ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 553/1379/19 Номер провадження 22-ц/814/1763/24Головуючий у 1-й інстанції Тимчук Р.І. Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 травня 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Пилипчук Л.І.,

судді Дряниця Ю.В., Чумак О.В.,

секретар Дороженко Р.Г.,

з участю відповідача ОСОБА_1 , його адвоката Листопад Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Ленінського районного суду м.Полтави від 15 січня 2024 року, постановлене суддею Тимчук Р.І.,

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Подільський відділ державної виконавчої служби у місті Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми): Полтавський районний відділ державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми), про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів,

в с т а н о в и в :

11.06.2019 ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за період із жовтня 2014 року по грудень 2018 року включно, розраховану станом на 01.06.2019 у сумі 284 389,78 грн.

В обґрунтування вимог позову зазначає, що рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 01.12.2014 (справа №545/4043/14-ц), залишеним без змін постановою Апеляційного суду Полтавської області від 19.12.2017, стягнуто з ОСОБА_1 на її користь аліменти на утримання двох дітей: дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини усіх видів доходів, починаючи з 08.10.2014 та до досягнення дітьми повноліття.

Згідно із довідкою-розрахунком державного виконавця Полтавського РВ ДВС від 04.02.2019 заборгованість відповідача зі сплати аліментів становить 39 356,54 грн.

Відповідно до зробленого нею розрахунку пені станом на 01.05.2019 неустойка складає суму 284 389,78 грн., яку просить стягнути з відповідача на свою користь, а також судові витрати.

Рішенням Ленінського районного суду м.Полтави від 15.01.2024 позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 пеню за прострочення сплати аліментів на дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за період з жовтня 2014 року по грудень 2018 року включно у сумі 22 331,03 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу в розмірі 471,14 грн. та на користь держави 223,30 грн. судового збору.

В задоволенні позову в іншій частині відмовлено.

Рішення районного суду вмотивовано положеннями статті 196 СК України та з урахуванням правого висновку щодо формули обрахунку пені, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №572/1762/15-ц, здійснено обрахунок пені за період з жовтня 2014 року по грудень 2018 року, за виключенням періоду звільнення від аліментів за судовим рішенням за період з 01.11.2016 по 01.07.2018, на заборгованість, вказану в довідці-розрахунку від 04.02.2019.

Із рішенням суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог та стягнення судових витрат не погодився відповідач та подав апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення в оскаржуваній частині скасувати та ухвали нове про відмову у стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів і судових витрат.

Зазначає, що у вказаний період для обрахування пені до квітня 2017 року він проживав із позивачкою та дітьми разом, останні до липня 2018 року перебували на повному його матеріальному утриманні. Указані обставини підтверджуються судовими рішеннями: рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 05.94.2017 про розірвання шлюбу (справа №545/2598/16-ц від 11.05.2018); постановою Полтавського апеляційного суду від 07.05.2019 (справа №545/250/18). Тому вважає відсутнім його обов`язок по сплаті аліментів у цей період, а отже відсутніми підстави для стягнення пені.

Наголошує, що позивачка у період їх спільного проживання не повідомляла його про наявність судового рішення про стягнення аліментів та не пред`являла виконавчий лист до виконання до квітня 2017 року, а отже відсутня його вина в утворенні заборгованості по несплаті аліментів за 2014-2018 роки.

Посилаючись на правовий висновок Верховного Суду від 14.12.2020 у справі №661/905/19, зазначає, що перелік причин, з яких утворилася заборгованість не з вини платника аліментів, не є вичерпним і може встановлюватися судом у кожному випадку окремо на підставі наявних доказів.

Вважає, що фактичні обставини справи спростовують його вину у простроченні сплати аліментів.

Звертає увагу на суперечливість наявних у матеріалах справи трьох довідок-розрахунків державного виконавця: від 04.02.2019 заборгованість 39 356,34 грн. станом на 01.02.2019; від 01.09.2019 заборгованість 1 990,32 грн.; інша довідка на травень 2019 року переплата 110,93 грн. Районний суд не звернув увагу на викладене та не встановив дійсні обставини справи.

Вважає, що частково задовольняючи позов, районний суд не дотримався вимог ст.123, п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України та не стягнув на його користь з позивачки понесені ним, відповідачем, судові витрати.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

У суді апеляційної інстанції відповідач та його адвокат підтримали доводи апеляційної скарги, наполягаючи на її задоволенні.

Позивачка, належно повідомлена про час і місце судового засідання, в суд не з`явилася, що згідно ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи апеляційним судом за її відсутності.

Заслухавши доповідь судді, пояснення відповідача та його адвоката, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд встановив такі обставини.

Сторони із 23.07.2005 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 05.04.2017 (справа №545/2598/16-ц)./а.с.41 т.1/

Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ./а.с.8,9 т.1/

Заочним рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 01 грудня 2014 року (справа №545/4043/14-ц) стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 частини всіх видів доходу (заробітку) відповідача, починаючи з 08.10.2014 до досягнення дітьми повноліття./а.с.10 т.1/

Постановою Апеляційного суду Полтавської області від 19.12.2017 указане заочне рішення про стягнення аліментів залишено без змін та набрало чинності./а.с.11-12 т.1/

Як убачається з повідомлення Полтавського РВ ДВС від 20.10.2017 №15349, постановою державного виконавця від 12.04.2017 відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2/545/1760/14./а.с.63 т.1/

Боржник ОСОБА_1 звертався до суду з позовами про звільнення його від сплати аліментів у відповідні періоди, за результатами розгляду яких прийняті судові рішення. Зокрема, у справі №545/250/18 рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 24.01.2019 скасовано постановою Полтавського апеляційного суду від 07.05.2019 та ухвалено нове, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Звільнено його від сплати заборгованості за аліментами на користь ОСОБА_7 за період часу з 01 листопада 2016 року по 01 липня 2018 року в розмірі 16 223,79 грн./а.с.45-47 т.1/

У справі №545/96/20 рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 19.11.2020 у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_7 про звільнення від сплати заборгованості по аліментам - відмовлено.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 15.02.2021 указане рішення в частині відмови у задоволенні позову про звільнення від сплати заборгованості по аліментах за період з 08.10.2014 по 01.10.2016 скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про часткове задоволення позову. Звільнено ОСОБА_1 від сплати заборгованості по аліментам за виконавчим листом №2/545/1760/14 за період з 08.10.2014 по 01.11.2016 у розмірі 19 875, 84 грн.

