КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2024 року

справа № 761/36138/19

провадження № 22-ц/824/5105/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача: Музичко С.Г.,

суддів: Болотова Є.В., Кулікової С.В.,

при секретарі: Савіцькій Д.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою першого заступника керівника Миколаївської обласної прокуратури - Фальченка Дениса Вікторовича на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 18 травня 2023 року, постановлену під головуванням судді Арапіної Н.Є., за позовною заявою Миколаївської місцевої прокуратури № 1, яка діє в інтересах держави в особі Міністерства інфраструктури України, Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої незаконним звільненням працівників, -

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2019 року позивач в інтересах держави в особі Міністерства інфраструктури України та Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої незаконним звільненням працівників.

Свої вимоги мотивував тим, що 17 червня 2016 року наказом Міністерства інфраструктури України № 80-О «Про призначення ОСОБА_1 », відповідача призначено з 22 червня 2016 року на посаду начальника Миколаївської філії державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (адміністрації Миколаївського морського порту). 22 серпня 2016 року наказом начальника адміністрації Миколаївського морського порту № 595 від 22 серпня 2016 року «Про звільнення за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків ОСОБА_2 », ОСОБА_2 звільнено з посади начальника відділу екологічної безпеки за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на неї трудовим договором, згідно п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. 14 березня 2018 року рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва позов ОСОБА_2 до Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, оплату вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди задоволено частково: визнати незаконним та скасовано наказ начальника ДП «Адміністрація морських портів України» № 595 від 22.08.2016 р. «Про звільнення за систематичне невиконання без поважних причин посадових обов`язків ОСОБА_2 ». Поновлено ОСОБА_2 на посаді начальника відділу екологічної безпеки ДП «Адміністрація морських портів України». Стягнуто з ДП «Адміністрація морських портів України» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі - 348 903,52 грн. (без утримання податків та інших обов`язкових платежів). Стягнуто з ДП «Адміністрація морських портів України» на користь ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 2 000 грн. Стягнуто з Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в прибуток держави 5 603,44 грн. судового збору. 30 травня 2018 року постановою Апеляційного суду Миколаївської області рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 14 березня 2018 року в частині вимог про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а також розподілу судових витрат змінено: поновлено ОСОБА_2 на посаді начальника відділу екологічної безпеки Миколаївської філії державного підприємства «Адміністрація морських портів України». Стягнуто з Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» на користь ОСОБА_2 298860 грн. 90 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу (без утримання податків та інших обов`язкових платежів), а в дохід держави 3064 грн. 77 коп. судового збору. В іншій частині рішення суду залишено без змін. 22 жовтня 2018 року постановою Верховного суду рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 14 березня 2018 року в незміненій частині та постанову Апеляційного суду Миколаївської області від 30 травня 2018 року залишено без змін.

31 травня 2018 року Миколаївською філією державного підприємства «Адміністрація морських портів України» на виконання рішень судів здійснено виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 298 860,90 грн. Позивач вважає, що внаслідок видачі відповідачем незаконного наказу про звільнення ОСОБА_2 Миколаївській філії державного підприємства «Адміністрація морських портів України» завдано матеріальну шкоду у розмірі 298 860,90 грн. У зв`язку з чим просить стягнути з відповідача на користь Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» матеріальну шкоду, завдану незаконним звільненням працівника у розмірі 298 860,90 грн.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 18 травня 2023 рокуу задоволенні позову відмовлено.

В поданій апеляційній скарзі перший заступник керівника обласної прокуратури просить рішення суду скасувати, постановити нове, яким позов задовольнити.

