Справа № 939/1346/24
РІШЕННЯ

Іменем України

08 липня 2024 рокуселище Бородянка

Бородянський районний суд Київської області у складі головуючого судді Герасименко М.М., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» про захист прав споживача,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до заяви № 802 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 01 лютого 2021 року нею було укладено кредитний договір, за умовами якого вона отримала споживчий кредит у розмірі 70 000,00 грн зі сплатою процентної ставки в розмірі 0,01% річних і комісії за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 2,99% строком на 24 місяці. Згідно графіку платежів, вона (позивач) була зобов`язана щомісячно сплачувати відповідачу комісію за обслуговування кредитної заборгованості відповідно до п. 4 заяви в розмірі 2,99 %, що становить 2 093 гривні. 14 грудня 2021 року вона уклала з АТ «ПУМБ» договір про споживчий кредит «Рефінансування» № 601, а попередній договір було закрито. Новий договір було укладено на строк 48 місяців. Згідно графіку платежів, який міститься у вказаній заяві № 601 про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 14 грудня 2021 року, вона (позивач) була зобов`язана до 15 числа кожного календарного місяця сплачувати отриманий споживчий кредит рівними (ануїтетними) платежами, в тому числі комісію за обслуговування кредитної заборгованості відповідно до п. 5 договору в розмірі 1,99%. Що становить 1 035,75 грн. За період з 01 лютого 2021 року по 17 листопада 2023 року на погашення кредитної заборгованості нею (позивачем) сплачено кошти в загальному розмірі 90 985,01 грн, з яких: 53 017,78 грн тіло кредиту, 37 955,40 грн комісія за обслуговування кредитної заборгованості, 11,83 грн проценти за користування кредитом. 06 грудня 2023 року вона звернулася до відповідача з пропозицією зарахувати суми, сплачені у рахунок заборгованості за комісією за обслуговування кредитної заборгованості, в рахунок погашення заборгованості за тілом кредиту, однак відповідачем було відмовлено. Оскільки положення п. 4 кредитного договору від 01 лютого 2021 року щодо обов`язку позичальника сплачувати комісію за обслуговування кредиту щомісячно в розмірі 2,99% і п. 5 кредитного договору «Рефінансування» від 14 грудня 2021 року, укладених між нею ( ОСОБА_1 ) та АТ «ПУМБ», є нікчемними, то вважала, що відповідач зобов`язаний повернути їй грошові кошти в розмірі 37 955,40 грн, які були отримані ним на виконання цього пункту правочину. З огляду на вказані обставини, просила застосувати наслідки недійсності нікчемного положення п. 4 кредитного договору № 802, укладеного 01 лютого 2021 року між нею (позивачем) та АТ «ПУМБ», і стягнути в порядку реституції на її користь грошові кошти в розмірі 37 955 гривень 40 копійок.

29 травня 2024 року відкрито провадження у справі за вказаним позовом та ухвалено провести розгляд справи в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін, за наявними у справі матеріалами. Сторонам роз`яснено право подати до суду заяви по суті справи та встановлені строки для їх подання; відповідач відзив на позов суду не направив.

Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін від сторін до суду не надходили.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що на підставі заяви № 802 від 01 лютого 2021 року про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, АТ «ПУМБ» надало ОСОБА_1 споживчий кредит у розмірі 70 000,00 грн, зі сплатою процентної ставки в розмірі 0,01% річних, строком кредитування 24 місяці, загальна вартість кредиту становить 120 239,16 грн, до складу якої входить, у тому числі комісія за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 2,99%, визначена п. 4 заяви (а.с. 12, 13).

В подальшому, на підставі заяви № 601 від 14 грудня 2021 року на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, АТ «ПУМБ» надало ОСОБА_1 споживчий кредит «рефінансування» у розмірі 52 047,84 грн, у тому числі з метою погашення заборгованості, строком кредитування 48 місяців, зі сплатою процентної ставки в розмірі 0,01% річних, загальна вартість кредиту становить 101 774,17 грн, до складу якої входить, у тому числі комісія за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 1,99%, визначена п. 5 заяви (а.с. 14-17, 18).