Постановою Верховного Суду від 23.06.2022 скасовано постанову Полтавського апеляційного суду від 15.02.2021, а рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 19.11.2020 залишено в силі.

Згідно із довідкою-розрахунком заборгованості зі сплати аліментів, складеної державним виконавцем Полтавського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Піддубним В.В. №1754 від 04.02.2019, заборгованість ОСОБА_1 зі сплати аліментів на користь ОСОБА_2 станом на 01.02.2019 становить 39 356,34 грн. Розрахунок складений за період з грудня 2014 року станом 01.02.2019./а.с.16 т.1/

Частково задовольняючи позов та стягуючи неустойку (пеню) у розмірі 22 331,03 грн., районний суд виходив із того, що відповідач має заборгованість по аліментах, яка відповідно до довідки державного виконавця складає 39 365,43 грн. і яка не оскаржена та не спростована ним. Тому відповідно до вимог статті 196 СК України відповідач зобов`язаний сплатити неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів.

При здійсненні розрахунку пені суд першої інстанції посилався на правовий висновок Верховного Суду, сформований у постанові від 25.04.2018 у справі №572/1762/15-ц, із зазначенням відповідної формули нарахування.

Апеляційний суд з такими висновками суду першої інстанції в повній мірі не може погодитися, враховуючи наступне.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення районного суду не відповідає.

Стаття 196 СК України встановлює відповідальність за прострочення сплати аліментів.

На час пред`явлення стягувачкою ОСОБА_8 виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_1 аліментів (квітень 2017 року) частиною 1 вказаної норми передбачалося, що при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Згідно положень частини 1 статті 196 СК України (в редакції Закону №2037-VIII від 17.05.2017), у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Отже, норма статті 196 СК України передбачає обов`язкову умову для настання відповідальності платника аліментів у разі прострочення його вину у виникненні такої заборгованості.

Із матеріалів справи убачається, що стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 присуджено заочним рішенням від 01.12.2014, яке набрало чинності 19.12.2017.

Стягувачка ОСОБА_2 пред`явила виконавчий лист до примусового виконання лише у квітні 2017 року та постановою державного виконавця від 12.04.2017 відкрито виконавче провадження. Про вказане судове рішення щодо стягнення аліментів ОСОБА_1 дізнався у жовтні 2017 році та звернувся в суд із заявою про його перегляд, в якому йому було відмовлено та постановою Апеляційного суду Полтавської області від 19.12.2017 указане заочне рішення залишено без змін і набрало чинності.

Відповідачка ОСОБА_2 не довела про обізнаність боржника щодо наявності судового рішення від 01.12.2014 про стягнення з нього аліментів на утримання дітей, починаючи з 08.10.2014 - до його перегляду. Натомість, при розгляді інших цивільних справ, а саме, про розірвання шлюбу, про визначення місця проживання дітей ці обставини також нею не повідомлялися.

Отже, ураховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що заборгованість по аліментах за період з 08.10.2014 по 01.11.2016 утворилася не з вини платника ОСОБА_1 , а унаслідок бездіяльності стягувачки, яка не пред`являла виконавчий лист до примусового виконання до 04 квітня 2017 року, тоді, як за період з 01.11.2016 по 01.07.2018 платника звільнено від сплати аліментів постановою Полтавського апеляційного суду від 07.05.2019. Жодних доказів про обізнаність ОСОБА_1 про стягнення аліментів у судовому порядку за вказаний період та ухилення його від їх сплати позивачкою не надано, матеріали справи не містять.

Районний суд, розглядаючи справу, помилково на викладені обставини уваги не звернув, нарахувавши до стягнення пеню за прострочення аліментів.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав для покладення на відповідача відповідальності за несплату аліментів, передбаченої статтею 196 СК України, у вигляді нарахування пені за вказаний період.

Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 04.02.2015 №1745, складеної державним виконавцем Полтавського РВ ВДВС, із червня 2018 року ОСОБА_1 сплачував аліменти у більшому розмірі та сума переплати погасила несплату аліментів в розмірі 1 459,20 грн. за жовтень 2018 року та частину аліментів за січень 2019 року. Залишок заборгованості за січень 2019 року складає 840,98 грн., тоді як подальший розрахунок у матеріалах справи відсутній, що виключає можливість перевірити наявність заборгованості та підстав для нарахування пені, а судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Тому, з урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції та постановлення нового про відмову в позові.

Згідно зі статтею 141 ЦПК України з позивачки на користь відповідача підлягають стягненню підтверджені належними доказами судові витрати у розмірі 1 152,60 грн. судового збору за апеляційну скаргу та 5 000,00 грн. витрат на правову допомогу.

Керуючись ст.ст.367, 368, 376 п.п.3,4 ст.ст.381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м.Полтави від 15 січня 2024 року скасувати та увалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів - відмовити.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1 152,60грн. судового збору та 5 000,00 грн. витрат по оплаті правової допомоги, а всього 6 152,60 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 10.05.2024.

Головуючий суддя Л.І. Пилипчук

Ю.В. Дряниця

О.В. Чумак