ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 листопада 2024 року місто Чернівці справа №723/1640/24

провадження №22-ц/822/984/24

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Височанської Н. К.

суддів: Половінкіної Н.Ю., Перепелюк І.Б.

секретар Факас А.В.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2 , інтереси якого представляє адвокат Черкез Ірина Володимирівна на рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 03 жовтня 2024 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, завданої внаслідок ДТП, головуючий в суді першої інстанції суддя Бужора В.Т.,

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, завданої внаслідок ДТП.

Посилалася на те, що 31 серпня 2023 року о 16 год. 25 хв. в м. Львові на перехресті вул. Б.Меретина-Шептицьких водій ОСОБА_2 керуючи транспортним засобом Hyundai іх35 д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по другорядній дорозі, був неуважним та не надав дорогу транспортному засобу Chevrolety д.н.з НОМЕР_2 під керуванням позивача ОСОБА_1 , яка рухалась головною дорогою у зв`язку із чим сталось зіткнення транспортних засобів, в результаті чого транспортний засіб Chevrolety д.н.з НОМЕР_2 , отримав пошкодження, яким керувала та власником якого є позивач ОСОБА_1 .

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №567006 від 31 серпня 2023 року, вищевказана дорожньо-транспортна пригода відбулась у зв`язку із порушення ОСОБА_2 пунктів 2.3. (б) та 16.11. Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ст. 124 КУпАП.

Постановою Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 11 жовтня 2023 року у справі за №723/4088/23 (провадження за №3/723/4864/23) визнано винним ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення передбаченого статтею 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень, а також стягнуто судовий збір в розмірі 536,80 (п`ятсот тридцять шість) гривень 80 копійок.

Під час розгляду справи ОСОБА_2 в суд не з`явився, однак направив суду заяву про розгляд справи без його участі, вину визнав та просив суворо не карати.

Зазначає, що відповідачем ОСОБА_2 завдано матеріальної шкоди позивачу ОСОБА_1 шляхом пошкодження її транспортного засобу Chevrolety д.н.з НОМЕР_2 .

З метою визначення завданої шкоди, позивач звернулась до експертної установи - Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма «Експертиза».

Судовим експертом ТОВ Фірма «Експертиза» Галамай Богданом Івановичем за результатами судової авто товарознавчої експертизи складено висновок експерта №16 від 08 лютого 2024 року.

Позивач вказує, що окрім зазначених основних робіт, при проведенні ремонтного відновлення автомобіля необхідне проведення ще й відповідних робіт з фарбування, антикорозійної, протишумової обробки нових-замінених і відремонтованих складників, та розбирально-складальних робіт (звільнення зон ремонту, обробки і фарбування від змінних складників, які будуть заважати чи можуть пошкодитись при певних операціях (оббивки, ущільнювачі, накладки, сидіння тощо), а також, у відповідності з вимогами техніки безпеки до проведення ремонтних робіт зі зварюванням на кузові; детальніше - в калькуляції вартості відновлювального ремонту (абз. 7 п. 1.2. дослідницької частини Висновку експерта).

Згідно з додатком №2 Висновку експерта - калькуляції відновлювального ремонту, вартість ремонту автомобіля «Chevrolet Malibu Hybrid 1,8і 4dr 6АТ» ідентифікаційний номер НОМЕР_3 реєстраційний номер НОМЕР_2 внаслідок ДТП 31 серпня 2023 року становила 64 650, 41 грн.

Страховою компанією відповідача Публічним акціонерним товариством Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» (), здійснено позивачу страхове відшкодування за шкоду завдану в результаті ДТП від 31 серпня 2023 року у загальному розмірі 36 300 грн. 97 коп.

Від так, залишок шкоди у розмірі 64 650,41 - 36300,97 = 28 349 грн. 44 коп. зобов`язаний відшкодувати відповідач. З метою, досудового регулювання спору, позивач засобами зв`язку, а саме телефоном зв`язувалась з відповідачем з метою оплати ним 28 349 грн. 44 коп., однак останній відмовився відшкодовувати вказаний розмір шкоди.

Просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 28 349 грн. та понесені судові витрати у загальному розмірі 11 211 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 03 жовтня 2024 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, завданої внаслідок ДТП задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 28 349 (двадцять вісім тисяч триста сорок дев`ять) гривень 44 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати у загальному розмірі 11 211 (одинадцять тисяч двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

Короткий зміст та узагальнені доводи апеляційної скарги

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_2 , інтереси якого представляє адвокат Черкез І.В. подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі вказує, що судом не було надано належної правової оцінки твердженням Відповідача, щодо безпідставності вимог до нього у даній справі, оскільки його цивільно-правова відповідальність була застрахована на момент ДТП, а сума збитку позивача не перевищує 160 000,00 грн. - страхової суми за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, а тому у випадку недостатності, на думку, позивача розміру здійсненого їй відшкодування, остання повинна була пред`являти позов до страховика - ПАТ Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА».

Вирішуючи спір на користь позивача, судом було неправильно застосовано норми матеріального права. Також судом не було враховано висновки, зроблені ВП ВС у постанові від 22 лютого 2022 року у справі №201/16373/16-ц,

Згідно зі страховим актом №ОЦВ-СП-23-13-96767/1, ПАТ Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» 29 вересня 2023 року було здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 26 519,59 грн. на ім`я позивачки. Додатково згідно зі страховим актом № ОЦВ-ЗГ-СП-23-13-96767/2 ПАТ Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» 22 березня 2024 року було здійснено доплату страхового відшкодування у розмірі 9781,38 грн. на ім`я позивачки.

27 лютого 2024 року ФОП ОСОБА_3 на підставі заявки 23-13-96767 від ПАТ Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА», щодо виконання автотоварознавчого дослідження майна CHEVROLET Malibu, реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2017 року випуску, кузов № НОМЕР_4 , з метою визначення вартості матеріального збитку завданого внаслідок його пошкодження при ДТП на дату 31 серпня 2023 року було проведено оцінку відповідного транспортного засобу в присутності позивачки.

Згідно складеного Звіту про визначення вартості матеріального збитку завданого власнику колісного транспортного засобу від 27 лютого 2024 року №51-D/14/68, вартість матеріального збитку, завданого власнику майна CHEVROLET Malibu, реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2017 року випуску, кузов № НОМЕР_4 , внаслідок ДТП, складає 38 800, 97 грн., без ПДВ на запасні частини та матеріали.

При цьому, позивачкою під час розгляду її заяви про страхове відшкодування, поданої до ПАТ Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА», відомості, зазначені в звіті від 27 лютого 2024 року №51-11/14/68 не оспорювалися, будь-яких заперечень позивачкою не вносилося. Страхове відшкодування в сумі 36 300 грн. 97 коп. було перераховано та прийнято позивачкою.

За умовами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеному між ПАТ Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» та ОСОБА_4 АТ 3368229 від 23 травня 2023 року, щодо забезпеченого транспортного засобу «Hyundai» іх35 д.н.з. НОМЕР_1 , який на момент ДТП був під керуванням відповідача, встановлений ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну - 160 000 грн.

ПАТ Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» відшкодовано позивачці суму збитку за страховим випадком зменшену на суму франшизи у сукупному розмірі 36 300 грн. 97 коп. Відповідачем, відповідно до умов договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників КТЗ 27 грудня 2023 року було перераховано позивачці суму франшизи, передбачену договором у розмірі 2500 грн.

Враховуючи правові висновки, викладені Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц про те, що відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Тобто, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.

Враховуючи, що розмір шкоди заявленої позивачкою складав 64650,41 грн., а ліміт страхової суми відповідача за договором обов`язкового страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну майну складав 160 000 грн. та 2500 грн. франшиза, обов`язок ПАТ Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» здійснити виплату страхового відшкодування потерпілій особі встановлюється в межах 157 500 грн. = 157 500).

Не можна після страхової виплати заявляти про її недостатність і перекладати тягар на винуватця ДТП, якщо розмір шкоди не перевищує страхову суму.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Галадій А.М. просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Вказав, що твердження позивача викладені в апеляційній скарзі є необґрунтованими.

В постанові Верховного Суду від 20 серпня 2024 року у справі №712/9328/21 зроблено висновок про те, що обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування, а покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.