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За загальним правилом, передбаченим статтею 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Частинами другою, третьою статті 215 ЦК України визначено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачені статтею 203 ЦК України. Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно з частинами першою, другою і п`ятою статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Виходячи з мети законодавчого захисту прав споживача як більш вразливої та незахищеної сторони у договорі (в якому одна сторона є фахівець, а інша - ні), закон має на меті захистити право споживача бути обізнаним з умовами договору, що укладається, на зрозумілій для нього мові, коротко і прозоро, без прихованих невигідних для нього наслідків та умов, з метою уникнення ситуації, коли для належного розуміння договору та його умов споживач мав би детально аналізувати об`ємний матеріал, і з метою уникнення викривлення дійсного волевиявлення позичальника-споживача. Дані вимоги закону не мали на меті надати споживачу формальні підстави для подальшого визнання укладеного договору недійсним. Споживач (позичальник) не звільнений від обов`язку бути добросовісним при укладенні договору, що означає повне з`ясування позичальником умов договору (тобто умов, на яких йому кредитор видасть кредитні кошти, і які наслідки він матиме для себе) до підписання договору і відповідно до отримання позичальником на підставі підписаного договору кредитних коштів, а не навпаки.

Загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері визначає Закон України «Про споживче кредитування», який набрав чинності 10 червня 2017 року.

Згідно статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

У статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» наведено визначення термінів, які вживаються в цьому законі, зокрема: договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором; загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за супровідні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб; споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Згідно з ч. 1 і 2 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) у договорі про споживчий кредит зазначаються: 1) найменування та місцезнаходження кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), прізвище, ім`я, по батькові та місце проживання споживача (позичальника); 2) тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо), мета отримання кредиту; 3) загальний розмір наданого кредиту; 4) порядок та умови надання кредиту; 5) строк, на який надається кредит; 6) необхідність укладення договорів щодо додаткових чи супутніх послуг третіх осіб, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту (за наявності); 7) види забезпечення наданого кредиту (якщо кредит надається за умови отримання забезпечення); 8) процентна ставка за кредитом, її тип (фіксована чи змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок зміни, та сплати процентів; 9) орієнтовна реальна річна процентна ставка та орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит. У разі відсутності у кредитодавця інформації про вартість певної супровідної послуги, що надається споживачу третьою особою під час укладення договору про споживчий кредит, орієнтовна вартість такої послуги визначається відповідно до пункту 7 частини третьої статті 9 цього Закону. Усі припущення, використані для обчислення орієнтовної реальної річної процентної ставки та/або орієнтовної загальної вартості кредиту, повинні бути зазначені; 10) порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися); 11) інформація про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит; 12) порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту; 13) порядок дострокового повернення кредиту; 14) відповідальність сторін за порушення умов договору.

У договорі про споживчий кредит можуть бути зазначені інші умови, визначені законом та за домовленістю сторін.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

У частині другій статті 9 Закону України «Про споживче кредитування» зазначено, що до укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію») із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті.

Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, в тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати в кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

На виконання вимог, у тому числі, п. 4 ч. 1 ст. 1 і ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила про споживчий кредит. Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».

Відповідно до п. 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.

Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).

Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. Додатком 2 до Правил про споживчий кредит до платежів за додаткові та супутні послуги банку віднесено, у тому числі, розрахунково-касове обслуговування.

Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» і підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року в справі № 496/3134/19, де зазначено, зокрема, що відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Тобто, Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, зокрема і щодо правомірності встановлення у кредитному договорі комісії за розрахунково-касове обслуговування.

З огляду на вказані положення законодавства України, суд вважає законним право кредитора встановлювати, зокрема, комісію за розрахунково-касове обслуговування, яка включається до загальних витрат за споживчим кредитом.

