КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 листопада 2024 року

м. Київ

провадження № 22-ц/824/15162/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Євграфової Є. П. (суддя-доповідач),

суддів: Писаної Т. О., Гаращенка Д. Р.

при секретарі Мудрак Р. Р.

за участі адвоката Базуєвського Ю. М., в інтересах ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Безуєвського Юрія Марковича, який діє в інтересах ОСОБА_1 ,

на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва у складі судді Хромової О. О.

від 16 липня 2024 року

у цивільній справі № 755/5023/24 Дніпровського районного суду міста Києва

за заявою ОСОБА_1 ,

заінтересована особа - Військова частина № НОМЕР_1 Національної гвардії України,

про встановлення факту перебування на утриманні,

В С Т А Н О В И В:

В березні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме: просила встановити факт перебування її на утриманні онука ОСОБА_2 , заінтересована особа - Військова частина № НОМЕР_1 Національної гвардії України Обґрунтовуючи подану заяву вказувала, що встановлення даного факту необхідно заявниці для отримання виплати грошового забезпечення ОСОБА_2 відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», який є її онуком та вважається зниклим безвісти за особливих обставин. Інших родичів зниклий безвісти ОСОБА_2 не має, а тому просила заяву задовольнити.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 16 липня 2024 року провадження у цивільній справі закрито.

В апеляційній скарзі адвокат Безуєвський Ю. М., в інтересах ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати, справу направити для продовження розгляду до того ж суду першої інстанції.

Апелянт вказує, що предметом розгляду даної справи є встановлення факту, що має юридичне значення, зокрема факту перебування заявниці на утриманні свого онука - зниклого безвісті під час захисту Вітчизни, військовослужбовця Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 . Встановлення даного факту є обов`язковою передумовою для звернення заявниці до Військової частини НОМЕР_1 за отриманням грошового забезпечення ОСОБА_2 на підставі пункту 7 Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 р.№ 884 (далі - Порядок). Позасудовий порядок встановлення факту перебування на утриманні чинним законодавством не передбачений. Публічно-правовий спір між ОСОБА_1 та заінтересованою особою відсутній, оскільки відповідно до Порядку за відсутності документа, що підтверджує факт перебування заявниці на утриманні онука ОСОБА_2 , командування Військової частини НОМЕР_1 не має правових підстав прийняти рішення щодо виплати їй грошового забезпечення зниклого безвісті під час захисту Вітчизни військовослужбовця ОСОБА_2 .

Також, зазначає, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 січня 2024 року при розгляді справи №560/179 вирішила за необхідне відступити від висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах стосовно юрисдикції спору, які викладено у постанові Великої Палати від 30.01.2020 р.у справі № 287/167/18-ц (провадження № 14-505цс19), у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 22.03.2023 р. у справі № 290/289/22-ц (провадження № 61-13369св22), вказавши, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, розглядаються у позасудовому та судому порядку. Рішення стосовно фактів, що мають юридичне значення, прийняті у позасудовому порядку, можуть бути оскаржені до судів адміністративної юрисдикції. Юридичні факти, які належать встановлювати в судовому порядку, вирішуються судами цивільної юрисдикції за правилами ЦПК України (пункт 117 Постанови).

Правом подачі відзиву учасники справи не скористались.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції адвокат Базуєвський Ю. М., в інтересах ОСОБА_1 , підтримав подану апеляційну скаргу з підстав та доводів, викладених в ній.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомили.

Заслухавши доповідь судді Євграфової Є. П., пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що між ОСОБА_1 та Військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України виник спір, пов`язаний з доведенням наявності підстав для підтвердження за нею певного соціально-правового статусу щодо встановлення факту перебування на утриманні зниклого безвісти військовослужбовця для одержання його матеріального забезпечення, та не пов`язаний з будь-якими цивільними права та обов`язками заявника, їх виникненням, існуванням та припиненням, з огляду на що дійшов до висновку про те, що спір не підлягає вирішенню у порядку цивільного судочинства, й ураховуючи, що предмет та можливі правові наслідки спору перебувають у сфері публічно-правових відносин, такий спір має розглядатися за правилами адміністративної юрисдикції.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи і це було встановлено судом, відповідно до відомостей свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого Відділом реєстрації актів громадського стану Подільського району у місті Києві, ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис № 2356 від 02 жовтня 1974 року. Батьками зазначені: ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану Ватутінської районної державної адміністрації міста Києва, ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , актовий запис № 2084 від 18 листопада 1994 року. Батьками вказані ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

З наведеного вбачається, що ОСОБА_2 є онуком заявниці - ОСОБА_1 .

Відповідно до відомостей свідоцтва про смерть від 10 квітня 2008 року серії НОМЕР_4 , виданого Виконкомом Іванківської сільської ради Бориспільського району Київської області, ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що 10 квітня 2008 року зроблено відповідний актовий запис № 20.

Відповідно до відомостей свідоцтва про смерть від 11 січня 2018 року серії НОМЕР_5 , виданого Дніпровським районним у місті Києві відділом реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції у місті Києві, встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , про що складено відповідний актовий запис від 11 січня 2018 року № 63.

Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно довідки від 13 лютого 2024 року № 142, виданої Вишгородською міською радою, відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов проживання, ОСОБА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , разом з матір`ю ОСОБА_4 та онуком ОСОБА_2 .

З витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_6 (по стройовій частині) від 24 лютого 2022 року № 1, солдата ОСОБА_2 - бойового медика 2 взводу 2 роти, ВОС-878, призваного ІНФОРМАЦІЯ_8 , з 24 лютого 2022 року зараховано до списків особового складу та на всі види забезпечення.

Згідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 05 грудня 2023 року № 301мтд, номер обслуги 1-го відділення 3-го взводу спеціального призначення 3-Ї роти спеціального призначення (на бронетранспортерах) 3-го батальйону спеціального призначення солдат ОСОБА_2 , на підставі донесення оперативного чергового військової частини НОМЕР_1 від 02 грудня 2023 року № 40/57/2/2/3-10960, вважається зниклим безвісти за особливих обставин та зарахованим на усі види забезпечення з 30 листопада 2023 року.

До матеріалів справи долучено сповіщення сім`ї від 06 грудня 2023 року № 185, відповідно до якого ОСОБА_1 повідомили, що її онук солдат ОСОБА_2 зник безвісти за особливих обставин 30 листопада 2023 року під час виконання бойового завдання в районі Серебрянського лісництва біля населеного пункту Діброва Сєвєродонецького району Луганської області.

Згідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань за номером кримінального провадження № 0002179 від 09 грудня 2023 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою ОСОБА_1 від 09 грудня 2024 року внесено відомості про кримінальне правопорушення за частиною першою статті 115 КК України, у зв`язку із отриманням заявником сповіщення від 05 грудня 2023 року № 185.

11 грудня 2023 року ОСОБА_1 звернулася до Командира ВЧ НОМЕР_1 Національної гвардії України із заявою про виплату грошового забезпечення зниклого безвісти ОСОБА_2 , на підставі пункту 4.7 Постанови Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2016 року № 884 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх».

Судом встановлено, що листом ВЧ НОМЕР_1 Національної гвардії України від 09 січня 2024 року № 40/57/12-249 «Про надання інформації на звернення», командуванням Військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України ОСОБА_1 відмовлено у виплаті грошового забезпечення, яке належить солдату ОСОБА_2 , у зв`язку з тим, що на підставі доданих до заяви документів ОСОБА_1 не є особою, яка має право на отримання виплати. Рекомендовано надати документ, який би посвідчував те, що ОСОБА_1 відноситься до категорії осіб, визначених у Постанові Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2016 року № 884.

Отже, факт перебування фізичної особи на утриманні зниклого безвісти військовослужбовця, має значення для отримання матеріального забезпечення, належного військовослужбовцю, який вважається зниклим безвісти.

Частиною 1 статті 2 ЦПК України встановлено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у ст. 315 ЦПК України, не є вичерпним.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні.

Згідно із ч. 2 ст. 315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Частиною 1 статті 316 ЦПК України визначено, що заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання.

Статтею 19 ЦПК України визначені справи, що відносяться до юрисдикції загальних судів. У частині першій цієї статті встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. У частині сьомій вказаної статті регламентовано, що окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Водночас у ч. 6 ст. 294 ЦПК України визначено, що суд залишає заяву про встановлення факту, без розгляду якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, і роз`яснює заінтересованими особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції цивільного суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Чинне законодавство не передбачає іншого судового порядку підтвердження факту, що має юридичне значення, окрім як розгляд справ про встановлення факту, що має юридичне значення, в порядку цивільного судочинства.

Отже, відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, судом встановленим законом, який розглядає справи про встановлення факту, що має юридичне значення, зокрема факту перебування фізичної особи на утриманні, є суд цивільної юрисдикції на підставі ст. 19 ЦПК України та п. 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 січня 2024 року у справі № 560/17953/21 зазначено, що чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції цивільного суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Чинне законодавство не передбачає іншого судового порядку підтвердження факту, що має юридичне значення, окрім як розгляд справ про встановлення факту, що має юридичне значення, в порядку цивільного судочинства.

У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 22 березня 2023 року у справі № 290/289/22-ц, згідно з яким спори про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з метою звернення до відповідних органів за призначенням одноразової грошової допомоги не належать до цивільної юрисдикції. Велика Палата Верховного Суду зазначила, що юридичні факти, які належить встановлювати в судовому порядку, вирішуються судами цивільної юрисдикції за правилами ЦПК України.

Велика Палата Верховного Суду визнала неефективним підхід до визначення юрисдикції спорів про встановлення фактів, що мають юридичне значення, в залежності від їх мети звернення та наявності у заявника певних цивільних прав та обов`язків чи виникнення публічно-правових спорів із суб`єктами владних повноважень, оскільки це не сприятиме належному способу захисту порушеного права заявника, призведе до необхідності звертатися в суди різних юрисдикцій з доказуванням одних і тих же обставин, подій та фактів при поданні кожної позовної заяви.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Отже, враховуючи, що чинне законодавство не передбачає іншого порядку підтвердження факту перебування на утриманні, окрім як у судовому порядку, його встановлення не пов`язується з вирішенням спору, а є необхідним для подальшого подання заявником документа, що засвідчував би перебування її на утриманні онука, і встановлення вищевказаного факту в порядку окремого провадження не суперечить нормам процесуального права, тому дана справа має розглядатись за правилами цивільного судочинства.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про закриття провадження у даній справі на підставі п.1 ч.1 ст. 255 ЦПК України, з огляду на що, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції скасуванню із направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 379, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Безуєвського Юрія Марковича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 16 липня 2024 року скасувати.

Справу направити до того ж суду для продовження розгляду справи.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 25 листопада 2024 року.

Судді: Є. П. Євграфова

Т. О. Писана

Д. Р. Гаращенко