Звертає увагу, що рішенням суду першої інстанції покладено обов`язок на відповідача відшкодувати саме різницю між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Мотивувальна частина

Межі розгляду справи

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Позиція апеляційного суду

Згідно з ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи викладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Фактичні обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

Встановлено, що постановою Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 11 жовтня 2023 року у справі за №723/4088/23 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні правопорушення передбаченого статтею 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень, а також стягнуто судовий збір в розмірі 536,80 (п`ятсот тридцять шість) гривень 80 копійок (а.с.15).

Згідно висновку експерта №16 за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи згідно договору №20 від 20 січня 2024 року - вартість відновлювального ремонту автомобіля «Chevrolet Malibu Hybrid 1,8і 4dr 6АТ» ідентифікаційний номер НОМЕР_3 реєстраційний номер НОМЕР_2 , внаслідок його пошкодження в ДТП 31 серпня 2023 року після його огляду 20 січня 2024 року в цінах станом на день оплати за двері передні та задні праві 29 січня 2024 року без врахування ПДВ та з врахуванням ПДВ у вартості нових складових (запчастин), без врахування ПДВ у вартості матеріалів та із середньостатистичною регіональною вартістю ремонтно-відновлювальних робіт та з вартістю доставки дверей (1071,00 грн.) становить: 65 721,41 грн. без врахування ПДВ на складові; 73 375,21 грн. з врахуванням ПДВ на складові.

Вартість відновлювального ремонту з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу складових автомобіля «Chevrolet Malibu Hybrid 1,8і 4dr 6АТ» ідентифікаційний номер НОМЕР_3 реєстраційний номер НОМЕР_2 , внаслідок його пошкодження в ДТП 31 серпня 2023 року після його огляду 20 січня 2024 року в цінах станом на день оплати за двері передні та задні праві 29 січня 2024 року без врахування ПДВ та з врахуванням ПДВ у вартості нових складових (запчастин), без врахування ПДВ у вартості матеріалів та із середньостатистичною регіональною вартістю ремонтно-відновлювальних робіт та з вартістю доставки дверей (1071,00 грн.) становить: 48 500, 35 грн. без врахування ПДВ на складові; 52 709,94 грн. з врахуванням ПДВ на складові (а.с.16-31).

Згідно з додатком №2 до Висновку експерта №16 від 29 січня 2024 року ремонтної калькуляції №16 загальна вартість ремонту автомобіля «Chevrolet Malibu Hybrid 1,8і 4dr 6АТ» ідентифікаційний номер НОМЕР_3 реєстраційний номер НОМЕР_2 , внаслідок його пошкодження в ДТП 31 серпня 2023 року становить 64 650, 41 грн. (а.с.36).

Як вбачається з відповіді ПАТ Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» №09-02-17/ від 23 травня 2024 року, цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Hyundai» іх35 д.н.з. НОМЕР_1 була застрахована на підставі Договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АТ 3368229 від 23 травня 2023 року (а.с.94).

Відповідно до Звіту про визначення вартості матеріального збитку завданого власнику колісного транспортного засобу від 27 лютого 2024 року №51-D/14/68 складеного ФОП ОСОБА_3 , на підставі заявки 23-13-96767 від ПАТ Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА», щодо виконання автотоварознавчого дослідження майна CHEVROLET Malibu, реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2017 року випуску, кузов № НОМЕР_4 , з метою визначення вартості матеріального збитку завданого внаслідок його пошкодження при ДТП на дату 31 серпня 2023 року вартість матеріального збитку, завданого власнику майна CHEVROLET Malibu, реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2017 року випуску, кузов № НОМЕР_4 , внаслідок ДТП, складає 43178,77 грн. з ПДВ на запасні частини та матеріали; без ПДВ на запасні частини та матеріали складає 38 800,97 грн. (а.с.99-103).

Згідно зі страховим актом №ОЦВ-СП-23-13-96767/1 та відповідно до поданої заяви про страхове відшкодування, ПАТ Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» 29 вересня 2023 року здійснила виплату страхового відшкодування у розмірі 26 519,59 грн. на ім`я потерпілої особи ОСОБА_1 (а.с.95, 67, 68).

Згідно зі страховим актом № ОЦВ-ЗГ-СП-23-13-96767/2 та відповідно до поданої заяви про страхове відшкодування, ПАТ Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» 22 березня 2024 року здійснила доплату страхового відшкодування у розмірі 9781,38 грн. на ім`я потерпілої особи ОСОБА_1 (а.с.97, 69, 70).