Вимоги обґрунтовані тим, що законодавцем визначено, що належними позивачами, в розумінні ч. 4 ст. 136 КЗпП України, в справах про стягнення як з колишніх так і діючих керівників підприємств, установ, організацій та їх заступників матеріальної шкоди, заподіяної незаконним звільненням працівника є: або вищестоящий в порядку підлеглості орган; або прокурор в інтересах держави, в особі органу, уповноваженого державною на здійснення функцій у спірних правовідносинах. Предметом даного позову є регресна вимога до керівника, за наказом якого було незаконно звільнено працівника, а отже, право на звернення до суду з відповідним позовом має вищестоящий орган відносно цього підприємства, як наслідок саме цей орган є позивачем. Вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що Міністерство інфраструктури України є неналежним позивачем в даній справі.

07 грудня 2022 року ухвалою суду клопотання представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 про залишення позовної заяви без розгляду задоволено частково: позовну заяву Миколаївської місцевої прокуратури № 1 в інтересах держави в особі Міністерства інфраструктури України та Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої незаконним звільненням працівників залишити без розгляду в частині позовних вимог Миколаївської місцевої прокуратури № 1 в інтересах держави в особі Державного підприємства «Адміністрація морських портів України». В решті заяви відмовити.

Крім того, 07 грудня 2022 року протокольною ухвалою суду підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.

14 березня 2023 року постановою Київського апеляційного суду ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 07 грудня 2022 року залишено без змін.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Посилається на те, що позов у даній справі поданий прокурором не в інтересах держави, оскільки відсутнє порушення її інтересів, а збитки, як вказано позивачем, завдано ДП «Адміністрації морських портів України». Зазначає, що із Положення про Миколаївську філію ДП «АМПУ» вбачається, що Мінінфраструктури не є вищестоящим органом в порядку підлеглості по відношенню до Миколаївської філії ДП «АМПУ», яка фактично є підрозділом ДП «АМПУ».

В судовому засіданні представник Міністерства інфраструктури України, представник ДП «Адміністрації морських портів», прокурор апеляційну скаргу підтримали, просили її задовольнити.

В судовому засіданні представники відповідача проти задоволення апеляційної скарги заперечували, просили ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив із того, що Миколаївською місцевою прокуратурою № 1 не надано належних чи допустимих доказів порушення права чи безпосереднього інтересу Міністерства інфраструктури України, а тому вона є неналежним позивачем у цій справі.

Судом встановлено, що 17 червня 2016 року наказом Міністерства інфраструктури України № 80-О «Про призначення ОСОБА_1 » відповідача призначено з 22 червня 2016 року на посаду начальника Миколаївської філії державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (адміністрації Миколаївського морського порту) (а.с. 120, 121-131, том 1).

22 серпня 2016 року наказом начальника адміністрації Миколаївського морського порту № 595 від 22 серпня 2016 року «Про звільнення за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків ОСОБА_2 » ОСОБА_2 звільнено з посади начальника відділу екологічної безпеки за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на неї трудовим договором, згідно п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с. 107-108, том 1).

07 березня 2017 року наказом Міністерства інфраструктури України № 21-О «Про керівника Миколаївської філії державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (адміністрації Миколаївського морського порту) відповідача 07 березня 2017 року звільнено з посади начальника Миколаївської філії державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (адміністрації Миколаївського морського порту) за угодою сторін (а.с. 3-4, том 3).

14 березня 2018 року рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва позов ОСОБА_2 до Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, оплату вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди задоволено частково: визнано незаконним та скасовано наказ начальника ДП «Адміністрація морських портів України» № 595 від 22.08.2016 р. «Про звільнення за систематичне невиконання без поважних причин посадових обов`язків ОСОБА_2 ». Поновлено ОСОБА_2 на посаді начальника відділу екологічної безпеки ДП «Адміністрація морських портів України». Стягнуто з ДП «Адміністрація морських портів України» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі - 348 903,52 грн. (без утримання податків та інших обов`язкових платежів). Стягнуто з ДП «Адміністрація морських портів України» на користь ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 2 000 грн. Стягнуто з Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в прибуток держави 5 603,44 грн. судового збору (а.с. 89-95, том 1).

