ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/2629/20 Номер провадження 22-ц/814/1362/24Головуючий у 1-й інстанції Васильєва Л.М. Доповідач ап. інст. Прядкіна О. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючої судді Прядкіної О.В.,

суддів: Бутенко С.Б., Обідіної О.І.,

розглянувши в м.Полтаві цивільну справу за позовом Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Київського районного суду м.Полтави від 14 серпня 2020 року, прийнятого під головуванням судді Васильєвої Л.М. в м.Полтаві ,-

в с т а н о в и в :

У червні 2020 року Полтавське обласне комунальне виробниче підприємство теплового господарства «Полтаватеплоенерго» (далі ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго») звернулося до районного суду з даним позовом.

Просили стягнути в солідарному порядку з відповідачів заборгованість за послуги теплопостачання в квартиру АДРЕСА_1 з врахуванням індексу інфляції та 3% річних за період з 01 квітня 2014 року по 01 травня 2020 року в сумі 86707,09грн. та судовий збір в розмірі 2102 грн.

Рішенням Київського районного суду м.Полтави від 14 серпня 2020 року з урахуванням ухвали Київського районного суду м.Полтави від19 лютого 2021 року про виправлення арифметичних помилок, позовні вимоги Полтавського обласного комунально виробничого підприємства теплового господарства Полтаватеплоенерго задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Полтавського обласного комунально виробничого підприємства теплового господарства Полтаватеплоенерго заборгованість за період з 01.04.2014 по 01.05.2020 за послуги теплопостачання в сумі 69096,46 грн, 3% річних 4745.96 грн, інфляційні витрати 12864.67 грн, 2102 грн судових витрат, а всього 88809,09 грн.

Рішення оскаржила ОСОБА_2 , в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення частково скасувати, відмовивши у задоволенні позову в частині солідарного стягнення з неї боргу в розмірі 88809,99 грн., поклавши обов`язок по погашенню заборгованості на ОСОБА_1 .

Вказує, що квартира, в яку надавалися послуги позивачем на праві приватної власності належить її колишньому чоловікові ОСОБА_1 .

Зазначає, що у вказаному помешканні вона не проживає з 2008 року, не є її власником та відповідно, послугами з централізованого опалення та постачання гарячої води не користувалась.

У відзиві ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» посилаючись на правильність вирішення справи судом першої інстанції, просить в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_2 відмовити, а рішення районного суду залишити без змін.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою 1 розділу V Цивільного процесуального кодексу України.

Спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи (частини четверта, шоста статті 19, стаття 274 ЦПК України).

Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (частина перша статті 369 ЦПК України). Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи (частина 13 статті 7 ЦПК України).

Перевіривши справу в межах заявлених вимог і апеляційного оскарження, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з таких підстав:

Судом першої інстанції вірно встановлено та вбачається з матеріалів справи, що Полтавське обласне комунальне виробниче підприємство теплового господарства «Полтаватеплоенерго» надавало послуги з теплопостачання за адресою АДРЕСА_2 .

За розрахунками позивача за період з за період з 01.04.2014 року по 01.05.2020 року за послуги теплопостачання заборгованість становить 69096,46 грн, на яку нараховано індекс інфляції -12864.67 грн. та 3 % річних 4745.96 грн., загалом 86707,09 грн.

Районний суд, задовольняючи позовні вимоги, рішення мотивував тим, що розрахунок боргу проведений позивачем вірно, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних становить 86707.09 грн та підлягає стягненню з відповідачів у солідарному порядку.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 про застосування наслідків спливу строку позовної давності районний суд зазначив, що враховуючи правила обчислення позовної давності, її переривання та правові висновки суду касаційної інстанції, а також враховуючи, що оплата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно, їх сплата носить періодичний характер, дійшов висновку про необхідність стягнення заборгованості з 01.04.2014 року, тобто в межах строку позовної давності ( три роки) від дня коли позивач звертався до суду із заявою про видачу судового наказу.

Колегія суддів не може повністю погодитись з вказаним висновком.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Отже, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного суду Україні від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15.

Так, станом на 16.06.2020 року за наявними обліками Реєстру територіальної громади міста Полтави місце проживання гр. ОСОБА_1 та гр. ОСОБА_2 зареєстроване за адресою АДРЕСА_2 ( а.с.19-20).

