ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 635/2672/23
Номер провадження 22-ц/818/499/24
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 травня 2024 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Мальованого Ю.М.,

суддів: Бурлака І.В., Тичкової О.Ю.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на рішення Харківського районного суду Харківської області від 07 листопада 2023 року в складі судді Назаренко О.В. у справі № 635/2672/23 за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, за позовом ОСОБА_2 до Приватного Акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого,

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2023 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовами до Приватного Акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» (далі- ПрАТ «СГ «ТАС») про відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого.

Позови мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 , керуючи автомобілем марки "TOYOTA COROLLA" реєстраційний номер НОМЕР_1 в Харківській області Харківському районі, смт. Покотилівка здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_4 , який внаслідок отриманих травм помер.

За фактом дорожньо-транспортної пригоди (далі- ДТП) Слідче управління ГУНП в Харківській області внесло матеріали про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №1000804. Наразі досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні триває.

Зазначали, що ОСОБА_1 є дружиною, а ОСОБА_2 - донькою померлого, внаслідок ДТП їм спричинено моральну шкоду, яка має бути відшкодована - ПрАТ «СГ «ТАС», оскільки шкоду спричинено джерелом підвищеної небезпеки, що було застраховано у встановленому законом порядку у відповідача.

Зазначали, що загальний розмір страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, становить 80400,00 грн., виплачується рівними частинами між особами, які мають право на отримання страхового відшкодування.

Посилаючись на вказані обставини ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , просили стягнути з ПрАТ «СК «ТАС» по 40200 грн кожній страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю потерпілого.

15 травня 2023 року ПрАТ «СК «ТАС» подано відзиви на позовні заяви, в яких просило зупинити провадження у цивільній справі до закінчення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000804 за ч. 2 ст. 286 КК України, а також позовні вимоги залишити без задоволення.

Відзиви мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_3 приблизно о 17год. 20хв. поблизу буд. АДРЕСА_1 сталася дорожньо- транспортна пригода: транспортним засобом TOYOTA COROLLA, реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було скоєно наїзд на пішохода, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Внаслідок вищезазначеної ДТП пішохід, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від отриманих тілесних ушкоджень помер на місці пригоди. Цивільно-правову відповідальність водія транспортного засобу TOYOTA COROLLA, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_3 , на момент ДТП було застраховано відповідачем, АТ «СГ«ТАС» (приватне), за Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АТ/1297815 від 22 грудня 2021 року.

Проте позивачами не надано доказів порушення їх прав, оскільки вони не звертались до страхованої компанії з заявою про виплату страхового відшкодування, що свідчить про передчасність звернення до суду.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не доведено, що смерть ОСОБА_4 була спричинена внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, а не внаслідок непереборної сили чи умислу самого потерпілого.

Також, вказували про неможливість розгляду даної справи та необхідність зупинення провадження по справі до ухвалення рішення у кримінальному провадженні №0000804, оскільки обставини наявності чи відсутності вини водія транспортного засобу TOYOTA COROLLA, реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_3 у скоєнні ДТП та настанні смерті пішохода ОСОБА_4 , які є обов`язковими для вирішення питання про виплату страхового відшкодування, не можуть бути встановлені судом самостійно у даній цивільній справі..

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 07 листопада 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ПрАТ «СГ «ТАС» на користь ОСОБА_1 40200 грн страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю потерпілого ОСОБА_4 .

Позов ОСОБА_2 - задоволено.

Стягнуто з ПрАТ «СГ «ТАС» на користь ОСОБА_2 40200 грн страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю потерпілого ОСОБА_4 .

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що факт настання спірної ДТП, наслідком якої є смерть пішохода ОСОБА_4 є встановленим, а оскільки шкоду позивачам спричинено джерелом підвищеної небезпеки, обов`язок доказування вини водія транспортного засобу - відсутній. Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 застрахована у ПрАТ «СГ «ТАС», а тому за відсутності умислу потерпілого чи дії непереборної сили саме на страховика покладено обов`язок виплати моральну шкоду на користь позивачів.

