ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2896/24 Справа № 199/435/23 Суддя у 1-й інстанції - Подорець О.Б. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Барильської А.П.

суддів Демченко Е.Л., Ткаченко І.Ю.

секретар судового засідання Панасенко С.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою Дніпровської міської ради на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 20 грудня 2023 року по справі за позовом Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , треті особи: Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Іщенко Євгенія Олександрівна, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Шаулова Марина Олексіївна, ОСОБА_4 , Орган опіки та піклування адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, припинення права власності та скасування державної реєстрації, -

В С Т А Н О В И В :

У січні 2023 року Дніпровська міська рада звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , треті особи: Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Іщенко Є.О., приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Шаулова М.О., ОСОБА_4 , Орган опіки та піклування адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, припинення права власності та скасування державної реєстрації.

Позовні вимоги Дніпровської міської ради мотивовані тим, що земельна ділянка, на якій розташовано нерухоме майно по АДРЕСА_1 , належить Дніпровській міській територіальній громаді, в особі Дніпровської міської ради та віднесена до земель комунальної власності, відповідно до ст. 80, ст.83 Земельного кодексу України та ст. ст.26, 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Позивач зазначає, що рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська у справі №206/5852/18 від 13 грудня 2018 року в рахунок погашення боргу за договором позики від 01 липня 2007 року звернуте стягнення на предмет застави за договором застави від 01 липня 2007 року, шляхом визнання права власності на предмет застави за ОСОБА_1 , визнано за ОСОБА_1 право власності на домоволодіння АДРЕСА_1 . В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 - відмовлено.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 20 травня 2020 року у справі №206/5852/18 рішення Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 13 грудня 2018 року скасовано.

На підставі рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 13 грудня 2018 року у справі № 206/5852/18 державним реєстратором департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради Зубко В.Ю. внесено запис про право власності (номер запису про право власності 30090167) за ОСОБА_1 на спірне домоволодіння АДРЕСА_1 .

Порушення прав Дніпровської міської ради, як власника земельної ділянки, полягає в тому, що власники домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 користуються земельною ділянкою безпідставно та без належного дозволу.

Зазначена земельна ділянка ніколи не передавалась ОСОБА_1 у власність або у користування. Викладені обставини підтверджуються листом Департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради від 19 листопада 2020 № 4/11-2341 та роздруківки з публічної кадастрової карти за запитом земельної ділянки із кадастровим номером :01:557:0205.

Позивач вказує, що 13 квітня 1990 року за гр. ОСОБА_5 зареєстровано право власності на домоволодіння АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок від 13 квітня 1990 року, виданого Амур-Нижньодніпровським відділом комунального господарства, на підставі рішення виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної Ради народних депутатів № 39/39 від 12 січня 1990 року.

Рішенням виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної ради №506/7 від 18 грудня 1998 року відведено гр. ОСОБА_4 земельну ділянку площею 0.10 га по АДРЕСА_1 для будівництва індивідуального житлового будинку та анульовано свідоцтво про право власності від 13 квітня 1990 року на старий житловий будинок по АДРЕСА_1 виданий гр. ОСОБА_5 ..

Відповідно до акту про знесення домоволодіння АДРЕСА_1 від 11 травня 2007 року, проведеного фахівцем комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» встановлено, що житловий будинок літ. А-1 із господарськими будівлями знесений. На земельній ділянці гр. ОСОБА_4 побудовано новий незакінчений будівництвом житловий будинок літ. К-1.

Отже, враховуючи викладене, на земельній ділянці, яка належить територіальній громаді міста Дніпро, в особі Дніпровської міської ради, знаходиться домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 , яке складається з житлового будинку літ. А-1, загальною площею 69,1 кв.м. (яке відповідно до технічного паспорту збудоване у 1991 році) та яке відповідно до акту обстеження земельної ділянки знесено ще 11 травня 2007 року. Фактично за адресою АДРЕСА_1 знаходиться самочинно збудоване нерухоме майно літ. А-1, яке побудовано без будь-яких дозвільних документів та право власності на яке зареєстровано на підставі рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська у справі № 206/5852/18 від 13 грудня 2018 року, яке скасоване постановою Дніпровського апеляційного суду від 20 травня 2020 року.

Крім того, Дніпровська міська рада вказує, що 26 грудня 2019 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір дарування, за яким ОСОБА_1 подарувала, а ОСОБА_2 прийняв спірне нерухоме майно.

В подальшому між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір іпотеки від 29 травня 2020 року, відповідного до якого ОСОБА_2 позичив у ОСОБА_6 200 000 грн. із заставою домоволодіння по АДРЕСА_1 .