ПАТ Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» відшкодувало ОСОБА_1 суму збитку за страховим випадком у сукупному розмірі 36 300 грн. 97 коп.

Мотиви, з яких виходив апеляційний суд та застосовані норми права

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог

і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд першої інстанції посилаючись на норми права, прийшов до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Колегія суддів переглядаючи рішення, не погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до статті 16 ЦК України відшкодування збитків є одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів.

В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

За правилами ст.15 та ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)).

Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див., зокрема, постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року в справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23), постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року в справі № 607/20787/19 (провадження № 61-11625сво22)).

Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (пункт 1 частини другої зазначеної статті).

У частинах першій, другій статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування» (далі - Закон № 85/96-ВР)).

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України).

Страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку (частина шістнадцята статті 9 Закону України «Про страхування»).

Згідно з статтею 999 ЦК України до відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Відносини страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів врегульовані Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон №1961-IV).

Відповідно до статті 3 Закону №1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

У разі настання страхового випадку страховик (страхова компанія) у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV).

Згідно з пунктом 36.1 статті 36 Закону страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

У статті 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі №147/66/17 (провадження № 14-95цс20), на яку є посилання в касаційній скарзі, зазначено, що:

«Велика Палата Верховного Суду послідовно наголошує, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми. Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом № 1961-IV у страховика (страховика) не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV) (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі №147/66/17).

Внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом №1961-IV виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність (у визначених Законом №1961-IV випадках - МТСБУ) та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик (МТСБУ) за Законом №1961-IV не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ). Тому висновок апеляційного суду про абсолютність права потерпілого на відшкодування шкоди саме за рахунок особи, яка завдала шкоди, є помилковим. Враховуючи розподіл у деліктному зобов`язанні між винуватцем ДТП (страхувальником) і страховиком (МТСБУ) обов`язку з відшкодування шкоди, завданої під час експлуатації наземних транспортних засобів, а також те, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем має визначені законом межі та порядок реалізації, Велика Палата Верховного Суду відступає від висновку Верховного Суду України про те, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним, і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована (постанови Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі №6-2808цс15, від 14 вересня 2016 року у справі №6-725цс16, від 26 жовтня 2016 року у справі №6-954цс16). З огляду на зазначене, уточнення правових позицій, висловлених у пунктах 149,150 цієї постанови, Велика Палата Верховного Суду вважає, що суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про альтернативне право потерпілого в цій справі обирати особу, до якої можна звернутись із вимогою про виплату відшкодування.

Велика Палата Верховного Суду в постановах від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц (провадження №14-176цс18) (пункт 59), від 03 жовтня 2018 року у справі №760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18) неодноразово звертала увагу на те, що у справах про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної страхувальником за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у межах ліміту страхового відшкодування належним відповідачем буде страховик. Принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у статті 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень статті 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно, якщо такої різниці немає та шкода покрита в повному обсязі страховою виплатою, в такому випадку в цій справі відсутні підстави для покладення відповідальності на страхувальника».

Отож аналізуючи викладене, апеляційний суд акцентує увагу, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ).

Відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик (страхова компанія) та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми. Обсяг відповідальності страхувальника (винної особи в ДТП) обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах такої різниці.

Визначення відповідачів, предмета і підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача (див. висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений в постанові від 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16-ц, провадження № 14-61цс18, пункти 40, 41).

Велика Палата Верховного Суду звертала увагу, що поняття «сторона у спорі» може не бути тотожним за змістом поняттю «сторона у процесі»: сторонами в процесі є такі її учасники, як позивач і відповідач; тоді як сторонами у спорі є належний позивач і той належний відповідач, до якого звернута чи має бути звернута відповідна матеріально-правова вимога позивача. Такі висновки сформульовані у постановах від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18, пункт 70), від 29 травня 2019 року у справі № 367/2022/15-ц (провадження № 14-376цс18, пункт 66), від 07 липня 2020 року у справі № 712/8916/17 (провадження № 14-448цс19, пункт 27), від 09 лютого 2021 року у справі № 635/4741/17 (провадження № 14-46цс20, пункт 33.2).