23 листопада 2023 року засобами поштового зв`язку ПрАТ «СГ «ТАС», на вказане судове рішення подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просило рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов залишити безе задоволення.

Апеляційна скарга мотивована тим, що обставини ДТП є предметом розгляду кримінальної справи, судове рішення по даній справі ухвалено не було, що унеможливлює встановлення факту настання цивільно-правової відповідальності, яке є підставою для здійснення виплат. Надані позивачем докази не можуть замінювати вирок суду у кримінальному провадженні або ухвалу про закриття кримінального провадження, а тому вважати, що смерть ОСОБА_4 настала саме внаслідок ДТП, яке відбулося ІНФОРМАЦІЯ_3 підстав не має.

Вказувало, що позивачі не зверталися з заявами про виплату страхового відшкодування, питання щодо про виплати страхового відшкодування страховиком не вирішувалось, а тому відсутні підстави вважати , що страховою компанією порушене, не визнано або оспорюється права, свобод чи законних інтересів позивачів.

Також зазначало про відсутність підстав для звільнення позивачів від сплати судового збору за подання позовів на підставі пункту 2, частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», оскільки ПрАТ «СГ «ТАС» не є завдавачем шкоди, а виконує виключно договірне зобов`язання перед страхувальником.

Також, разом з апеляційною скаргою АТ «СГ «ТАС» було заявлено клопотання про зупинення провадження до розгляду кримінальної справи, яке мотивовано неможливістю розгляду даної справи до вирішення кримінальної справи, оскільки обставини чи правомірно водій експлуатував забезпечений транспортний засіб, чи не було непереборної сили чи умислу потерпілого не можуть бути встановлені судом самостійно у даній справі.

Відповідно до частин 1, 2, 4, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною 3 статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції розглядає апеляційну скаргу ПрАТ «СГ «ТАС»» на рішення Харківського районного суду Харківської області від 07 листопада 2023 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами на підставі частини 1 статті 369 ЦПК України.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (пункт1 частини 1 статті 374ЦПК України).

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 поблизу будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_3 , керуючи автомобілем марки "TOYOTA COROLLA" реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_4 , внаслідок чого останній отримав тяжкі тілесні ушкодження, від яких загинув на місці.

За фактом ДТП Слідче управління ГУНП в Харківській області 16 грудня 2022 року внесено матеріали про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000804 (том 2, а.с. 32). Досудове розслідування триває.

Відповідно до свідоцтва про смерть серія НОМЕР_2 , виданого 26 грудня 2022 року Височанською селищною радою Харківського району Харківської області, актовий запис № 563, смерть ОСОБА_4 настала внаслідок сукупної тупої травми тіла, не сумісної із життям (том 1, а .с. 10).

Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу TOYOTA COROLLA, реєстраційний номер НОМЕР_1 на час ДТП було застрахована в ПрАТ «СГ«ТАС», що не заперечується останнім.

ОСОБА_4 є дружиною ОСОБА_4 що підтверджується свідоцтвом про одруження Серія НОМЕР_3 .

ОСОБА_2 є донькою постраждалого, що підтверджується свідоцтвом про народження Серії НОМЕР_4 , виданим 25 лютого 2002 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Харківського районного управління юстиції Харківської області, актовий запис № 08.

Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина 1 статті 13 ЦПК України).

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з пунктом 3 частини 2 статті 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого в ДТП, а також особам, яким завдано шкоди смертю годувальника, та витрати на поховання, якщо смерть потерпілого настала в результаті страхового випадку, здійснюється у порядку, передбаченому параграфом 2 глави 82 ЦК України та Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Частиною 1 статті 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Відповідно до частини 2 статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно зі статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників.

Статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно зі статтею 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зокрема, є шкода, пов`язана зі смертю потерпілого.