30 травня 2018 року постановою Апеляційного суду Миколаївської області рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 14 березня 2018 року в частині вимог про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а також розподілу судових витрат змінено: поновлено ОСОБА_2 на посаді начальника відділу екологічної безпеки Миколаївської філії державного підприємства «Адміністрація морських портів України». Стягнуто з Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» на користь ОСОБА_2 298860 грн. 90 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу (без утримання податків та інших обов`язкових платежів), а в дохід держави 3064 грн. 77 коп. судового збору. В іншій частині рішення суду залишено без змін (а.с. 96-101, том 1).

22 жовтня 2018 року постановою Верховного суду рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 14 березня 2018 року в незміненій частині та постанову Апеляційного суду Миколаївської області від 30 травня 2018 року залишено без змін (а.с. 102-106, том 1).

31 травня 2018 року Миколаївською філією державного підприємства «Адміністрація морських портів України» на виконання рішень судів здійснено виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 298 860,90 грн. (а.с. 118, 119, том 1).

Позивач просить стягнути з відповідача на користь Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» матеріальну шкоду, завдану незаконним звільненням працівника, у розмірі 298 860,90 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що внаслідок видачі відповідачем незаконного наказу про звільнення ОСОБА_2 Миколаївській філії державного підприємства «Адміністрація морських портів України» завдано матеріальну шкоду у розмірі 298 860,90 грн.

На підтвердження позовних вимог надав суду:

лист Міністерства інфраструктури України від 25 вересня 2018 року, відповідно до якого питання звільнення працівників Миколаївської філії державного підприємства «Адміністрація морських портів України» та відшкодування шкоди внаслідок такого звільнення, виходять за межі компетенції Мінінфраструктури (а.с. 109, том 1),

копію запиту до Міністерства інфраструктури України від 19 жовтня 2018 року (а.с. 110, том 1),

копію запиту до Міністерства інфраструктури України та Кабінету Міністрів України від 19 квітня 2019 року (а.с. 111-113, том 1),

лист Міністерства інфраструктури України від 12 листопада 2018 року, відповідно до якого будь-які документи, які б установлювали вину посадових осіб Миколаївської філії державного підприємства «Адміністрація морських портів України» або інших осіб у незаконному звільненні працівників відсутні, у зв`язку з чим підстав для вжиття Міністерством заходів реагування не вбачається (а.с. 114, том 1),

лист Міністерства інфраструктури України від 23 травня 2019 року (а.с. 115, том 1),

лист Міністерства інфраструктури України від 07 листопада 2018 року (а.с. 116-117, том 1),

листи Миколаївської місцевої прокуратури № 1 до Міністерства інфраструктури України та Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» від 06 вересня 2019 року, відповідно до яких з метою захисту інтересів держави прокуратурою буде пред`явлено позов в їх інтересах про відшкодування матеріальної шкоди, завданої незаконним звільненням працівника (а.с.132, 133, том 1).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. Межі матеріальної відповідальності працівників диференціюються залежно від форми вини працівника, характеру допущеного ним порушення обов`язків, виду майна, якому заподіяна шкода, і трудової функції, що виконується працівником.

Відповідно до п. 1 ст. 134 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадку, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до ст. 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей.

Покриття шкоди працівниками в розмірі, що не перевищує середнього місячного заробітку, провадиться за розпорядженням роботодавця, керівниками підприємств, установ, організацій та їх заступниками - за розпорядженням вищестоящого в порядку підлеглості органу шляхом відрахування із заробітної плати працівника. У решті випадків покриття шкоди провадиться шляхом подання роботодавцем позову до місцевого загального суду. Стягнення з керівників підприємств, установ, організацій та їх заступників матеріальної шкоди в судовому порядку провадиться за позовом вищестоящого в порядку підлеглості органу (ч.ч. 1, 3, 4 ст. 136 КЗпП України).

