ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 677/1363/22

Провадження № 22-ц/4820/660/24

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Талалай О. І. (суддя-доповідач), Корніюк А. П., П`єнти І. В.,

секретар судового засідання Дияк Я. А.,

з участю: представника позивачки ОСОБА_1 ,

відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

представника відповідачів ОСОБА_4 ,

третьої особи ОСОБА_5

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та ОСОБА_5 на рішення Красилівського районного суду Хмельницької області від 05 січня 2024 року (суддя Шовкун В. О., повне судове рішення складено 15.01.2024) у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_5 , Орган опіки та піклування Красилівської міської ради, про усунення перешкод у користуванні квартирою, вселення та встановлення порядку користування квартирою.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційних скарг, суд

у с т а н о в и в :

У листопаді 2022 року ОСОБА_6 , звертаючись до суду із вказаним позовом, зазначала, що вони з відповідачами є співвласниками квартири АДРЕСА_1 . Їй та ОСОБА_3 належить по частині, а ОСОБА_2 частина зазначеної квартири. Між ними виник конфлікт з приводу користування квартирою. Відповідачі чинять перешкоди у користуванні нею.

Тому позивачка просила усунути перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 та вселити її у квартиру і встановити порядок користування квартирою, виділивши відповідачам ОСОБА_2 і ОСОБА_3 в спільне користування три житлові кімнати площею 11 кв. м, 9,5 кв. м, 8,2 кв. м, лоджію площею 2,7 кв. м; їй разом з малолітньою дочкою ОСОБА_7 в користування - житлову кімнату площею 13,9 кв. м, а кухню площею 9,4 кв. м, коридор площею 12,1 кв. м, кладову площею 1,1 кв. м, туалет площею 1,2 кв. м, ванну кімнату площею 2,5 кв. м залишити в спільному користуванні.

Ухвалою Красилівського районного суду Хмельницької області від 27 вересня 2023 року залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, ОСОБА_5 та орган опіки та піклування Красилівської міської ради Хмельницької області.

Рішенням Красилівського районного суду Хмельницької області від 05 січня 2024 року позов задоволено. Зобов`язано відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 усунути перешкоди ОСОБА_6 у користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом її вселення до зазначеної квартири.

Визначено порядок користування вказаною квартирою:

- відповідачам ОСОБА_2 і ОСОБА_3 виділено в спільне користування три житлові кімнати площею 11 кв. м, 9,5 кв. м, 8,2 кв. м, лоджію площею 2,7 кв. м;

- позивачу ОСОБА_6 разом з малолітньою дочкою ОСОБА_7 виділено в користування житлову кімнату площею 13,9 кв. м;

- кухню площею 9,4 кв. м, коридор площею 12,1 кв. м, кладову площею 1,1 кв. м, туалет площею 1,2 кв. м, ванну кімнату площею 2,5 кв. м залишено в спільному користуванні.

ОСОБА_2 , не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, в апеляційній скарзі просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в позові. Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вони з ОСОБА_3 не чинили позивачці перешкоди у користуванні квартирою. ОСОБА_6 ніколи не намагалась вселитись та проживати у спірній квартирі. Їх неприязні відносини не стосуються проживання у квартирі. Встановлений порядок користування квартирою порушує їх права, оскільки позивачці виділена кімната, площа якої на 3,25 кв. м більше, ніж припадає на її частку. Крім того, при виділенні у користування ОСОБА_6 з дитиною кімнати не забезпечено дотримання мінімальної норми житлової площі для двох осіб. Суд самостійно вирішив питання зміни існуючого місця проживання малолітньої ОСОБА_7 без згоди батька.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_5 , не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, в апеляційній скарзі просить його скасувати в частині виділення ОСОБА_6 разом з малолітньою дочкою ОСОБА_7 у користування житлової кімнати площею 13,9 кв. м у квартирі АДРЕСА_1 та в цій частині ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позову і виділення ОСОБА_6 однієї із житлових кімнат у квартирі із залишенням у спільному користуванні приміщень загального користування. Зазначає, що суд вирішив питання зміни місця проживання його малолітньої дочки ОСОБА_8 всупереч її інтересам та без його на те згоди, чим порушено його права та права дитини.

У відзиві представник позивачки ОСОБА_1 просить залишити апеляційні скарги без задоволення, а рішення суду без змін. Вважає судове рішення законним та обґрунтованим.

У засіданні апеляційного суду ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , представник відповідачів і ОСОБА_5 апеляційні скарги підтримали.

Представник позивачки апеляційні скарги не визнала.

Інші учасники судового процесу не з`явилися, про розгляд справи повідомлені відповідно до вимог ЦПК України.

Апеляційні скарги підлягають задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до пунктів 3 і 4 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд першої інстанції правильно установив, що сторони є співвласниками квартини АДРЕСА_1 . Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 05.12.1996, виданого Красилівською районною державною адміністрацією на підставі розпорядження від 27.11.1992 № 219 та свідоцтва про право на спадщину від 10.01.2022, виданого приватним нотаріусом Хмельницького районного нотаріального округу Шлейник М. С., ОСОБА_6 і ОСОБА_3 належить по частині, а ОСОБА_2 - частина зазначеної квартири. Право власності зареєстровано у встановленому законом порядку.

