаконним та скасування наказу Міністерства юстиції України від 12.05.2017 № 1543/5 «Про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень» та в частині скасування рішення державного реєстратора Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України Сторчак С. П. від 12.05.2017, індексний номер: 35147602 про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, - не збіг.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивач пред`явив позовні вимоги, що стосуються спірних наказу від 12.05.2017 та рішення державного реєстратора від 12.05.2017, у межах строку позовної давності.

Доводи скаржника щодо тотожності спорів у справах № 757/34482/19-ц та № 757/34482/19-ц не заслуговують на увагу, адже у даних справах різний склад учасників, сторін та підстави позову.

Щодо визнання незаконним та скасування наказу Міністерства юстиції України № 2121/7 від 13.09.2022 «Про скасування наказу Міністерства юстиції України» від 27.04.2021 № 1322/7 «Про відмову у задоволенні скарги», апеляційний суд дійшов наступного висновку.

Спірні правовідносини щодо розгляду Міністерством Юстиції України скарг на рішення, дії чи бездіяльність реєстраторів регулюються ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Положенням про Міністерство юстиції України, затверджене постановою КМ України № 228 від 02 липня 2014 року, та Порядком розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції, затвердженим постановою КМ України № 1128 від 25 грудня 2015 року.

Згідно з п. 1 постанови КМУ № 228 від 02.07.2014 «Про затвердження Положення про Міністерство юстиції України», Міністерство юстиції України (Мін`юст) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України.

Мін`юст у межах повноважень, передбачених законом, на основі і на виконання Конституції та законів України, актів Президента України та постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, актів Кабінету Міністрів України видає накази, здійснює організацію і контроль за їх виконанням (п. 10 постанови КМУ № 228 від 02.07.2014).

Відповідно до п. 2 до постанови КМУ № 1128 від 25.12.2015, розгляд скарг у сфері державної реєстрації здійснюється Мін`юстом та його територіальними органами у межах компетенції, визначеної законом. Розгляд скарг у сфері державної реєстрації на предмет наявності (відсутності) порушень закону у рішеннях, діях або бездіяльності державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Мін`юсту здійснюється колегіально, крім випадку, передбаченого цим Порядком. Для забезпечення колегіального розгляду скарг у сфері державної реєстрації Мін`юстом чи його територіальними органами утворюються постійно діючі колегії з розгляду скарг у сфері державної реєстрації (далі - колегії), положення про які затверджуються Мін`юстом. Склад колегій затверджується Мін`юстом чи відповідним територіальним органом.

Згідно з п. 9 наказу Міністерства юстиції України № 71/5 від 09.01.2020, за результатом розгляду скарги колегія шляхом голосування приймає рішення, що оформлюється відповідним висновком.

Відповідно до п. 10, 11 Порядку № 1128, для розгляду скарги у сфері державної реєстрації колегіально Мін`юст чи відповідний територіальний орган запрошує скаржника, державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації, територіальний орган Мін`юсту, рішення, дія або бездіяльність яких оскаржується, а також інших заінтересованих осіб, зазначених у скарзі у сфері державної реєстрації або встановлених відповідно до відомостей реєстрів. Відсутність осіб, визначених абзацом першим цього пункту, під час розгляду скарги у сфері державної реєстрації колегіально не є перешкодою для її розгляду.

Згідно з п. 13 постанови КМУ № 1128 від 25.12.2015, за результатами розгляду скарги у сфері державної реєстрації колегіально колегія формує висновок про те, чи: 1) встановлено наявність порушень закону у рішеннях, діях або бездіяльності державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Мін`юсту; 2) підлягає скарга у сфері державної реєстрації задоволенню (в повному обсязі чи частково (з обов`язковим зазначенням в якій частині) шляхом прийняття Мін`юстом чи відповідним територіальним органом рішень, передбачених законом.

За результатами розгляду скарги у сфері державної реєстрації, у тому числі колегіально, Мін`юст чи відповідний територіальний орган приймає рішення про задоволення скарги у сфері державної реєстрації або про відмову в її задоволенні з підстав, передбачених законом (п. 14 постанови КМУ № 1128 від 25.12.2015).

Відповідно до ч. 2 п. 17 постанови КМУ № 1128 від 25.12.2015 «Про затвердження Порядку розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції» (в редакції, чинній у 2021 році), у разі скасування судом рішення Мін`юсту за результатами розгляду скарги у сфері державної реєстрації Мін`юст забезпечує повторний розгляд такої скарги відповідно до цього Порядку.

