Єдиний унікальний номер справи 183/8043/21
Провадження № 2/183/186/24

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 квітня 2024 року м. Новомосковськ Дніпропетровської області

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Майної Г. Є.,

з участю секретаря судового засідання Петрієнко В. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «ДТЕК Дніпровські електромережі» до ОСОБА_1 про стягнення вартості необлікованої електричної енергії,-

В С Т А Н О В И В:

19 листопада 2021 року АТ «ДТЕК Дніпровські електромережі» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в обґрунтування якого, посилалося на те, що АТ «ДТЕК Дніпровські електромережі» постачає електричну енергію споживачу ОСОБА_1 , а отже відповідач користується електричною енергією на власні побутові потреби, тобто є споживачем електричної енергії. Під час технічної перевірки стану електричних приладів обліку і електроустановок у відповідача за адресою: АДРЕСА_1 , що проводилась 22 березня 2019 року згідно з п.5.5.5, 8.2.4., 8.2.5., 8.2.6 Правил Роздрібного Ринку Електричної Енергії, затверджених постановою НКРЕКП від 14 березня 2018 року № 312 (далі ПРРЕЕ, Правила) позивачем було виявлено порушення: самовільне підключення струмоприймачів та електропроводки до електричної мережі позивача поза засобом комерційного обліку з порушенням схеми обліку. Відповідач підключенням повз прилад обліку розкрадає електроенергію, що було зафіксовано актом про порушення № 11131824 від 22 березня 2019 року, який відповідач підписав з відміткою, що акт на руки отримав та з порушенням згоден. На підставі виявленого порушення Правил у присутності відповідача 22 березня 2019 року було проведено засідання комісії з розгляду акту про порушення № 11131824, де було здійснено нарахування завданих збитків у розмірі 102 848,72 грн., відповідно до Методики визначення обсягу та вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення споживачем Правил користування електричною енергією, затвердженої Постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 04 травня 2006 року № 562, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 04 липня 2006 року за № 782/12656 (далі - Методика). Відтак, у присутності відповідача, акт про порушення було розглянуто та оформлено протоколом № 31 від 22 березня 2019 року, який ОСОБА_1 , підписав без жодних претензій і зауважень та отримав разом з розрахунком збитків та рахунком на оплату. Таким чином, відповідач вчинив дії з розкрадання електричної енергії, що доводиться актом про порушення та протоколом, які відповідач підписав без жодних зауважень. 26 березня 2019 року відповідач особисто звернувся до позивача з заявою про реструктуризацію суми збитків за актом про порушення та 02 квітня 2019 року була укладена угода, за якою відповідач сплатив 10 000,00 грн., та підписано графік п. 3 угоди, сплатити недовраховану електричну енергію в сумі 1923,93 грн., кожного місяця до «01» квітня 2023 року щомісячними платежами, що жодним чином не порушувало прав відповідача користуватися електричною енергією. Відтак, відповідачем згідно з угодою від 02 квітня 2019 року добровільно було сплачено 19 055,00 грн., після чого відповідач перестав сплачувати за спожиту електричну енергію. У зв`язку з чим позивач звертається до суду і просить стягнути з відповідача на його користь 83 293,72 грн. вартості недоврахованої електричної енергії та судові витрати в розмірі 22 270 грн.

Відповідач 15 березня 2024 року подав заяву про визнання позову (частково), у якій просив задовольнити позивні вимоги частково, стягнути 83 293,72 грн. вартості недорахованої електричної енергії; розстрочити виконання рішення суду рівними платежами на 36 місяців; у задоволенні вимог про стягнення 20 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу - відмовити. Розгляд справи провести без його участі чи його представника.

Позивач подав заперечення проти заяви про часткове визнання позову та заяву про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Ухвалою суду від 13 січня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження та відкрито провадження у справі.

У судове засідання сторони не з`явились, подали заяви про розгляд справи у їх відсутність.

У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, дослідивши заяви по суті справи та з процесуальних питань, наявні письмові докази, приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з установлених у судовому засіданні таких обставин.

Судом установлено, що АТ «ДТЕК Дніпровські електромережі» постачає електричну енергію споживачу ОСОБА_1 , а отже відповідач користується електричною енергією на власні побутові потреби, тобто є споживачем електричної енергії.

Під час технічної перевірки стану електричних приладів обліку і електроустановок у відповідача, який є власником будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що проводилась 22 березня 2019 року, згідно з п.5.5.5, 8.2.4., 8.2.5., 8.2.6 ПРРЕЕ позивачем було виявлено порушення: самовільне підключення струмоприймачів та електропроводки до електричної мережі позивача поза засобом комерційного обліку з порушенням схеми обліку. Відповідач підключенням повз прилад обліку розкрадає електроенергію, що було зафіксовано актом про порушення № 11131824 від 22 березня 2019 року, який відповідач підписав з відміткою, що акт на руки отримав та з порушенням згоден (а.с. 5).