Пунктом 27.2 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі - МТСБУ)) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами (п. 27.3 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

У пункті 55.1 постанови від 29 червня 2022 року у справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що за змістом частини 1 статті 614 ЦК України вина як підстава відповідальності за порушення зобов`язання - це невжиття особою всіх залежних від неї заходів для належного виконання зобов`язання, зокрема для запобігання заподіянню шкоди.

З огляду на це припис частини 2 статті 1188 ЦК України застосовується не тоді, коли встановлена вина кожного з власників (володільців), наприклад, транспортних засобів, внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки яких завдана шкода третій особі (тобто не тоді, коли встановлено невжиття залежних від цих власників (володільців) заходів для запобігання заподіянню такої шкоди), а тоді, коли поведінка кожного із власників (володільців) була неправомірною (зокрема, якщо кожен із них порушував правила безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, у зв`язку з чим відбулася вказана взаємодія та була завдана шкода третій особі).

Встановлення неправомірності діяння кожного з власників (володільців), які спільно завдали шкоди третій особі внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки, достатньо для покладення на цих власників (володільців) солідарного обов`язку з відшкодування шкоди.

Відповідач як власник та водій автомобіля, у якому знаходився син позивача, який загинув внаслідок ДТП, - хоч і став учасником ДТП, проте ні його вину, ні вину іншого водія не встановлено, вирок у кримінальному провадженні, порушеному за наслідками ДТП, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статтею 286 КК України, не ухвалено. Матеріали справи також не містять відомостей щодо притягнення до адміністративної відповідальності за порушення ПДР відповідача або другого водія. При цьому обставини, за яких вчинено ДТП, наявність у діях відповідача ознак неправомірної поведінки під час керування транспортним засобом, як умови покладення на нього обов`язку відшкодування шкоди без вини (яка встановлюється обвинувальним вироком суду, постановою про притягнення до адміністративної відповідальності, судовими рішенням про закриття кримінального провадження або справи про адміністративне правопорушення з нереабілітуючих ознак), суди не встановили і не перевірили. Також не встановлено зв`язку між такою поведінкою та завданою позивачу шкодою.

Для цивільної відповідальності відповідача у вигляді відшкодування ним шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки під його керуванням, за правилами статті 1187 ЦК України, наявність його вини у вчиненні ДТП, не має значення, водночас, однією із обов`язкових умов для такого виду відповідальності є об`єктивна сторона цього виду відповідальності, тобто зміст порушення, який полягає у неправомірності дій відповідача (протиправність поведінки заподіювача шкоди) при здійсненні діяльності, що є джерелом підвищеної небезпеки (при керуванні транспортним засобом), внаслідок якої сталась ДТП, у якій загинув пасажир. Під час розгляду справи про цивільно-правові наслідки дій особи, вина якої у ДТП не встановлена, ця особа не позбавлена права доводити правомірність своїх дій під час ДТП та неправомірність дій інших учасників ДТП, а також причинний зв`язок цієї протиправності із завданою шкодою, і такі обставини, зокрема щодо протиправності поведінки заподіювача шкоди, підлягають перевірці і встановленню судом.

Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, що мають значення для вирішення справи.

Згідно з частинами 3, 4 статті 12, частинами 1, 6 статті 81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу для своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанцій правильно виходив з того, що моральна шкода, завдана позивачам смертю її батька та чоловіка, підлягає відшкодуванню незалежно від вини володільця джерела підвищеної небезпеки. Доказів, що свідчили про умисел потерпілого на спричинення негативних на для себе наслідків відповідачем надано не було, про відсутність обставини непереборної сили також зазначалось.

Щодо доводів ПрАТ «СГ «ТАС» про передчасність подання позовів, оскільки ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не звертались до страхової компанії с заявами про виплату страхового відшкодування, то судова колегія керується висновками, викладеними Верховним Судом у постанові від 19 травня 2022 року по справі № 389/807/20, за якими порядок звернення потерпілого чи іншої особи до страховика із заявою про здійснення страхового відшкодування є не досудовим порядком урегулювання спору, визначеним як обов`язковий у розумінні ст.124 Конституції України, а позасудовою процедурою здійснення страхового відшкодування, яка загалом не виключає право особи безпосередньо звернутися до суду з позовом про стягнення відповідного відшкодування.

