РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №568/778/24

Провадження №2/568/232/24

13 листопада 2024 р. м.Радивилів

Радивилівський районний суд Рівненської області у складі головуючого судді Делалової О.М., за участю секретаря судового засідання Мельничук Л.І., представника позивача адвоката Вишковської В.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Радивилів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування Крупецької сільської ради Дубенського району Рівненської області про визначення місця проживання дітей з матір`ю,-

ВСТАНОВИВ

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 , в якому просить визначити місце проживання дітей ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 з нею.

В обґрунтування позову зазначено, що з 04.09.2009 року позивач перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 .. Від даного шлюбу у них народилося двоє дітей: дочка ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 .. Згідно рішення Радивилівського районного суду Рівненської області від 26.03.2021 року (справа № 568/1160/20) шлюб було розірвано. З відповідачем вона проживала окремо задовго до розірвання шлюбу. Приблизно з 2020 року відповідач усунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, місце його перебування не відоме. Відповідач дітьми не цікавиться, фінансово не допомагає на протязі більше чотирьох років. Позивачка була змушена звернутись до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання дітей. Однак з жовтня 2020 року відповідач не зробив жодного платежу в рахунок сплати аліментів. Вказує, що у неї виникають труднощі у оформленні державних допомог, а також вирішенні інших питань, де потрібна згода батька на вчинення тих чи інших дій щодо дітей. Згідно довідки про склад сім`ї та акту обстеження матеріально побутових умов сім`ї, діти проживають разом з позивачкою, навчаються в Михайлівській гімназії, позивачка забезпечує дітей всім необхідним, вони охайно одягнені, виховані, сім`я має особисте житло, будинок придатний для проживання, умови проживання задовільні. Позивачка офіційно не працевлаштована, однак має періодичні підробітки. Визначення місці проживання дітей з матір`ю відповідатиме їх інтересам. Позивачка має бажання забезпечувати належні умови проживання, виховання та навчання дітей. Посилаючись на викладене, позивач вимушена звернутись до суду із даним позовом.

Ухвалою судді Радивилівського районного суду Рівненської області від 11.07.2024 року у справі було відкрито провадження та призначено справу до судового розгляду в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Радивилівського районного суду Рівненської області від 30.08.2024 року у справі було закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Позивач в судове засідання не з`явилася, про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, свої інтереси в суді довірила представляти адвокату Вишковській В.І.

Представник позивачки адвокат Вишковська В.І. у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити з підстав вказаних у позовній заяві.

У судове засідання відповідач неодноразово не з`явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи не надав, відзиву суду також не надав.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, до суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечує.

За таких обставин, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача та представника третьої особи.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні у справі докази, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, суд приходить до наступних висновків.

Як встановлено в судовому засіданні, сторони перебували у шлюбі з 2009 року. Шлюб між сторонами було розірвано згідно рішення Радивилівського районного суду Рівненської області від 26.03.2021 року, справа № 568/1160/20 (а.с. 13-14).

Сторони від шлюбу мають спільних дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження дітей (а.с. 10-11).

Згідно з довідки про склад сім`ї № 0-3-13/63 від 11.04.2024 року, виданою старостою Михайлівського старостинського округу Крупецької сільської ради Дубенського району Рівненської області ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 12).

З акту обстеження матеріально - побутових умов сім`ї № 03-07/04 від 25.04.2024 року, встановлено, що ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 проживають за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_1 виховує двох неповнолітніх дітей. Діти проживають разом з матір`ю, навчаються в Михайлівській філії Крупецького ліцею. Мати забезпечує дітей всім необхідним, вони охайно одягнені, виховані. Сім`я має особисте житло за адресою: АДРЕСА_2 , яке придатне для життя (а.с. 15).

Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів (ВП № НОМЕР_1) у ОСОБА_2 наявна заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 161 290, 30 грн. (а.с. 16)

З характеристики на ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , учня 4-Б класу філії Михайлівської гімназії Крупецького ліцею встановлено, що ОСОБА_4 зарекомендував себе як старанний, працелюбний, уважний, дисциплінований учень. Мама приділяє належну увагу вихованню та розвитку дитини. Вона завжди підтримує зв`язок з навчальним закладом. Активно спілкується з класним керівником щодо позитивної динаміки освітнього процес дитини. Цікавиться здобутками своєї дитини, відвідує батьківські збори, бере участь у вирішенні громадських справ на рівні класу (а.с. 17).

З характеристики на ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ученицю 6-Б класу філії Михайлівської гімназії Крупецького ліцею встановлено, що ОСОБА_3 зарекомендувала себе як старання учениця. Володіє учбовим матеріалом на достатньому та середньому рівні. Має добрий загальний розвиток. Весела, товариська, самостійна, завжди охайно одягнена. Має багато друзів, підтримує дружні стосунки з багатьма учнями. Мама приділяє належну увагу вихованню дочки, цікавиться її успіхами, відвідує батьківські збори, підтримує тісний зв`язок з класним керівником (а.с. 18).

Згідно висновку органу опіки та піклування Крупецької сільської ради Дубенського району Рівненської області № 10-14/2185 від 08.08.2024 року про доцільність визначення місця проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , було визначено доцільним визначити місце проживання дітей з матір`ю (а.с. 36).

Згідно зі ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

За змістом ст. 31 ЦК України малолітньою особою є дитина віком до чотирнадцяти років.

Стаття 161 СК України передбачає, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Відповідно до ч.3 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991р. №789-ХІІ (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (§ 76).

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

З наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Нормами ст. 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Враховуючи викладене, а також те, що позивачка має матеріальну можливість для утримання дітей, створила для них належні побутові умови для проживання, забезпечила їм належне медичне обслуговування, займається їх вихованням, виходячи із якнайкращого забезпечення інтересів дітей, а також те, що вони проживають з позивачкою у звичних для них умовах, ставлення матері до виконання своїх батьківських обов`язків, відсутність обставин, які б унеможливлювали проживання дітей з матір`ю, проживання батька окремо від них, суд приходить до висновку про можливість визначення місця проживання дітей з позивачкою. При цьому суд враховує також висновок органу опіки та піклування Крупецької сільської ради Дубенського району Рівненської області про доцільність визначення місця проживання дітей з матір`ю.

З наведених положень закону та встановлених обставин справи вбачається, що визначення місця проживання дітей з матір`ю відповідає першочерговому врахування інтересів дітей.

Батько дитини, який безсумнівно відіграє важливу роль у житті та розвитку дитини, має право та обов`язок піклуватися про її здоров`я, стан розвитку, незалежно від того, з ким дитина буде проживати.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Приймаючи рішення суд враховує усталену практику Європейського Суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів, де мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, але його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29).

Національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії»(Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Суд постановляє рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Ухвалюючи саме таке рішення по справі, суд на перше місце ставить якнайкращі інтереси дітей, оцінка яких включає в себе знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 1 211, 20 грн., оскільки позивач за рішенням суду була звільнення від сплати судового збору.

На підставі викладеного, та керуючись ст.ст. 3, 12, 13, 81, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування Крупецької сільської ради Дубенського району Рівненської області про визначення місця проживання дітей з матір`ю задовольнити.

Визначити місце проживання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з матір`ю - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 за її місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у сумі 1 211, 20 грн. (одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 25.11.2024р.

Суддя О.М. Делалова