На підставі виявленого порушення Правил у присутності відповідача 22 березня 2019 року було проведено засідання комісії з розгляду акту про порушення № 11131824, де було здійснено нарахування завданих збитків у розмірі 102 848,72 грн., відповідно до Методики. Відтак, у присутності відповідача, акт про порушення було розглянуто та оформлено протоколом № 31 від 22 березня 2019 року, який ОСОБА_1 , підписав без жодних претензій і зауважень та отримав разом з розрахунком збитків та рахунком на оплату (а.с. 6, 7).

Таким чином, відповідач вчинив дії з розкрадання електричної енергії, що підтверджується актом про порушення та протоколом, які відповідач підписав без жодних зауважень.

26 березня 2019 року відповідач особисто звернувся до позивача з заявою про реструктуризацію суми збитків за актом про порушення та 02 квітня 2019 року була укладена Угода про розстрочення сплати заборгованості, нарахованої по Акту про порушення Правил роздрібного ринку електричної енергії (а.с. 72) , за якою відповідач сплатив 10 000,00 грн. Та у п. 3 Угоди узгоджено графік внесення платежів, відповідно до якого відповідач зобов`язався сплачувати недовраховану електричну енергію до 01 квітня 2023 року щомісячними платежами до 10 числа кожного місяця в розмірі 1923,93 грн. При цьому позивач зобов`язався не припиняти розподіл електричної енергії відповідачеві за умови своєчасного виконання ним п. 3 Угоди та виконання Правил.

Відповідачем згідно з Угодою від 02 квітня 2019 року добровільно було сплачено 19 055,00 грн., після чого відповідач припинив здійснювати платежі.

Таким чином, залишок несплаченої відповідачем позивачеві вартості недоврахованої електричної енергії за Актом від 22 березня 2019 року складає 83 293,72 грн., що визнано відповідачем.

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 лютого 2023 року у справі № 183/5150/19, яке набрало законної сили 04 квітня 2023 року, ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні позовних вимог про визнання недійсною Угоди про розстрочення сплати заборгованості, нарахованої по Акту про порушення Правил роздрібного ринку електричної енергії від 02 квітня 2019 року.

Відносини, пов`язані з виробництвом, передачею, розподілом, купівлею-продажем, постачанням електричної енергії для забезпечення надійного та безпечного постачанні електричної енергії споживачам з урахуванням інтересів споживачів регулюються Законом України «Про ринок електричної енергії» від 13 квітня 2017 року № 2019-VIII, «Правилами роздрібного ринку електричної енергії», затвердженими постановою НКРЕКП від 14 березня 2018 року № 312 та іншими законодавчими актами.

Норми Закону України «Про ринок електричної енергії», Правил користування електричною енергією для населення та Правил роздрібного ринку електричної енергії є обов`язковими для виконання всіма побутовими споживачами і енергопостачальниками незалежно від форм власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 714 Цивільного кодексу України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

З огляду на наведене та з урахуванням визнання позову відповідачем, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача вартості недоврахованої електричної енергії за Актом від 22 березня 2019 року у розмірі 83 293,72 грн., підлягають задоволенню.

Щодо заяви відповідача про розстрочення виконання рішення суду.

Відповідач у своїй заяві про визнання позову, посилаючись на те, що він є пенсіонером та отримує пенсію за віком, інших додаткових доходів немає, просить розстрочити виконання рішення суду рівними платежами на 36 місяців.

Суд вважає, що у задоволенні цієї заяви необхідно відмовити з огляду на таке.

Так, сума заборгованості, яка стягується з відповідача за цим рішенням, виникла у березні 2019 році з підстав неправомірної поведінки відповідача.

26 березня 2019 року відповідач звернувся до позивача з проханням укласти договір про реструктуризацію заборгованості, в зв`язку з тяжким матеріальним положенням. На прохання відповідача 02 квітня 2019 року сторонами була укладена Угода, якою сума заборгованості, належна до сплати, була реструктуризирована, і відповідно до умов Угоди, відповідач зобов`язався сплатити до 01 квітня 2023 року щомісячними платежами в розмірі 1923,93 грн. залишок заборгованості від первісного її розміру, на суму 92 348,72 грн. До моменту звернення позивача до суду з цим позовом у листопаді 2021 року, відповідачем було сплачено 9055 грн. замість суми в розмірі 59 641,83 грн., обумовленою Угодою від 02 квітня 2019 року.