У постанові від 26 червня 2019 року у справі № 910/17792/17 (провадження № 12-280гс18) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що підставою для вступу (залучення) в судовий процес третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, є її заінтересованість у результатах вирішення спору - ймовірність виникнення у майбутньому в неї права на позов або пред`явлення до неї позовних вимог зі сторони позивача чи відповідача. Водночас предмет спору повинен перебувати за межами цих правовідносин, інакше така особа може мати самостійні вимоги на предмет спору. Для таких третіх осіб неможливий спір про право з протилежною стороною в зазначеному процесі. Якщо такий спір допускається, то ця особа повинна мати становище співвідповідача у справі, а не третьої особи.

Якщо позивач не заявляє клопотання про залучення інших співвідповідачів у справах, в яких наявна обов`язкова співучасть, тобто коли неможливо вирішити питання про обов`язки відповідача, одночасно не вирішивши питання про обов`язки особи, не залученої до участі у справі як співвідповідача, суд відмовляє у задоволенні позову (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 січня 2022 року в справі № 457/726/17 (провадження № 61-43201св18)).

Основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, диспозитивність (пункт 5 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Як вбачається з матеріалів справи, постановою Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 11 жовтня 2023 року у справі за №723/4088/23 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні правопорушення передбаченого статтею 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення (а.с.15).

Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Hyundai» іх35 д.н.з. НОМЕР_1 , яким керував винуватець ДТП ОСОБА_2 була застрахована у ПАТ Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» на підставі Договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АТ 3368229 від 23 травня 2023 року.

Відповідно до Звіту про визначення вартості матеріального збитку завданого власнику колісного транспортного засобу від 27 лютого 2024 року №51-D/14/68 складеного ФОП ОСОБА_3 , на підставі заявки 23-13-96767 від ПАТ Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА», щодо виконання автотоварознавчого дослідження майна CHEVROLET Malibu, реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2017 року випуску, кузов № НОМЕР_4 , з метою визначення вартості матеріального збитку завданого внаслідок його пошкодження при ДТП на дату 31 серпня 2023 року вартість матеріального збитку, завданого власнику майна CHEVROLET Malibu, реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2017 року випуску, кузов № НОМЕР_4 , внаслідок ДТП, складає 43 178,77 грн. з ПДВ на запасні частини та матеріали; без ПДВ на запасні частини та матеріали складає 38 800,97 грн.

Згідно зі страховими актами №ОЦВ-СП-23-13-96767/1 та № ОЦВ-ЗГ-СП-23-13-96767/2, відповідно до поданої заяви про страхове відшкодування, страховик ПАТ Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» здійснила виплату страхового відшкодування потерпілій особі ОСОБА_1 в загальному розмірі 36 300 грн. 97 коп.

Викладені обставини сторонами визнаються та не оспорюються.

Доказів щодо розміру страхової суми (ліміту відповідальності) за шкоду, заподіяну майну, за полісом укладеного відповідачем з ПАТ Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА», матеріали справи не містять.

Разом з тим, згідно п.п. 9.1, 9.2 ст. 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

Згідно постанови №109 від 30 травня 2022 року «Про розміри страхових сум за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», розмір страхових сум за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеними після набрання чинності цією постановою: 1) за шкоду, заподіяну майну потерпілих складає у розмірі 160 000 гривень на одного потерпілого.

Позивач ОСОБА_1 звертаючись до суду з позовом вказувала про те, що згідно висновку експерта №16, який був складений 08 лютого 2024 року за звернення ОСОБА_1 вартість відновлювального ремонту її автомобіля після ДТП складає 64 650,41 грн., страховиком ПАТ Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» здійснено їй страхове відшкодування частково на суму 36 300,97 грн., а тому позивач вважає, що саме з винної особи ОСОБА_2 підлягає стягненню різниця в сумі 28 349, 44 грн.

Колегія суддів не погоджується з такими доводами позивача, оскільки позивач не надала обґрунтування чи вона зверталась до страховика ПАТ Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» із заявою про відшкодування шкоди в розмірі визначеному у висновку експерта №16, який був складений 08 лютого 2024 року за її зверненням, чи надавала вона страховику копію такого висновку, не надала доказів, що вона повідомляла страховика, що не погоджується із звітом про визначення вартості матеріального збитку від 27 лютого 2024 року зробленим за зверненням страховика, тобто позивач не надала обґрунтування, що до проведеної виплати страхового відшкодування, вона повідомляла страховика, що не погоджується з визначеною ними сумою ураховуючи, що встановлений законом мінімальний ліміт відповідальності становить 160 000 грн., що значно перевищував заявлений позивачем розмір майнової шкоди.