Паспорт споживчого кредиту, який підписаний власноручним підписом ОСОБА_1 01 лютого 2021 року, містить, зокрема, інформацію про суму кредиту 70 000,00 грн, строк кредитування 24 місяці, процентну ставку за користування кредитом 0,01% річних, щомісячну комісію за обслуговування кредиту 2,99% від суми кредиту. Також, у паспорті споживчого кредиту наведені: орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом 120 239,16 грн, загальні витрати за споживчим кредитом 50 239,16 грн, сума щомісячного платежу 5 009,97 грн і 5 009,85 грн (останній платіж), яка в тому числі включає суму щомісячної комісії за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 2 093,00 грн (а.с. 13).

Аналогічна інформація міститься у паспорті споживчого кредиту, який також підписано власноручним підписом ОСОБА_1 14 грудня 2021 року, зокрема, сума кредиту 52 047,84 грн, строк кредитування 48 місяців, процентна ставка за користування кредитом 0,01% річних, щомісячна комісія за обслуговування кредиту 1,99% від суми кредиту, орієнтовна загальна вартість кредиту 101 774,17 грн, загальні витрати за кредитом 49 726,33 грн, сума щомісячного платежу 2 120,30 грн і 2 120,07 грн (останній платіж), яка в тому числі включає суму щомісячної комісії за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 1 035,75 грн (а.с. 18).

Підписуючи заяву № 802 від 01 лютого 2021 року та заяву № 601 від 14 грудня 2024 року, які містять такі ж умови кредитування що й паспорти споживчого кредиту, ОСОБА_1 підтвердила отримання нею усіх пояснень, необхідних для забезпечення можливості оцінити чи адаптовано договори до її потреб і фінансової ситуації, зокрема шляхом роз`яснення наведеної у паспортах споживчого кредиту інформації, у тому числі суттєвих характеристик запропонованих послуг і певних наслідків, які вони можуть мати для неї. Підписавши договори, ОСОБА_1 засвідчила, що погодилася на отримання у кредит грошових коштів на умовах, що визначені договорами.

Суд враховує, що, підписавши договори, ОСОБА_1 підтвердила те, що до укладення договору ознайомилася із їх змістом і правилами, а також отримала від кредитодавця інформацію, надання якої передбачено чинним законодавством, що забезпечує її (позичальника) вірне розуміння суті фінансової послуги без нав`язування її придбання, що свідчить про те, що ОСОБА_1 уклала з АТ «ПУМБ» кредитні договори та отримала кредити на зручних для себе умовах.

Враховуючи принцип свободи договору, визначений у статті 627 ЦК України, суд звертає увагу, що позивач мала можливість не вступати у кредитні відносини з АТ «ПУМБ», якщо дійсно вважала встановлення комісії за обслуговування кредитної заборгованості несправедливою умовою, натомість вона погодила такі умови договорів, підписавши їх зміст без будь-яких застережень.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України «Про споживче кредитування» споживач має право протягом 14 календарних днів з дня укладення договору про споживчий кредит відмовитися від договору про споживчий кредит без пояснень причин, у тому числі в разі отримання ним грошових коштів.

Ознайомившись з умовами паспорта споживчого кредиту та договорів, ОСОБА_1 мала право відмовитися в односторонньому порядку від кредитних договорів, проте таких дій протягом 14 календарних днів з дня їх укладення не вчинила.

З огляду на зазначене, суд вважає, що в діях АТ «ПУМБ» відсутні порушення вимог чинного законодавства, в тому числі й ЗУ «Про споживче кредитування», оскільки перед укладенням договорів від 01 лютого 2021 року та 14 грудня 2021 року банком не було вчинено дій стосовно введення в оману позичальника щодо істотних умов договорів і надано ОСОБА_1 інформацію щодо обов`язкових для неї умов договорів.

