КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №372/4026/23 Головуючий у суді І інстанції: Зінченко О.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Болотова Є.В., Олійника В.І.,

секретар судового засідання: Дуб С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Коц Олександра Миколайовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 05 вересня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми авансу,

ВСТАНОВИВ:

28.08.2023 року позивач ОСОБА_1 через свого представника Коц О.М. звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення суми авансу, в обґрунтування якого зазначила, що позивач мала намір придбати у відповідача квартиру АДРЕСА_1 .

22.01.2022 року згідно попередньої домовленості між сторонами позивач передала відповідачу завдаток за купівлю квартири в розмірі 6500 доларів США, що станом на момент подачі позову за курсом НБУ складає 237640 грн, про що відповідач написав розписку. Згідно розписки відповідач отримав від позивача завдаток та зобов`язаний був укласти договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 до 06.07.2022 року. Основна сума коштів, за яку продається вказана квартира зазначена в розмірі 24500 доларів США. Після спливу строку зобов`язання ОСОБА_2 продати квартиру позивачу згідно розписки, ОСОБА_1 неодноразово спілкувалась з ним по телефону щодо виконання попередньої домовленості з продажу квартири або повернення суми завдатку в розмірі 6500 доларів США, проте відповідач зобов`язання не виконав. Попередній договір, що був укладений у формі розписки від 22.01.2022 р. нотаріально посвідчений не був. Зобов`язання за попереднім договором відповідачем у визначений термін (до 06.07.2022 р.) не виконані, кошти отримані від позивача, які за своєю природою є авансом позивачу не повернуті.

В зв`язку з цим позивач просив суд забезпечити позов шляхом накладення арешту на належне відповідачу майно, а саме: квартиру АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 09), до ухвалення рішення за результатами розгляду справи судом, стягнути з відповідача на користь позивача суму отриманих коштів згідно попереднього договору від 22.01.2022 р. у розмірі 237640,00 грн та суму понесених судових витрат у розмірі 2913,20 грн.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 05 вересня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, адвокат Коц О.М., який діє в інтересах ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Доводи апеляційної скарги обгрунтовані тим, що попередній договір, що укладений у формі розписки від 22.01.2022 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 нотаріально посвідчений не був. У зв`язку з тим, що між сторонами не був укладений в передбаченій законодавством формі (не посвідчений нотаріально) попередній договір купівлі-продажу квартири або договір завдатку, передані кошти ОСОБА_2 згідно розписки від 22.01.2022 року в розмірі 6500 доларів США є не завдатком, а в розумінні положень ч. 2 ст. 570 ЦК України - авансом.

Вважає, що суд першої інстанції відмовив у задоволенні позовних вимог безпідставно, порушуючи норми матеріального права та без належного законодавчого обгрунтування визначив кошти, передані відповідачу за розпискою від 22.01.2022 року, завдатком.

Обгрунтовуючи доводи апеляційної скарги посилався на те, що судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні зазначено, що в судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтвердила, що причиною невиконання умов договору є те, що її не влаштувала ціна, згодна купити квартиру, якщо відповідач зменшить ціну.

Проте, на переконання скаржника, суд першої інстанції спотворив пояснення позивача, ОСОБА_1 , адже остання в судовому засіданні 05.09.2024 року пояснила, що до строку, визначеного в розписці від 22.01.2022 року як дата укладення договору купівлі-продажу квартири, а саме 06.07.2022 року була згодна на купівлі об`єкта нерухомості за ціною вказаною в розписці та неодноразово намагалась зконтактувати з відповідачем. Проте відповідач був закордоном, жодних дій щодо укладення договору купівлі-продажу квартири згідно розписки не вживав. Після закінчення строку, в який сторони мали укласти договір купівлі-продажу квартири, ОСОБА_2 вийшов на зв`язок з позивачем та повідомив, що згоден продати квартиру зазначену у розписці. Відповідач, в свою чергу, у зв`язку з порушенням саме відповідачем зобов`язання укласти договір купівлі-продажу квартири за меншою ціною, адже будинок, в якому знаходиться дана квартира, був частково зруйнований від обстрілів під час бойових дій, що відбувалися на території АДРЕСА_3 у березні 2022 року. ОСОБА_2 , в свою чергу відмовився від пропозиції ОСОБА_1 ..

Поряд з цим судом першої інстанції не з`ясовна поведінку відповідача ОСОБА_2 щодо виконання зобов`язання згідно розписки від 22.01.2022 року укласти договір купівлі-продажу квартири у строк до 06.07.2022 року, не досліджено які саме дії вчиняв відповідач для укладення договору купівлі-продажу квартири.

Тому вважає, що суд першої інстанції не дослідив належним чином умови договору (розписки від 22.01.2022 року) та всі обставини, що мають значення для правильного вирішення спору у цій справі, не застосував до спірних правовідносин положення норм матеріального права, що підлягали застосуванню, внаслідок чого дійшов неправильного висновку про відмову у задоволенні вимог ОСОБА_1 ..

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що позивач ОСОБА_1 своєю відмовою укласти з ОСОБА_2 договір купівлі-продажу квартири порушила умови зобов`язання забезпеченого завдатком в сумі 6500 грн, а тому суд першої інстанції вважав, що в задоволенні позову необхідно відмовити в повному обсязі.