Отож, зважаючи на те, що ПАТ Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» виплатило страхове відшкодування потерпілій особі ОСОБА_1 у розмірі 36 300 грн. 97 коп., що не перевищувало ліміт відповідальності ОСОБА_2 , суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку, що наявні підстави для стягнення з останнього, як винної особи, на користь позивача різниці між розміром страхового відшкодування виплаченого страховою компанією потерпілій та заявленою сумою позивача.

Ураховуючи вищевикладене, у позивача фактично виник спір не із ОСОБА_2 , як особою винною у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, а з його страховиком - ПАТ Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» у межах ліміту відповідальності, яким було виплачено суму страхового відшкодування на думку позивача не у повному розмірі, а тому відповідач ОСОБА_2 є неналежним відповідачем у даній справі.

Доводи позивача про те, що залишок недоплаченої суми має відшкодовуватися безпосередньо винуватець ДТП, тобто, відповідач, є безпідставними та такими, що спростовуються вищенаведеними висновками суду та правовою позицією, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц.

Зазначене узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 20 серпня 2024 року в справі № 712/9328/21.

Крім цього, варто зауважити на тому, що власник пошкодженого автомобіля «CHEVROLET Malibu, реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2017 року випуску, кузов № НОМЕР_4 , ОСОБА_1 подавши заяву про виплату страхового відшкодування та в подальшому, надавши реквізити рахунку для перечислення грошових коштів, фактично погодилася із розміром та способом здійснення страхового відшкодування, який був визначений на той час страховиком і не наполягала на висновку експерта №16 від 08 лютого 2024 року, а також приймаючи до уваги, що ПАТ Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» у встановлені Законом строки провела огляд пошкодженого транспортного засобу позивача, склала розрахунок завданої шкоди та здійснила виплату страхового відшкодування, тому, на переконання колегії суддів, в діях ПАТ Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» відсутні ознаки порушення вимог ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Отож, отримання відшкодування потерпілою ОСОБА_1 свідчить про добровільне врегулювання обов`язку та розміру відшкодування за спрощеною процедурою без додаткового експертного дослідження, що унеможливлює в майбутньому вимагати додаткового відшкодування.

Аналізуючи викладене, відсутні підстави для задоволення вимоги позивача до ОСОБА_2 щодо стягнення з останнього матеріальної шкоди у розмірі 28 349,44 грн., оскільки ОСОБА_1 отримано страхове відшкодування і заявлена нею сума не перевищує страховий ліміт за полісом страхування цивільно-правової відповідальності, що, в свою чергу, свідчить про безпідставність позову у вказаній частині.

Щодо розподілу судових витрат понесених в суді першої та апеляційної інстанціях

Згідно із ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України).

Відповідно до п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові - на позивача.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (частини перша, третя статті 133 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Представником у суді може бути адвокат або законний представник (частина перша статті 60 ЦПК України).

За змістом статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Положеннями ст.59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно з п.4 ч.1 ст.1 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 ч.1 ст.1 зазначеного Закону встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п.6 ч.1 ст.1 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до статей 1, 26, 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги, за яким, зокрема, клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Відповідно до ст.19 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є:

- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст.30 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до статті 28 Правил адвокатської етики, затверджених звітно-виборним з`їздом адвокатів України 09 червня 2017 року, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, відшкодування витрат, понесених у зв`язку із реалізацією права на судовий захист у разі подання до особи необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору й струмування від подання безпідставних позовів.

Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Водночас зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України слідує, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).

Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

Для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (пункт 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідача ОСОБА_2 в суді першої та апеляційної інстанцій представляв адвокат Черкез І.В. на підставі Договору про надання правничої допомоги від 16 травня 2024 року, Додаткової угоди №1 до Договору про надання правничої допомоги від 16 травня 2024 року, Ордеру Серія №1086488 від 28 травня 2024 року, Ордеру Серія №1097075 від 25 жовтня 2024 року (а.с.108-109, 110, 115, 164).