10 березня 2021 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки, за умовами якого ОСОБА_6 позичив у ОСОБА_1 200 000 грн. із заставою на домоволодіння по АДРЕСА_1 .

На теперішній час, власником домоволодіння АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 ..

При цьому, єдиний попередній законний власник домоволодіння за цією адресою (літ. А-1) був ОСОБА_5 , але згідно наданих документів, станом на 1998 рік дане домоволодіння було знесено.

Враховуючи викладене, Дніпровська міська рада просила усунути їй перешкоди у користуванні земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом зобов`язання ОСОБА_1 та ОСОБА_1 знести самочинно побудоване домоволодіння, яке складається з літ. А-1 житловий будинок; літ. підА-1 погріб; літ. А1-1 прибудова; літ. а ганок; літ. Б навіс; літ. В вбиральня; літ. Г душ; літ. Д сарай; літ. Л вольєр; літ. М навіс; № 1-9 споруди, загальною площею - 1 кв.м.; замощення, загальною площею - 69,1 кв.м, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна - 101, привівши її у придатний для використання стан; припинити право власності та скасувати державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна, а саме житловий будинок, який складаються з літ. А-1, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна - 101, із закриттям розділу: - за ОСОБА_1 , номер запису про право власності 30090167, що внесений 25 січня 2019 року державним реєстратором департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради Зубко В.Ю.; - за ОСОБА_2 , номер запису про право власності 34883664, що внесений 26 грудня 2019 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Іщенко Є.О.; - за ОСОБА_3 , номер запису про право власності 37130998, що внесений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Іщенко Є.О.; - за ОСОБА_1 , номер запису про право власності 41058637, що внесений 18 березня 2021 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Шауловою М.О.; - номер запису про іпотеку 40917901, що внесений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Шауловою М.О..

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 20 грудня 2023 року відмовлено у задоволенні позовних вимог Дніпровської міської ради.

В апеляційній скарзі Дніпровська міська рада посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просила рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що порушення прав міської ради, як власника земельної ділянки, полягає в тому, що власники домоволодіння АДРЕСА_1 користуються земельною ділянкою без належного дозволу. Апелянт зазначає, що спірна земельна ділянка ніколи не передавалась ОСОБА_1 . Крім того, апелянт вказує, що на теперішній час власником самочинно побудованого домоволодіння АДРЕСА_1 є ОСОБА_7 , а тому майно підлягає знесенню за рахунок останнього, а земельна ділянка приведенню у придатний для використання стан.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається із матеріалів справи, 13 квітня 1990 року за гр. ОСОБА_5 зареєстровано право власності на домоволодіння АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок від 13 квітня 1990 року, виданого Амур-Нижньодніпровським відділом комунального господарства, на підставі рішення виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної Ради народних депутатів № 39/39 від 12 січня 1990 року.

Встановлено, що Рішенням виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної ради №506/7 від 18 грудня 1998 року гр. ОСОБА_4 відведено земельну ділянку площею 0.10 га по АДРЕСА_1 для будівництва індивідуального житлового будинку та анульовано свідоцтво про право власності від 13 квітня 1990 року на старий житловий будинок по АДРЕСА_1 , яке було видане гр. ОСОБА_5 ..

Відповідно до Акту про знесення домоволодіння АДРЕСА_1 від 11 травня 2007 року, проведеного фахівцем комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» встановлено, що житловий будинок літ. А-1 із господарськими будівлями знесений. На земельній ділянці гр. ОСОБА_4 побудовано новий незакінчений будівництвом житловий будинок літ. К-1.

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська у справі №206/5852/18 від 13 грудня 2018 року, окрім іншого, визнано за ОСОБА_1 право власності на домоволодіння АДРЕСА_1 .

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 20 травня 2020 року у справі № 206/5852/18 рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 13 грудня 2018 року скасовано.

Встановлено, що на підставі рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 13 грудня 2018 року у справі № 206/5852/18 державним реєстратором департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради Зубко В.Ю. внесено запис про право власності (номер запису про право власності 30090167) за ОСОБА_1 на спірне домоволодіння АДРЕСА_1 .

26 грудня 2019 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір дарування, за яким ОСОБА_1 подарувала, а ОСОБА_2 прийняв спірне нерухоме майно.

29 травня 2020 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір іпотеки, відповідного до якого ОСОБА_2 позичив у ОСОБА_6 200 000 грн. із заставою домоволодіння по АДРЕСА_1 .

10 березня 2021 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки, за умовами якого ОСОБА_6 позичив у ОСОБА_1 200 000 грн. із заставою на домоволодіння по АДРЕСА_1 .