При цьому волевиявлення сторони щодо підписання договору свідчить про те, що особа, яка погоджується укласти договір, отримала всі необхідні відомості для прийняття рішення про погодження умов договору, а тому встановлені судом фактичні обставини в справі свідчать про те, що між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов вказаних договорів.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 07 лютого 2022 року в справі № 758/2575/17, від 12 січня 2021 року в справі № 524/5556/19, від 16 грудня 2020 року в справі №561/77/19, від 23 березня 2020 року в справі 404/502/18, від 09 вересня 2020 року в справі 732/670/19.

Суд, перевіривши умови договорів щодо комісії за обслуговування кредитної заборгованості, її розмір і розмір процентів за користування кредитом, які є складовими плати за користування кредитом, а також суму кредиту, не вбачає дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду споживача та не вважає спірні умови несправедливими.

Суд враховує, що в спірних правовідносинах слід брати до уваги сукупну вартість плати за користування кредитом (яка складається, зокрема, з процентів і комісії), а не лише її складові, та враховувати суму кредиту.

Саме по собі перевищення розміру комісії над розміром процентів, які є складовими частинами плати за користування кредитом, не може беззаперечно свідчити про дисбаланс у договірних відносинах між позивачем як споживачем і банком без її порівняння із сумою кредиту (отриманими споживачем від банку коштами).

Відповідно до умов договору № 802 від 01 лютого 2021 року, загальні витрати за кредитом за весь строк кредитування (24 місяці) становлять 50 239,16 грн, які включають у себе комісію у розмірі 50 232 грн і відсотки за користування кредитом, що розраховуються за процентною ставкою у розмірі 0,01% річних, а тому загальна вартість кредиту, яка становить 120 239,16 грн не є завищеною порівняно з розміром отриманого ОСОБА_1 кредиту в розмірі 70 000,00 гривень.

Суд також вважає, що не є завищеною загальна вартість кредиту за договором № 601 від 14 грудня 2021 року, яка становить 101 774,17 грн порівняно з розміром отриманого ОСОБА_1 кредиту в розмірі 52 047,84 грн, з огляду на те, що загальні витрати за кредитом за весь строк кредитування (48 місяців) становлять 49 726,33 грн і включають у себе комісію у розмірі 49 716 грн і розмір відсотків за користування кредитом, що розраховуються за процентною ставкою у розмірі 0,01% річних.

З огляду на визначені договорами відсотки за користування кредитними коштами (0,01% річних), суд дійшов висновку про відсутність підстав вважати, що у спірних правовідносинах наявний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду позивача та спірні умови договорів є несправедливими.

Таким чином, зі змісту оспорюваних позивачем умов договорів не вбачається їх невідповідність вимогам законодавства, зокрема, несправедливість та дисбаланс договірних прав та обов`язків сторін. Тому доводи позивача в цій частині ґрунтуються на припущеннях і спростовуються змістом договорів, які позивач схвалила, погодила, засвідчивши це своїм власноручним підписом.

Після укладення договорів позивач у подальшому виконувала їх умови та покладені на неї договірні зобов`язання, сплачуючи кредит, проценти та комісію у відповідному розмірі, що свідчить про свідоме визнання позивачем умов договору, в тому числі й оспорюваних, що не заперечується сторонами та підтверджується матеріалами справи (а.с. 19-27, 29-31, 33).

Зазначене в сукупності свідчить про безпідставність твердження позивача щодо нікчемності п. 4 договору № 802 від 01 лютого 2021 року та п. 5 договору № 601 від 14 грудня 2021 року. У матеріалах справи також відсутні докази визнання їх нікчемними чи недійсними.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про необґрунтованість заявлених позовних вимог про застосування наслідків недійсності нікчемних положень і вважає за необхідне відмовити в їх задоволенні.

Керуючись ст. 203, 207, 215, 526, 530, 599, 610-612, 626, 628, 638, 639, 1046-1056-1 ЦК України, ст. 10-13, 141, 259, 263-265, 268, 279 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» про захист прав споживача залишити без задоволення.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення суду складено 08 липня 2024 року.

СуддяМ.Герасименко