РІШЕННЯ

Іменем України

06.05.2024 Справа №607/1389/24 Провадження №2/607/1166/2024

м. Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області у складі:

головуючої судді Марциновської І.В.,

за участю секретаря судового засідання Хавщ Я.А.,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі судових засідань Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Великогаївської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області про визнання права власності у порядку спадкування,

УСТАНОВИВ:

Позивачі звернулися до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з позовом до Великогаївської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області про визнання права власності у порядку спадкування.

Позовні вимоги обґрунтували тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , який був батьком позивача ОСОБА_1 . Також ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_4 , яка була бабою позивача ОСОБА_2 .

Після смерті спадкодавців відкрилась спадщина, яка складається з відповідної частини житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Даний будинок мав статус колгоспного двору, у якому станом на 15.04.1991 проживали та були зареєстровані шість членів колгоспного двору.

Відтак ОСОБА_3 та ОСОБА_4 належала кожному 1/6 частка указаного нерухомого майна.

Позивач ОСОБА_1 є спадкоємицею померлого ОСОБА_3 за законом та прийняла спадщину шляхом подання заяви до органу нотаріату. Позивач ОСОБА_2 є спадкоємцем померлої ОСОБА_4 за заповітом та також прийняв спадщину шляхом подання заяви до органу нотаріату.

Однак позивачі не мають можливості оформити спадкові права на вказане вище нерухоме майно через відсутність правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавцям.

За таких підстав позивачі просять: 1) визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/6 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 ; 2) визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/6 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , у порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4

23.01.2024 відкрите провадження у справі, постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, призначене підготовче засідання на 19.02.2024 та визначений сторонам строк для подання заяв по суті справи.

19.02.2024 у підготовчому засіданні оголошена перерва до 18.03.2024, витребувані копії спадкових справ після смерті ОСОБА_3 та після смерті ОСОБА_4

18.03.2024 у підготовчому засіданні оголошена перерва до 09.04.2024, повторно витребувана копія спадкової справи після смерті ОСОБА_3

09.04.2024 підготовче засідання відкладене на 06.05.2024 у зв`язку з неявкою учасників справи.

У підготовче засідання 06.05.2024 позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а також їхній представник адвокат Семененко С.М. не з`явилися. Представник позивачів подав заяву про розгляд справи за його та позивачів відсутності, позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, та просив позов задовольнити повністю. Не заперечував проти постановлення рішення у підготовчому засіданні.

У підготовче засідання 06.05.2024 представник відповідача Великогаївської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області не з`явився. Подав заяву про розгляд справи без його участі, позов визнав повністю та не заперечував проти задоволення позову.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому ст. 206 цього Кодексу.

Частини 1, 4 ст. 206 ЦПК України визначають, що відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Дослідивши матеріали цивільної справи, ураховуючи визнання відповідачем позову, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Суд встановив, що згідно з інформаційною довідкою Тернопільського районного госпрозрахункового бюро технічної інвентаризації № 97 від 09.02.2022 станом на 01.01.2013 житловий будинок АДРЕСА_1 зареєстрований за головою колгоспного двору ОСОБА_3 на підставі свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок, виданого 30.05.1987 Тернопільською районною радою. Державна реєстрація права власності на указаний будинок за ОСОБА_4 в бюро не проведена (а.с. 14).

Також відповідно до довідки Великогаївської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області № 11 від 11.01.2022 указаний вище житловий будинок станом на 15.04.1991 мав статус колгоспного двору, членами якого були ОСОБА_3 - голова двору, ОСОБА_4 - дружина, ОСОБА_5 - дочка, ОСОБА_6 - зять, ОСОБА_1 - дочка, ОСОБА_7 -дочка (а.с. 20).

Як вбачається з технічного паспорта на житловий будинок, спірний житловий будинок побудований у 1980 році (а.с. 11-13).

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991 не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних.

Відтак суд встановив, що ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 та ОСОБА_7 станом на 15.04.1991 належало кожному по 1/6 частці житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Суд також встановив, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Указане підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 (а.с. 5).

Згідно з довідкою Великогаївської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області № 12 від 11.01.2022 станом на час своєї смерті ОСОБА_3 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . Також за вказаною адресою були зареєстровані дружина ОСОБА_4 , дочка ОСОБА_5 , зять ОСОБА_6 , дочка ОСОБА_1 , дочка ОСОБА_7 (а.с. 19).

Той факт, що позивач ОСОБА_1 дійсно є дочкою померлого ОСОБА_3 підтверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 7)Ю, та свідоцтвом про укладення шлюбу між ОСОБА_9 та ОСОБА_8 (а.с. 9).

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина, у тому числі на належну йому 1/6 частку житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з роз`ясненнями, які містяться у п. 1 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01.01.2004. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

Стаття 529 ЦК УРСР визначає, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем.