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 лютого 2023 року у справі № 183/5150/19 ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні позовних вимог про визнання недійсною Угоди про розстрочення сплати заборгованості, нарахованої по Акту про порушення Правил роздрібного ринку електричної енергії від 02 квітня 2019 року. Рішення набрало законної сили 04 квітня 2023 року. З того часу до моменту ухвалення цього рішення суду відповідачем заборгованість перед позивачем платежами у будь-якому розмірі не погашається, що на думку суду, свідчить про недобросовісну поведінку відповідача.

Крім того, суд бере до уваги положення ст. 70 ЗУ «Про виконавче провадження» про граничний максимальний розмір відрахувань з пенсії, у разі примусового виконання рішення суду.

За зазначених обставин суд не знаходить підстав для розстрочення виконання рішення суду на теперішній час.

Щодо розподілу між сторонами судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, суд зазначає таке.

Згідно з ч. 1, ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Пунктом 4 частини 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. За приписами ч. 3 ст. 27 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу врегульовано Главою 63 Цивільного Кодексу України.

Зокрема, ст. 903 ЦК України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Стаття 632 ЦК України регулює поняття ціни договору. За приписами вказаної статті ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадку і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна в договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.

Згідно зі ст. 30 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару, підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначається в договорі про надання правової допомоги.

Відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару не дає, як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару. Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

Такий правовий висновок було зроблено Верховним Судом в постанові від 06 березня 2019 року у справі № 922/1163/18.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі №199/3939/18-ц та у постанові від 09.06.2020 року у справі № 466/9758/16-ц, у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18.

У той же час, у своїй постанові Верховний Суд КАС від 16 квітня 2020 року у справі № 727/4597/19 зробив висновок про те, що відповідно до положень статті 14 ПК України адвокати здійснюють незалежну професійну діяльність. У свою чергу, Закон №5076-VI не наводить форму та вимоги до документа, що підтверджує оплату гонорару (винагороди) адвокату. Закон №265/95-ВР, Положення №13 та Положення №148 не визначають порядок здійснення розрахунків адвокатом зі своїм клієнтом за готівку, оскільки не поширюються на осіб, що здійснюють незалежну професійну діяльність (пункт 35 цієї постанови). Тобто, аналіз спеціального законодавства, щодо діяльності адвоката, дає право зробити висновок, про те, що законодавством України не встановлено відповідних вимог до розрахункового документа який повинен надати адвокат при сплаті клієнтом послуг, а також не встановлено форму такого документа (п. 36 постанови). Враховуючи наведене та той факт, що відкриття власного рахунку не є обов`язком адвоката, а тому останній може видати клієнту на його вимогу складений в довільній формі документ (квитанція, довідка, тощо), який буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта (п. 37 даної постанови).

Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд ураховує позицію Об`єднаної Палати КГС ВС, викладену в постанові від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19, згідно з якою розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Верховний Суд дотримується позиції у постановах КГС ВС від 07.08.2018 року у справі № 916/1283/17, від 30.07.2019 у справі № 902/519/18, згідно яких у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, однак, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у частині четвертій статті 126 ГПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка зазначає про неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат.

Крім того, Верховний Суд у своїх рішеннях зазначив, що для визначення суми відшкодування необхідно послуговуватися критеріями реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін (постанови КГС ВС від 10.10.2018 у справі № 910/21570/17, від 14.11.2018 у справі № 921/2/18, додаткова постанова КГС ВС від 11.12.2018 у справі № 910/2170/18, від 10.10.2019 у справі № 909/116/19, від 18.03.2021 у справі № 910/15621/19, постанова ВП ВС від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).

Згідно з ч. 6 ст. 137 ЦПК України, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Як вбачається з аналізу судових рішень Верховного Суду, сторона у справі, крім заяви про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, поданої відповідно до частин четвертої, п`ятої статті 126 ГПК України, має право подати заперечення щодо розподілу (співмірності) судових витрат (постанова КГС ВС від 03.10.2018 у справі № 910/23017/17, додаткова постанова КГС ВС від 27.06.2018 у справі № 911/1803/17).

Зокрема з аналізу судової практики Верховного Суду (постанови КГС ВС від 24.01.2019 у справі № 910/15944/17, від 19.02.2019 у справі № 917/1071/18) слідує, що якщо суд під час розгляду клопотання про зменшення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу (заперечень щодо розміру стягнення витрат на професійну правничу допомогу) визначить, що заявлені витрати є неспівмірними зі складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг, витраченим ним часом на надання таких послуг, не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їх розміру та їх стягнення становить надмірний тягар для іншої сторони, що суперечить принципу розподілу таких витрат, суд має дійти висновку про зменшення заявлених до стягнення з іншої сторони судових витрат на професійну правничу допомогу.

