Роздільнянський районний суд Одеської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 511/3352/23

Номер провадження: 2/511/82/24

06 березня 2024 року Роздільнянський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді - Гринчак С. І.,

секретаря судового засідання- Замковенко О.Б.,

за участю:

представника відповідача- адвоката Правдивця С.М. (дистаційно),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі м. Роздільна Одеської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Вега Логістика», про відшкодування матеріальної шкоди,

встановив:

Стислий виклад позиції позивача.

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Вега Логістика», в якій просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь 2600грн. франшизи та 58000грн. матеріальної шкоди, та понесені судові витрати.

Свої вимоги мотивував тим, що відповідач ОСОБА_2 , 26.07.2022 року о 09.57год. в районі с.Болгарки Роздільнянського району Одеській області, траса М-05 442 км, керуючи автомобілем МАN ТGL 8/220д/з НОМЕР_1 не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної дистанції та бокового інтервалу, та здійснив наїзд на припаркований автомобіль з причепом МАN 19.463 НОМЕР_2 , причіп НОМЕР_3 , внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження. Водій ОСОБА_2 порушив вимоги п. 13.1 Правил дорожнього руху України. Постановою Роздільнянського районного суду Одеської області від 12 жовтня 2022 року по справі №511/1624/22 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності, шляхом накладення на нього стягнення у вид штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850грн. ОСОБА_2 керував автомобілем МАN ТGL 8/220д/з НОМЕР_1 , який знаходиться у власності у ТОВ «Вега Логістика». Також, зазначив, що ОСОБА_2 , не перебував у трудових відносинах із ТОВ «Вега Логістика» та не перебував під час виконання трудових обов`язків. Крім того, йому ТДВ СК «Альфа-Гарант» виплатило страхове відшкодування у розмірі 30 000грн. Несплаченою йому залишилась франшиза у розмірі 2600грн. та 58000грн послуги евакуатора, тому підлягає відшкодуванню з відповідача. Також, просив стягнути з відповідача на свою користь понесені судові витрати по справі (судовий збір за подання позову) у розмірі 1073,00рн..

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою судді Роздільнянського районного суду Одеської області Гринчак С.І. від 21 жовтня 2023 року відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. ( а.с. 29)

Ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 20.11.2023 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. ( а.с.40)

06.02.2024 року від представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Правдивця С.М. надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача просив в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі (а.с.71-73)

Ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 06.02.2024 року заяву представника відповідача - адвоката Привдивця С.М. про проведення судового засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів задоволено. ( а.с.80)

26.02.2024 року від позивача надійшла відповідь на відзив. ( а.с.87-90)

Заяви (клопотання) учасників справи.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, надав заяву, в якій свої позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити на підставі наявних доказів у матеріалах справи, та просив справу розглядати без його участі.

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Правдивець С.М., в режимі відео конференції, який діяв на підставі ордера серії АМ № 1055634 від 15.06.2023 року, в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 не визнав, та просив відмовити у задоволені позовних вимогах в повному обсязі, посилаючись на підстави викладені у відзиві.

Представник третьої особи ТОВ «Вега Логістика» в судове засідання не з`явився, про дату час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Так, у відповідності до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Відповідно до повернутого поштового повідомлення ТОВ «Вега Логістика» відсутній за зазначеною адресою, що свідчить про неможливість вручення третій особі судових повісток. ( а.с.35,44,57,96)

Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносини.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 , 26.07.2022 року о 09.57год. в районі с.Болгарки Роздільнянського району Одеській області, траса М-05 442 км, керуючи автомобілем МАN ТGL 8/220д/з НОМЕР_1 не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної дистанції та бокового інтервалу, та здійснив наїзд на припаркований автомобіль з причепом МАN 19.463 НОМЕР_2 , причіп НОМЕР_3 , внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження. Водій ОСОБА_2 порушив вимоги п. 13.1 Правил дорожнього руху України.

ОСОБА_2 керував автомобілем МАN ТGL 8/220д/з НОМЕР_1 , який знаходиться у власності у ТОВ «Вега Логістика» ().

На момент вчинення ДТП, цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу, яким керував ОСОБА_2 , була застрахована у Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова Компанія «Альфа-Гарант» за Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів 209044049, який укладений на підставі Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Постановою Роздільнянського районного суду Одеської області від 12 жовтня 2022 року по справі №511/1624/22 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності, шляхом накладення на нього стягнення у вид штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850грн.( а.с.19)

Автомобіль МАN 19.463 НОМЕР_2 , належить позивачу ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 , виданого ТСЦ 8048. ( а.с. 7)

Причіп КОGEL SN 24, належить ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 , виданого ТСЦ 1843. ( а.с. 8)

Після ДТП ОСОБА_4 та ОСОБА_3 12.12.2022 року звернулися до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова Компанія «Альфа-Гарант» із повідомленням про страховий випадок.

Відповідно до угоди про розмір страхового відшкодування від 12.12.2022 року, Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова Компанія «Альфа-Гарант» та ОСОБА_1 , з метою врегулювання ДТП, що сталася 26.07.2022 року, с вини водія забезпеченого транспортного засобу, цивільно-правова відповідальність якого застраховано Страховиком за полісом 209044040, внаслідок якої було пошкоджено автомобіль МАN 18.463, д.р.н. НОМЕР_2 , сторони досягли згоди, що сума матеріального збитку за страховим випадком, що стався 26.07.2022 року , складає 32 600грн. ( а.с.20,21)

Позивач в позовній заяві зазначає, що він отримав від Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова Компанія «Альфа-Гарант» страхове відшкодування у розмірі 30000грн.