Згідно з ч. 3 ст. 9 Закону України «Про житлово комунальні послуги» дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Отже, відповідачі є споживачами житлово-комунальних послуг за вказаною адресою в розумінні норм Закону України «Про житлово комунальні послуги».

Посилання в запереченнях на позовну заяву ОСОБА_1 про не проживання у вищезазначеній квартирі з 2014 року, а ОСОБА_2 з 2008 року не підтверджене належними доказами.

У відповідності до ст. 12,13 ЦПК України сторони несуть тягар по доведенню обставин, якими обґрунтовують позовні вимоги та заперечення.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Так, станом на час звернення з позовними вимогами, відповідачі зареєстровані в квартирі, куди подавались послуги позивачем, заяв до ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» про непроживання за цією адресою ними не подавалось.

За таких обставин, відсутні підстави вважати, що відповідачі не отримували послуги позивача та не користувалися ними, у зв`язку з чим існує обов`язок споживачів сплачувати за отримані послуги відповідну нараховану плату постачальником послуг.

Твердження ОСОБА_2 про належність квартири її колишньому чоловіку ОСОБА_1 не підтверджено належними доказами, натомість відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, станом на 04.08.2020 року відомості щодо власника квартири АДРЕСА_1 відсутня.

Згідно з відповіддю № 460101 від 22.02.2024 року з цього ж реєстру інформація відсутня за параметрами ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , як власник нерухомого майна.

Отже, районний суд дійшов обґрунтованого висновку щодо наявності солідарного обов`язку ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по сплаті заборгованості за теплопостачання, однак помилково не застосував наслідки спливу строків позовної давності, визначивши, що підставою для переривання такого строку є звернення стягувача до суду із заявою про видачу судового наказу (висновок Верховного Суду у постанові від 23.05.2018 року справа №216/5756/15-ц та від 21.01.2015 року у справі №6-214цс14).

Відповідно до статей 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Подання заяви про видачу судового наказу заявник (стягувач) не може використовувати згідно з частиною другою статті 264 ЦК України з метою переривання позовної давності за відповідною вимогою чи за її частиною. На підставі припису частини другої статті264 ЦК України переривання позовної давності відбувається у разі подання до суду саме позову до належного відповідача з дотриманням вимог процесуального закону щодо форми та змісту позовної заяви, правил предметної та суб`єктної юрисдикції й інших вимог, порушення яких перешкоджає відкриттю провадження у справі.

Так, у постанові від 7 липня 2020 року у справі № 712/8916/17 Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, висловленого у постановах від 21 січня 2015 року у справі № 6-214цс14 і від 13 січня 2016 року у справі №6-931цс15, та від висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, висловленого у постанові від 23 травня 2018 року у справі № 216/5756/15-ц, про те, що подання кредитором (зокрема виконавцем послуг) в порядку, передбаченому ЦПК України, заяви про видачу судового наказу перериває перебіг позовної давності.

Отже, слід застосувати наслідки спливу строків позовної давності та стягнути заборгованість за користування послугами з теплопостачання в межах трьохрічного строку за період з червня 2017 року до дати звернення до суду з даним позовом в червні 2020 року.

За таких обставин, апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню, а рішення Київського районного суду від 14 серпня 2020 року зміні із зменшенням суми заборгованості, яка підлягає стягненню з 69 096,46 грн. до 42650,06 грн., індекс інфляції з 12864.67 грн. до 10254,50 грн. та 3 % річних з 4745.96 грн. до 3732,17 грн.

Частиною 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи задоволення апеляційної скарги та зміну рішення районного суду з відповідачів підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 1373,01 грн.( по 686,50 грн. з кожного), а з позивача на користь ОСОБА_2 - судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 462,07 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду від 14 серпня 2020 року змінити, зменшивши розмір заборгованості, яка підлягає стягненню на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 69 096,46 грн. до 42650,06 грн., інфляційні витрати з 12864.67 грн. до 10254,50 грн. та 3 % річних з 4745,96 грн. до 3732,17 грн.

Змінити розподіл судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» судовий збір по 686,50 грн. з кожного.

Стягнути з Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 462,07 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 28.02.2024 року.

Головуюча суддя О.В. Прядкіна

Судді: С.Б. Бутенко

О.І. Обідіна