Клопотання про зупинення провадження також не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Положеннями частини 1 статті 251 ЦПК України передбачено ряд підстав для зупинення провадження, який є вичерпним.

Так, зокрема, пунктом 6 частини першої вищевказаної норми права передбачено, що суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, -до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення всіх процесуальних дій у справі, що викликане настанням зазначених у законі причин, що перешкоджають подальшому руху процесу, і щодо яких невідомо, коли вони можуть бути усунені.

У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2022 року викладено висновок про те, що метою зупинення провадження у справі згідно з пунктом 6 частини 1 статті 251 ЦПК України є виявлення обставин (фактів), які не можуть бути з`ясовані та встановлені в цьому провадженні, але мають значення для справи, провадження у якій зупинено. Об`єктивна неможливість розгляду справи до вирішення іншої справи полягає у тому, що рішення суду в іншій справі встановлює обставини, які впливають на збирання та оцінку доказів у справі, провадження у якій зупинено, зокрема факти, що мають преюдиційне значення.

З огляду на вимоги закону для вирішення питання про зупинення провадження у справі суду слід у кожному конкретному випадку з`ясовувати: як пов`язана справа, яка розглядається, зі справою, що розглядається іншим судом; чим обумовлюється об`єктивна неможливість розгляду справи.

Отже, необхідність в зупиненні провадження у справі виникає у випадку, якщо неможливо прийняти рішення у даній справі до ухвалення рішення в іншій справі. Тобто між справами, що розглядаються, повинен існувати тісний матеріально-правовий зв`язок, який виражається в тому, що факти, встановлені в одній із справ, будуть мати преюдиційне значення для іншої справи.

Разом із тим, необхідно враховувати, що відповідно до пункту 6 частини 1 статті 251 ЦПК України суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

У постанові Верховного Суду України 07 жовтня 2015 року у справі № 6-1367цс15 зазначено, що «зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду із визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і щодо яких неможливо передбачити їх усунення. Межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи. В справі, яка переглядається, суть спірних правовідносин полягає у вирішенні питання щодо правомірності звільнення з роботи позивача. Проте, вирішуючи питання про зупинення провадження у справі, яка переглядається, суд на порушення вимог пункту 4 частини 1 статті 201 ЦПК України не вказав конкретну іншу справу та обставину, до вирішення якої зупиняється провадження у справі, у чому саме полягає взаємозв`язок предметів розгляду інших справ, а також у чому полягає передбачена законом неможливість розгляду зазначеної справи до розгляду іншої справи, та зупинив провадження у справі усупереч принципу ефективності судового процесу, направленому на недопущення затягування розгляду справи. При цьому суди взагалі не аналізували та не встановлювали у визначеному законом порядку, чи дійсно від наслідку розгляду іншої справи залежить прийняття рішення у зазначеній цивільній справі».

Подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 01 лютого 2017 року в справі № 6-1957цс16.

Як вже було зазначено, під час розгляду справи про цивільно-правові наслідки дій особи, вина якої у ДТП не встановлена, обставини неправомірності дій інших учасників ДТП, а також причинний зв`язок цієї протиправності із завданою шкодою можуть бути предметом доказування.

Отже, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що підстави для зупинення провадження відсутні. Судова колегія погоджується з вказаними висновками та також не вбачає підстав для зупинення провадження.

Європейський суд з прав людини вказав, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції немає.

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч. 1 п. 1, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про зупинення провадження у справі залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» залишити без задоволення.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 07 листопада 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 14 травня 2024 року.

Головуючий Ю.М. Мальований

Судді І.В. Бурлака

О.Ю. Тичкова