Несплаченою йому залишилась розмір франшиза - 2600грн. та 58000грн послуги евакуатора ( згідно накладної № 27 від 29.07.22 року).( а.с.13)

Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування.

За приписами статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Пунктом 8 частини першої статті 16 ЦК України встановлено, що відшкодування збитків є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів.

Відповідно до частин першої та другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому, такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Згідно зі статтею 1192 ЦК України, якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Факт завдання шкоди здоров`ю/майну потерпілого джерелом підвищеної небезпеки, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов`язане з виконанням цими особами обов`язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання.

Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка її завдала.

Сторонами деліктного зобов`язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник).

Загальне положення про цивільно-правову відповідальність за заподіяння поза договірної шкоди встановлено у статті 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Позадоговірна (деліктна) відповідальність, яка є видом цивільно-правової відповідальності, настає при існуванні складу правопорушення, що включає такі елементи, як: шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою і протиправною поведінкою, вина.

Разом з тим, частиною п`ятою статті 1187 ЦК України встановлено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Згідно з частиною першою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Тлумачення частини другої статті 1187 ЦК України свідчить про те, що особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно ч.1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, давши оцінку наданим доказам по справі, приходить до наступного висновку.

Так, ОСОБА_2 , 26.07.2022 року о 09.57год. в районі с.Болгарки Роздільнянського району Одеській області, траса М-05 442 км, керуючи автомобілем МАN ТGL 8/220д/з НОМЕР_1 не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної дистанції та бокового інтервалу, та здійснив наїзд на припаркований автомобіль з причепом МАN 19.463 НОМЕР_2 , причіп НОМЕР_3 , внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження. Водій ОСОБА_2 порушив вимоги п. 13.1 Правил дорожнього руху України.

Постановою Роздільнянського районного суду Одеської області від 12 жовтня 2022 року по справі №511/1624/22 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності, шляхом накладення на нього стягнення у вид штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850грн.

Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України №14від 18.12.2009 «Про судове рішення у цивільній справі», розглядаючи позов, який випливає зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Преюдиційні факти - це факти, встановлені судовими рішеннями, що набрали законної сили і не підлягають доведенню в іншій справі.

Таким чином, суд вважає доведеним та таким, що не підлягає доказуванню факт вини відповідача ОСОБА_2 у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 26.07. 2022 року, під час якої було пошкоджено належний позивачу автомобіль.

ОСОБА_2 керував автомобілем МАN ТGL 8/220д/з НОМЕР_1 , який знаходиться у власності у ТОВ «Вега Логістика» ().

Згідно ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо - транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Згідно ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Статтею 8 Закону України «Про страхування» зазначено, що страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Пунктом 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно ст.ст. 979, 980 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування).

Також судом встановлено, що транспортний засіб, на якому ОСОБА_2 вчинив ДТП був застрахований у Товаристві з додатковою відповідальністю «Страхова Компанія «Альфа-Гарант» за Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів 209044049, і позивачу повністю відшкодовано матеріальну шкоду у розмірі 30 000грн.

Несплачена позивачу лише розмір франшизи 2 600грн. та послуги евакуатора у розмірі 58 000грн., які позивач просить стягнути з відповідача.

Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з пунктом 2.2 Правил дорожнього руху власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.

Особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України).

Такий правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.10.2018 року у справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18) та в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03.12.2018 року у справі № 715/1586/17 (провадження № 61-28576св18).

Відповідно до ст. 12 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Франшиза при відшкодуванні шкоди, заподіяної життю та/або здоров`ю потерпілих, не застосовується.

Франшиза у будь-якому виді є елементом договору страхування, який впливає на суму виплати страхового відшкодування в сторону її зменшення.

Оскільки, ст. 982 ЦК України, а ні Законом «Про страхування» франшизу не визначено істотною умовою договору добровільного страхування, це означає, що її (франшизи) наявність у договорі обумовлена згодою сторін.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про страхування» франшиза -це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

Умовами п.36.6 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування.

Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь позивача франшизи у розмірі 2 600,00 грн. обґрунтованими та доведеними належними доказами, оскільки розмір страхового відшкодування, виплаченого позивачу, був зменшений на розмір франшизи відповідно до умов полісу.

На підставі ст.29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Відповідно до п. 30.1 ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. 30.2. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Отже, з урахуванням зазначеного, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат пов`язані з послугами евакуатора - є доведеними та підлягають задоволенню.

Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

У відповідності до п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Щодо розподілу судових витрат

У зв`язку з повним задоволенням позову, на підставі приписів п.1ч.2 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача також підлягає стягненню сплачений судовий збір за подання позову до суду у розмірі 1073,00грн.

На підставі ст.22,1166,1167,1172,1187,1188,ЦК України, керуючись ст.ст.4,18,19,76-81,95,141,258-259,263,265,273,354,355ЦПК України, суд,

ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Вега Логістика», про відшкодування матеріальної шкоди, задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_6 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_7 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , в рахунок відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 58 000грн, та 2600грн. франшизи.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_6 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН: НОМЕР_7 в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору в розмірі 1073,00грн.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення, а у випадку оголошення вступної та резолютивної частини - протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст виготовлений та підписаний суддею 06.03.2024 року.

Суддя С. І. Гринчак