У відзиві на позовну заяву поданому до суду першої інстанції відповідач ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Черкез І.В. просив стягнути витрати на правову допомогу в сумі 17098,00 грн.

На підтвердження понесених судових витрат надав:

- акт виконаних робіт за договором від 28 травня 2024 року, згідно якого сплачено на день подачі відзиву 10 598,00 грн., які складаються з: роз`яснення законодавства, вивчення судової практики, складання відзиву. Очікувана вартість надання правової допомоги за час судового розгляду справи складає 6500, 00 грн. (а.с.111);

- рахунок згідно договору від 28 травня 2024 року на суму 10598,00 грн. (а.с.112).

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Черкез І.В. просив стягнути витрати на правову допомогу за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанції в сумі 20439,00 грн.

На підтвердження понесених судових витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції, адвокатом Черкез І.В. надано:

- акт виконаних робіт за договором від 23 жовтня 2024 року, згідно якого сплачено на день подання апеляційної скарги 9841,00 грн., які складаються з: консультації клієнта, вивчення судової практики, складання апеляційної скарги. Всього понесено витрат на правничу допомогу, враховуючи витрати сплачені на день подачі відзиву 20439, 00 грн. (а.с.159);

- детальний опис правничих послуг, наданих адвокатом за договором про надання правничої допомоги від 23 жовтня 2024 року (а.с.160);

- рахунок згідно Договору про надання правової допомоги від 23 жовтня 2024 року на суму 9841,00 грн. (а.с.161);

- квитанцію №2 від 23 жовтня 2024 року про сплату адвокатського гонорару (винагороди) (а.с.162).

З мотивувальної частини постанови, апеляційний суд прийшов до висновку про задоволення апеляційної скарги та відмови в позові ОСОБА_1 .

Згідно з пунктом 4.2. Договору про надання правничої допомоги від 16 травня 2024 року, вбачається, що гонорар складається з суми вартості наданої правничої допомоги, тарифи яких узгоджені сторонами та зазначені в додатковій угоді №1 до цього Договору, яка є невід`ємною частиною цього договору.

Пункт 4.3. вказаного Договору передбачає, що після надання адвокатом клієнту правничої допомоги на умовах і в порядку, що визначені цим договором на підтвердження надання адвокатом клієнту правничої допомоги в обсязі та загальній вартості, адвокат повинен надати клієнту: акт виконаних робіт, рахунок, квитанцію про сплату про сплату гонорару, після його сплати.

Згідно Додаткової угоди №1 вартість години роботи адвоката становить 1514 грн. (3028 : 50%).

Суд, вирішуючи питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, зобов`язаний врахувати подані стороною у строк, визначений частиною восьмою статті 141 ЦПК України, докази, надати їм належну оцінку і лише після цього прийняти відповідне судове рішення з цього питання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15).

Аналізуючи реальність (дійсність та необхідність), а також обґрунтованість розміру витрат на правничу допомогу, надану відповідачу, колегія суддів враховує наступне.

Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», враховуючи положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21.

Для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом. Суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність й розумність.

Враховуючи суть спору, незначну складність справи, ціну позову (28 349,44 грн.), розгляд справи в суді апеляційної інстанції в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, подібність змісту відзиву на позов та апеляційної скарги, а також необхідність дотримання критерію розумності та справедливості, колегія суддів дійшла висновку, що співмірним, розумним та необхідним у межах розгляду цієї справи як в суді першої так і в апеляційній інстанціях, є розмір судових витрат на професійну правничу допомогу на суму 8 000 грн.

Крім цього, відповідач за подання апеляційної скарги сплатив судовий збір в сумі 1816, 80 грн. (а.с.165).

Оскільки апеляційна скарга підлягає до задоволення повністю, то з позивача на користь відповідача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1816, 80 грн.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно ст. 376 ЦПК підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо: суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити та рішення скасувати, а в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст.368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , інтереси якого представляє адвокат Черкез Ірина Володимирівна задовольнити.

Рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 03 жовтня 2024 року скасувати та ухвалити нове.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції в розмірі 1816 (одну тисячу вісімсот шістнадцять) гривень 80 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанціях в розмірі 8000 (вісім тисяч) гривень.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено судом 26 листопада 2024 року.

Головуючий Н.К. Височанська

Судді: Н.Ю. Половінкіна

І.Б. Перепелюк