Однак такі висновки суду не відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Встановлено, що 22 січня 2022 року ОСОБА_2 від ОСОБА_1 отримав завдаток у розмірі 6500 доларів США за продаж квартири в АДРЕСА_4 , яка є його власністю згідно договору купівлі-продажу, квартира за вказаною адресою продається за 24500 доларів США до 06.07.2022 р., що підтверджується копією розписки від 22.01.2022 року написаної власноруч ОСОБА_2 (а.с.7)

З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта 341218359 від 01.08.2023 р. вбачається, що ОСОБА_2 на праві власності згідно договору купівлі-продажу від 05.06.2019 р. належить квартира за адресою: АДРЕСА_4 (а.с.12-13).

За змістом наведених норм ЦК України завдаток є доказом існування зобов`язання, виконує платіжну функцію та є способом забезпечення виконання зобов`язання.

Частиною першою статті 546 ЦК України визначено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно з положеннями статей 546, 548 ЦК України завдатком може бути забезпечене лише дійсне зобов`язання, яке випливає із договору, укладеного сторонами.

Аванс - це визначена грошова сума (попередній платіж) або цінності, які покупець чи замовник передають продавцю чи виконавцю робіт у рахунок майбутніх платежів за передане майно, виконану роботу чи надані послуги (яка включається до загальної ціни товару).

Суттєва відмінність авансу від завдатку полягає в тому, що на аванс не покладено функцію забезпечувати взяте сторонами на себе зобов`язання. Тому, незалежно від того, яка сторона відповідальна за невиконання зобов`язання, той, хто отримав аванс, повинен його повернути.

В свою чергу, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 у справі №918/631/19 та постановах Верховного Суду, від 21 лютого 2018 року у справі №910/12382/17, від 03 серпня 2022 року у справі №910/6232/21 та від 14 лютого 2023 року у справі №910/15531/21 зазначено, що аванс (попередня оплата) - це грошова сума, яка не забезпечує виконання договору. Аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила, лише у випадку невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося.

Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Оскільки договір купівлі-продажу будинку та земельної ділянки, який за своєю формою та змістом відповідав би вимогам закону, між сторонами у справі укладено не було, а сторони лише домовилися укласти такий договір у майбутньому, суд першої інстанції, на думку колегії суддів дійшов правильного висновку про те, що передана позивачем відповідачу сума є авансом, який підлягає поверненню позивачу.

У постанові Верховного Суду від 24 липня 2019 року у справі №521/12202/15-ц сформульовані висновки про те, що оскільки складена розписка фактично містить умови попереднього договору купівлі-продажу квартири, апеляційний суд на підставі належним чином оцінених доказів дійшов правильного висновку про те, що така угода підлягала нотаріальному посвідченню, чого вчинено не було. Враховуючи те, що договору, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам законодавства між сторонами укладено не було, а вони лише домовилися укласти такий договір у майбутньому, то передана однією зі сторін грошова сума є авансом, який підлягав поверненню, а не завдатком.

Правила статті 570 ЦК України поширюються на випадки, коли договір було укладено, але одна із сторін ухиляється від його виконання.

Внесення завдатку як способу виконання зобов`язання може мати місце лише в разі наявності зобов`язання, яке повинно було виникати на підставі договору купівлі-продажу.

Таким чином, внесення завдатку як способу виконання зобов`язання може мати місце лише у разі наявності зобов`язання, яке повинно було виникати на підставі договору купівлі-продажу будинку.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (частина перша статті 81 ЦПК України).

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлено, що сторони не уклали договір купівлі-продажу у визначений договором строк.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки договір купівлі-продажу квартири між сторонами в справі укладений не був та відповідно нотаріально не посвідчувався, а сторони лише домовилися укласти такий договір в майбутньому, переданий позивачем відповідачу грошова сума в розмірі 6500 доларів США, що станом на момент подання позову за курсом НБУ складає 237640 грн є авансом, який підлягає поверненню позивачці у зв`язку з не укладенням договору купівлі-продажу.

З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції вважає, що майнові права позивачки було порушено відповідачем.

При вирішенні даного спору суд першої інстанції мав врахувати положення ч. 2 ст. 570 ЦК України та наведені вище правові висновки Верховного Суду.

Що стосується судових витрат, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

В прохальній частині апеляційної скарги апелянт зокрема просила стягнути з відповідача судові витрати, понесені позивачем у зв`язку з розглядом судом першої інстанції позовної заяви та апеляційним судом апеляційної скарги, в розмірі 7283 грн.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З матеріалів справи вбачається, що звертаючись з позовною заявою позивачка сплати судовий збір за її подання у розмірі 2376,40 грн (а.с. 2).

Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись до суду з апеляційною скаргою на рішення Обухівського районного суду Київської області від 05 вересня 2024 року підлягав сплаті судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 3561,60 грн (150% ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви).

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 5938 грн, що складає сплачений судовий збір при подачі позову судовий збір, який підлягав сплаті при подачі апеляційної скарги.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, висновки суду не відповідають обставинам справи, рішення суду першої інстанції ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального, і порушенням норм процесуального права, і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог у відповідності до ст. 376 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 376 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Коц Олександра Миколайовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 05 вересня 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму отриманих коштів згідно попереднього договору від 22.01.2023 року у розмірі 237 640 (двісті тридцять сім тисяч шістсот сорок) грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судовий витраті у розмірі 5938 (п'ять тисяч дев'ятсот тридцять вісім) грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено «27» листопада 2024 року.

Головуючий суддя Л.П. Сушко

Судді Є.В. Болотов

В.І. Олійник