Відповідно до технічного паспорта чотирикімнатна квартира АДРЕСА_1 має загальну площу 71,6 кв. м, житлову площу - 42,6 кв. м (житлові кімнати площею 11 кв. м, 9,5 кв. м, 8,2 кв. м, 13,9 кв. м; допоміжні приміщення - коридор площею 12,1 кв. м, кладова площею 1,1 кв. м, вбиральня площею 1,2 кв. м, ванна кімната площею 2,5 кв. м, кухня площею 9,4 кв. м, лоджія площею 2,7 кв. м.

З приводу користування квартирою між сторонами виник спір.

Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи.

Задовольняючи позов суд виходив з того, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Позивачка вправі вимагати надання їй у користування частини спільної квартири.

Колегія суддів з таким висновком суду частково погоджується.

У статті 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до частин 1 - 3 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

В силу частин 1 і 2 статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з частиною 1 статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

На підставі частин 1 - 3 статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦК України).

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, співвласника, у тому числі житлового приміщення або квартири, вимагати усунення свого порушеного права від будь-яких осіб, будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї правової норми є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Відповідно до матеріалів справи сторони є співвласниками спірної квартири, з приводу користування якою виникають конфлікти, що підтверджується показаннями свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та матеріалами справи № 677/953/22 про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 173-2 КпАП України, дослідженої у суді першої інстанції.

Позивачка не має ключа від замка вхідних дверей, що перешкоджає їй користуватися нерухомим майном.

Зазначену обставину не заперечували у засіданні апеляційного суду відповідачі.

Установивши, що сторони є співвласниками квартири і відповідно ОСОБА_6 належить право володіння, користування цим майном, у чому відповідачі чинять їй перешкоди, суд обґрунтовано прийшов до висновку про задоволення позову і захист порушеного права в обраний позивачкою спосіб шляхом вселення в квартиру, оскільки будь-яке порушення права співвласника квартири на користування нею, є незаконним.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 фактично зводяться до незгоди з рішенням суду про вселення позивачки у квартиру і не спростовують правильний висновок суду щодо вирішення спору в цій частині.

Рішення суду першої інстанції в частині задоволення вимог про усунення перешкод у користуванні квартирою і вселення ухвалено відповідно до норм матеріального права, з додержанням норм процесуального права і підстав для його скасування у межах доводів апеляційної скарги немає.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційних скарг про порушення норм матеріального права при вирішенні вимог позивачки про встановлення порядку користування квартирою.

Задовольняючи позов в цій частині суд виходив з того, що між сторонами існує спір щодо користування квартирою, а тому доцільним буде встановлення порядку користування нею, відповідно до якого позивачці з малолітньою дочкою виділити у користування кімнату площею 13,9 кв. м, а відповідачам - кімнати площею 11 кв. м, 9,5 кв. м, 8,2 кв. м із залишенням інших приміщень квартири у спільному користуванні сторін.

Однак, з таким висновком суду першої інстанції погодитись не можна, оскільки він не відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Стаття 358 ЦК України регулює саме порядок користування спільною частковою власністю без її поділу в натурі, наслідком якого є припинення права спільної часткової власності.

Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, співмірні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.

Відповідно до матеріалів справи житлова площа спірної квартири складає 42,6 кв.м і ОСОБА_6 як власнику частини квартири належить 10,65 кв. м житлової площі.

Виділення їй за висновком суду першої інстанції у користування кімнати площею 13,9 кв. м перевищує належну їй частку жилої площі на 3,25 кв. м і відповідно зменшує на такий самий розмір належну відповідачам частку жилої площі в квартирі, що є значним відступленням від відповідності реальних часток ідеальним і свідчить про недотримання внаслідок встановлення такого порядку користування балансу інтересів співвласників, оскільки є непропорційним зменшенням прав ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , як співвласників житла.

З огляду на відсутність іншого варіанту встановлення порядку користування квартирою, запропонованого позивачкою, який би забезпечував дотримання рівності ідеальних часток співвласників реальним часткам у зв`язку із встановленням порядку користування спірною квартирою або допускав у незначних обсягах невідповідність реальних часток ідеальним, апеляційний суд приходить до висновку про неможливість встановлення порядку користування спірною квартирою.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_5 про зміну судом при вирішенні спору місця проживання неповнолітньої дитини не ґрунтуються на законі.

За наявності між ОСОБА_6 і ОСОБА_5 спору щодо визначення місця проживання малолітньої дочки ОСОБА_7 , такий підлягає вирішенню у порядку, встановленому СК України.

З урахуванням наведеного вище рішення суду першої інстанції в частині задоволення вимог про встановлення порядку користування квартирою необхідно скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову в позові.

В решті рішення суду потрібно залишити без змін.

На підставі частини 1 статті 141 ЦПК України документально підтверджені витрати ОСОБА_2 і ОСОБА_5 по оплаті судового збору за подання апеляційної скарги підлягають стягненню з позивачки пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме на користь ОСОБА_2 у сумі 1488,60 грн, ОСОБА_5 - 744,30 грн.

Керуючись статтями 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги ОСОБА_2 і ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Красилівського районного суду Хмельницької області від 05 січня 2024 року в частині задоволення вимог про встановлення порядку користування квартирою скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

В позові ОСОБА_6 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення порядку користування квартирою відмовити.

В решті рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_6 (місце проживання АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір на користь ОСОБА_2 (місце проживання АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) у сумі 1488,60 грн (одна тисяча чотириста вісімдесят вісім грн 60 коп.) і на користь ОСОБА_5 (місце проживання АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) у сумі 744,30 грн (сімсот сорок чотири грн 30 коп.).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 10 травня 2024 року.

Суддя-доповідач О. І. Талалай

Судді А. П. Корніюк

І. В. П`єнта