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, власником домоволодіння АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 , право власності за яким зареєстровано на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 18 березня 2021 року.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог Дніпровської міської ради, суд першої інстанції виходив з недоведеності порушення прав міської ради. При цьому, суд першої інстанції вказав, що рішення виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної ради №506/7 від 18 грудня 1998 року, яким спірну земельну ділянку виділено ОСОБА_4 є дійсним, та ніким не оспорювалося.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 143 Конституції України територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності.

Статтею 12 ЗК України визначено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема, розпорядження землями територіальних громад.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 83 ЗК України землі, які належать на праві власності територіальним громадам є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування, землі та земельні ділянки за межами населених пунктів, що передані або перейшли у комунальну власність із земель державної власності відповідно до закону.

Згідно із ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Звертаючись до суду з позовом, Дніпровська міська рада, як представницький орган територіальної громади міста Дніпра, у володінні якої знаходяться землі комунальної власності, просила усунути їй перешкоди у користуванні земельною ділянкою і зобов`язати ОСОБА_1 та ОСОБА_1 знести самочинно збудоване домоволодіння, привівши її у придатний для використання стан.

Згідно ч. 2 ст. 212 ЗК України зазначено, що приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки.

Відповідно до ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Особа, яка здійснила самочинне будівництво, має право на відшкодування витрат на будівництво, якщо право власності на нерухоме майно визнано за власником (користувачем) земельної ділянки, на якій воно розміщене. У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд лише за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Аналізуючи встановлені обставини справи, колегія суддів вважає, що знесення самочинно збудованого нерухомого майна, саме в судовому порядку допускається тільки у тому разі, якщо зазначене майно збудовано з істотним порушення будівельних норм і правил, з істотним відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, у разі неможливості провести відповідну перебудову цього майна або відмови особи від проведення цієї перебудови. Позивачам у вказаних правовідносинах слід довести належними доказами, що спірною прибудовою порушуються їх права як власників будинку, або як користувачів частини земельної ділянки для його обслуговування та довести наявність підстав для застосування крайньої міри - знесення будівництва.

Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ст. 317 ЦК України).

Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації (ст. 331 ЦК України).

Встановивши відсутність доказів порушення прав міської ради, а також те, що рішення виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної ради №506/7 від 18 грудня 1998 року, яким спірну земельну ділянку виділено ОСОБА_4 є дійсним, та ніким не оспорювалося, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог Дніпровської міської ради.

Доводи апеляційної скарги про те, що власники домоволодіння АДРЕСА_1 користуються земельною ділянкою без належного дозволу, колегія суддів вважає безпідставними, з огляду на те, що у грудні 1998 року виконавчий комітет Амур-Нижньодніпровської районної ради прийняв рішення про відведення ОСОБА_4 земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку. Вказане рішення районної ради є дійсним та свідчить про законність відведення спірної земельної ділянки для будівництва будинку.

Твердження апелянта в скарзі про те, що на теперішній час власником самочинно побудованого домоволодіння АДРЕСА_1 є ОСОБА_7 , а тому майно підлягає знесенню за рахунок останнього, а земельна ділянка приведенню у придатний для використання стан, колегія суддів також вважає необґрунтованими, виходячи з наступного.

Знесення самочинного об`єкта нерухомості відповідно до ст. 376 ЦК України є крайнім заходом впливу на забудовника і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи з метою усунення порушень щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності та коли неможлива перебудова об`єкта нерухомості чи особа відмовляється від здійснення такої перебудови.

Законність знесення самочинного будівництва має бути оцінено на предмет пропорційності такого втручання.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Дніпровська міська рада ні в суді першої інстанції, ні в апеляційній інстанції не надала докази на підтвердження того, що спірний будинок порушує її права як власника земельної ділянки.

Колегія суддів вважає, що застосування до відповідача зобов`язання щодо знесення самочинно збудованого об`єкта є передчасним та не співмірним заходом, оскільки позивачем не використано всі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

Інші твердження апелянта колегією суддів перевірені та визнані такими, що не впливають на законність оскаржуваного рішення суду.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи даний спір, суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно з`ясувавши обставини справи, оцінивши надані сторонами докази, дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Рішення як таке, що відповідає нормам матеріального та процесуального права повинне бути залишене без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

В зв`язку із залишенням апеляційної скарги без задоволення, відповідно до ст. 141 ЦПК України, сплачений апелянтом судовий збір за подання апеляційної скарги поверненню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Дніпровської міської ради залишити без задоволення.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 20 грудня 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 14 травня 2024 року.

Головуючий суддя А.П. Барильська

Судді Е.Л. Демченко

І.Ю. Ткаченко