З матеріалів справи вбачається, що у зв`язку із набранням законної сили судовим рішенням у справі № 757/34482/19-ц, Міністерством юстиції України повторно розглянуто скаргу ОСОБА_6 , датовану 15.03.2017 та, відповідно, до наказу № 1322/17 від 27.04.2021, відмовлено у її задоволенні у зв`язку з тим, що закінчився встановлений законом строк подачі скарги (підстава: висновок колегії МЮУ від 04.03.2021 за результатами розгляду скарги ОСОБА_6 від 15.03.2017 з доповненнями від 14.04.2017 та від 24.04.2017).

Правова оцінка наказу від 27.04.2021 № 1322/7 судом не надається, оскільки справа розглядається за правилами ч.1 ст. 13 ЦПК України, тобто в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Після повторного розгляду Міністерством юстиції України (27.04.2021) скарги ОСОБА_6 , датованої від 15.03.2017, постановою Верховного Суду від 09.02.2022 у справі № 757/34482/19-ц скасоване рішення Печерського районного суду міста Києва від 21.05.2020 та постанову Київського апеляційного суду від 10.02.2021.

Постанова Верховного Суду від 09.02.2022 у справі № 757/34482/19-ц, якою скасовані рішення Печерського районного суду міста Києва від 21.05.2020 та постанова Київського апеляційного суду від 10.02.2021 не встановлюють зобов`язань Міністерства юстиції України, зокрема в частині перегляду наказів, що були видані на підставі скасованих судових рішень.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 20.10.2021 у справі № 640/28969/20, залишеним без змін Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 12.07.2022, визнано протиправною та нечинною постанову КМУ від 15.04.2020 № 288 «Про внесення змін до Порядку розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції» в частині викладення у новій редакції абзацу другого п. 17 Порядку розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції, затвердженого постановою КМУ № 1128 від 25.12.2015 наступного змісту: «У разі скасування судом рішення Мін`юсту за результатами розгляду скарги у сфері державної реєстрації Мін`юст забезпечує повторний розгляд такої скарги відповідно до цього Порядку».

Оскільки з 12.07.2022 ч. 2 п. 17 постанови КМУ № 1128 від 25.12.2015 втратила чинність, у Міністерства юстиції України не було повноважень для повторного розгляду скарг у сфері державної реєстрації у разі скасування судом рішення Міністерства юстиції України за результатами розгляду скарги у сфері державної реєстрації.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що наказ Міністерства юстиції України № 2121/7 від 13.09.2022 протирічить нормам чинного законодавства, оскільки виданий не за результатами колегіального розгляду скарги, без відповідного висновку колегії (у тексті наказу відсутнє посилання на нього) та після втрати чинності ч. 2 п. 17 постанови КМУ № 1128 від 25.12.2015 (12.07.2022 дата набрання чинності судового рішення у справі № 640/28969/20), а відтак виданий за відсутності повноважень, а тому є незаконним та таким, що підлягає до скасування, як і похідні вимоги щодо скасування рішення державного реєстратора Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України Сторчак С. П. від 12.05.2017, індексний номер 351247602 про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (стосовно перелічених вище спірних земельних ділянок та блоку кімнат).

Доводи апеляційної скарги щодо порушення правил територіальної підсудності не заслуговують на увагу, оскільки ні ОСОБА_6 , ні його представники не заявляли, у спосіб визначений цивільним процесуальним законодавством, відповідного клопотання під час розгляду справи в суді першої інстанції, а в апеляційній скарзі не доведено неможливості заявити таке клопотання, що вказує на неможливість застосування положень ст. 378 ЦПК України у даній справі.

Додані до апеляційної скарги докази, в підтвердження доводів щодо підсудності, не можуть бути прийняті, оскільки скаржником не надано доказів неможливості їх подання до суду першої інстанції, у строки та спосіб визначені ст. 83 ЦПК України, з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3 ст. 367 ЦПК України).

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з рішенням суду першої інстанції, переоцінки доказів, яким судом першої інстанції було надано належної оцінки, і не спростовують висновків суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини констатував, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, та прийшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Оскільки, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, то підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 16 листопада 2023 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Повний текст постанови складено 14 травня 2024 року.

Головуючий Л. І. Василенко

Судді: В. Г. Бородійчук

О. В. Карпенко