Згідно з ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини (ст. 548 ЦК УРСР).

Як вбачається з матеріалів спадкової справи після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_1 у визначеному законом порядку подала заяву до Тернопільської районної державної нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті батька. Натомість дружина спадкодавця ОСОБА_4 подала до органу нотаріату заяву про відмову від прийняття спадщини після смерті свого чоловіка ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 .

Інші особи з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 до органу нотаріату не звертались та докази того, що спадщина після смерті останнього була прийнята іншими спадкоємцями шляхом фактичного вступу в управління або володіння спадковим майном, суду не надані. Більше того у матеріалах спадкової справи наявна заява ОСОБА_5 про відмову від прийняття спадщини після смерті батька на користь ОСОБА_1 .

За таких обставин суд доходить висновку, що ОСОБА_1 є єдиною спадкоємицею після смерті ОСОБА_3 , яка прийняла спадщину відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР та набула право власності на належне спадкодавцю спадкове майно, а саме на 1/6 частку житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

При цьому ОСОБА_1 оформила спадкові права на іншу частину спадкового майна після смерті ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвами про право на спадщину за заповітом та за законом.

Крім цього, відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_4 (а.с. 6).

Після її смерті відкрилась спадщина, у тому числі на належну їй 1/6 частку житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з ч. 1, 2 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Так, спадкоємцем після смерті ОСОБА_4 за заповітом є позивач ОСОБА_2 , що підтверджується заповітом від 15.05.2015, посвідченим в.о. секретаря виконавчого комітету Скоморохівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області Мар`яш О.В. та зареєстрованим в реєстрі за № 34 (а.с. 10).

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (ч. 3 ст. 1268 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Суд встановив, що позивач ОСОБА_2 прийняв спадщину після смерті ОСОБА_4 шляхом подання заяви до органів нотаріату про прийняття спадщини за заповітом (а.с. 50) та відповідно набув право власності на належне спадкодавцю спадкове майно, а саме на 1/6 частку житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

При цьому спадкоємці, які відповідно до ст. 1241 ЦК України мають право на обов`язкову частку у спадщині після смерті ОСОБА_4 , відсутні.

Разом з тим отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на належну ОСОБА_3 1/6 частку спірного житлового будинку позивач ОСОБА_1 не має можливості у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на вказане нерухоме майно, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 2569/02-31 від 29.12.2023 (а.с. 20).

Так само і позивач ОСОБА_2 не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на належну ОСОБА_4 1/6 частку спірного житлового будинку у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на вказане нерухоме майно, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 2564/02-31 від 29.12.2023 (а.с. 21).

Так, за змістом ст. 12 Закону України «Про власність» (який діяв на час виникнення спірних правовідносин) основою створення власності є праця громадян та громадянин набуває право власності на майно з підстав, не заборонених законом, або отримує в результаті спадщини або здійснення інших угод.

Згідно з вимогами ст. 49 Закону України «Про власність» володіння майном вважається правомірним, якщо інше не було встановлено судом, арбітражним судом, третейським судом.

Відповідно до вимог ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього закону, виникають з моменту такої реєстрації. Права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

Відповідно до інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 «Про практику розгляду цивільних справ про спадкування» державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як: Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31.01.1966 і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу № 56 від 13.12.1995, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України № 7/5 від 07.02.2002.

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності Цивільним кодексом України та Законом України від 01.07.2004 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 01.07.2004 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину.

За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.

Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок.

За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (ст. 1296, 1297 ЦК України) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК України).

З урахуванням викладеного суд вважає доведеним, що на момент своєї смерті ОСОБА_3 набув право власності на 1/6 частку житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , хоча і не встиг здійснити державну реєстрацію такого майна, а тому таке право власності увійшло до складу спадщини після його смерті і було успадковане ОСОБА_1 .

Також суд вважає доведеним, що на момент своєї смерті ОСОБА_4 набула право власності на 1/6 частку житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , хоча і не встигла здійснити державну реєстрацію такого майна, а тому таке право власності увійшло до складу спадщини після її смерті і було успадковане ОСОБА_2 .

За таких підстав, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши їх кожний окремо та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд доходить висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 2, 4, 13, 76-81, 89, 200, 247 ч. 2, 258, 259, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Великогаївської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області про визнання права власності у порядку спадкування задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на 1/6 частку житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на 1/6 частку житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Позивач: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 .

Представник позивачів: адвокат Семененко Сергій Михайлович, місцезнаходження: вул. За Рудкою, буд. 33, офіс 102, м. Тернопіль.

Відповідач: Великогаївська сільська рада Тернопільського району Тернопільської області, місцезнаходження: вул. Галицька, буд. 47, с. Великі Гаї, Тернопільський район, Тернопільська область; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 04394875.

СуддяІ. В. Марциновська