Для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду роботодавець повинен довести наявність умов, передбачених статтею 130 цього Кодексу (ст. 138 КЗпП України).

Відповідно до ст. 233 КЗпП України для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди. Встановлений частиною третьою цієї статті строк застосовується і при зверненні до суду вищестоящого органу.

Пунктом 20 постанови № 14 від 29 грудня 1992 року Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» визначено, що судам необхідно перевіряти, чи додержаний власником або уповноваженим ним органом встановлений ст.233 КЗпП річний строк з дня виявлення заподіяної працівником шкоди для звернення в суд з позовом про її відшкодування. Цей строк застосовується і при зверненні із заявою прокурора. Право регресної вимоги до працівника виникає з часу виплати підприємством, організацією, установою сум третій особі і з цього ж часу обчислюється строк на пред`явлення регресного позову.

Суд покладає на службову особу, винну в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, обов`язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижче оплачуваної роботи. Такий обов`язок покладається, якщо звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якщо роботодавець затримав виконання рішення суду про поновлення на роботі (ст. 237 КЗпП України).

З матеріалів позовної заяви слідує, що Миколаївська місцева прокуратура № 1 звернулася до суду в інтересах держави в особі Міністерства інфраструктури України та Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» та просить стягнути з відповідача на користь Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» матеріальну шкоду, завдану незаконним звільненням працівника у розмірі 298 860,90 грн.

Вимоги Миколаївської місцевої прокуратури № 1 в інтересах держави в особі Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» до ОСОБА_1 ухвалою суду від 07 грудня 2022 року залишено без розгляду.

Щодо вимог Миколаївської місцевої прокуратури № 1 в інтересах держави в особі Міністерства інфраструктури України, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність доказів порушення права чи безпосереднього інтересу Міністерства інфраструктури України, а тому воно є неналежним позивачем у цій справі.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача (п. 40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.04.2018 року, справа № 523/9076/16-ц).

Апелянт посилається на ч. 4 ст. 136 КЗпП як на обґрунтування права на звернення до суду із позовом. Також скаржник посилається на те, що ДП «АМПУ» входить до сфери управління міністерства, останнє є представником власника - держави, а отже міністерство уповноважене на звернення до суду із позовом про стягнення шкоди, заподіяної працівником.

Так, відповідно до ч. 4 ст. 136 КЗпП стягнення з керівників підприємств, установ, організацій та їх заступників матеріальної шкоди в судовому порядку провадиться за позовом вищестоящого в порядку підлеглості органу.

Встановлено, що 31 травня 2018 року Миколаївською філією державного підприємства «Адміністрація морських портів України» на виконання рішень судів здійснено виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 298 860,90 грн. (а.с. 118, 119, том 1).

Відповідно до п. 3.1 Положення про Миколаївську філію державного підприємства «АМПУ» філія є відокремленим підрозділом Підприємства, який не має статусу юридичної особи. Та здійснює від імені Підприємства частину господарської діяльності.

Згідно з п.п. 3.2, 3.4 Положення про Миколаївську філію державного підприємства «АМПУ» при здійсненні своєї діяльності Філія виконує функції, передбачені Підприємством, підприємство несе відповідальність за всіма зобов`язаннями Філії.

Пунктом 5.2 Положення про Миколаївську філію ДП «АМПУ» встановлено, що начальник Філії підпорядковується Голові Підприємства та діє на підставі цього Положення, довіреності на право вчинення дій, виданої Головою Підприємства та розпорядчими документами Підприємства.

Разом із тим порушень прав та інтересів Міністерства інфраструктури України завданих рішенням суду про поновлення ОСОБА_2 на посаді у Миколаївській філії ДП «Адміністрація морських портів України» та стягнення з останнього середнього заробітку за час вимушеного прогулу, судом не встановлено, а тому підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу першого заступника керівника Миколаївської обласної прокуратури - Фальченка Дениса Вікторовича залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 18 травня 2023 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач

Судді