Верховний Суд звертає увагу (постанова КГС ВС від 20.11.2018 у справі № 910/23210/17), що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

При визначенні суми відшкодування судових витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інші проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) та у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

З метою забезпечення представництва інтересів позивача у суді, зокрема у справі № 183/8043/2021 та надання інших видів правничої допомоги, позивач уклав з АДВОКАТСЬКИМ ОБ?ЄДНАННЯМ «ПЕРШИЙ РАДНИК» Договір про надання правової допомоги № 210-ДЕ від 08 січня 2021 року (далі - Договір), Додаткову угоду № 4 від 27 квітня 2021 року, Додаткову угоду № 20 від 31 грудня 2021 року, Додаткову угоду № 32 від 30 грудня 2022 року, Додаткову угоду № 9360-ДнОЄ/44 від 30 грудня 2023 року.

Згідно з п. 3.1. Додаткової угоди № 4 від 27 квітня 2021 року до Договору, обсяг та вартість фактично наданих послуг визначається Сторонами в актах наданих послуг, в свою чергу витрати за надану професійну правничу допомогу підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено, чи тільки має бути сплачено.

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 134 ЦПК України у листопаді 2021 року представником позивача у позовній заяві було заявлено про розподіл судових витрат у справі та подано до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести, у зв?язку із розглядом справи.

Судові витрати, які позивач поніс у зв?язку із розглядом справи № 183/8043/2021 в суді першої інстанції складаються з витрат на професійну правничу допомогу в сумі 20 000,00 грн., що було заявлено у позові та підтверджується актом наданих послуг № 43 від 01 лютого 2022 року, оригінал якого наданий суду.

Таким чином, Позивач надає суду документи, що підтверджують понесені ним судові витрати на правничу допомогу в суді першої інстанції у справі N?183/8043/2021.

Відповідно до ст. 246 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, для вирішення питання про судові витрати може за заявою сторони по справі ухвалити додаткове рішення.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов?язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом ч. 1 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов?язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача.

Склад витрат на правничу допомогу та порядок їх підтвердження встановлено ст. 137 ЦПК України, зокрема п. 1 ч. 2 визначено, що для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов?язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

За час розгляду справи у суді з листопада 2021 року, представником позивача подавались клопотання, заяви, представник прибував до суду у судові засідання, слідкував за рухом справи у суді.

Надані позивачем документи на підтвердження витрат на правничу допомогу містять посилання на цю справу, в якій надано таку правничу допомогу.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв?язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України - розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов?язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Відповідно до п. 4.6. додаткової угоди № 4 від 27 квітня 2021 року до Договору про надання правової допомоги, оплата наданих Послуг та компенсація витрат здійснюється Клієнтом за фактом їх надання (понесення) відповідно на підставі погоджених та підписаних сторонами Актів наданих послуг впродовж 15 (п?ятнадцяти) календарних днів з моменту набрання рішенням суду законної сили.

Розмір витрат на правничу допомогу адвоката підтверджується актом надання послуг № 43 від 01 лютого 2022 року та підлягає сплаті протягом 15 (п?ятнадцяти) календарних днів з моменту набрання рішенням суду законної сили.

Тобто, для розподілу судом витрат на правову допомогу достатньо підтвердження обсягу їх надання та їх вартості, безпосередня сплата на момент розгляду питання не є обов?язковою. Така позиція висловлена у постанові Об?єднаної палати Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).

Таким чином, з огляду на обставини щодо складності справи та перебіг її розгляду у суді, суд приходить до висновку, що судові витрати, які складаються з судового збору в розмірі 2 270 грн. та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 20 000 грн., підлягають стягненню з відповідача на користь позивача в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 81, 82, 141, 142, 259, 263-265, 268, 272, 273-274 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов Акціонерного товариства «ДТЕК Дніпровські електромережі» до ОСОБА_1 про стягнення вартості необлікованої електричної енергії, задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «ДТЕК Дніпровські електромережі» на користь ОСОБА_1 вартість недоврахованої електричної енергії в розмірі 83 293,72 грн., відшкодування справленого судового збору в розмірі 2 270 грн., витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 20 000 грн., а всього 105 563 (сто п`ять тисяч п`ятсот шістдесят три) гривні 72 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи:

- Акціонерне товариство «ДТЕК Дніпровські електромережі», , місцезнаходження юридичної особи: 49107, Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Запорізьке шосе, будинок 22;

- ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ;

Рішення суду складено та підписано 09 квітня 2024 року.

Суддя Г.Є. Майна