ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

10 травня 2024 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 737/72/23

Головуючий у першій інстанції Лібстер А. С.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/60/24

Чернігівський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді: Скрипки А.А.

суддів: Євстафіїва О.К., Шарапової О.Л.

учасники справи:

особа, яка подала апеляційну скаргу: Товариство з обмеженою

відповідальністю Дебт Форс

позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю Вердикт Капітал

відповідач: ОСОБА_1

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю Дебт Форс на рішення Куликівського районного суду Чернігівської області у складі судді Лібстера А.С. від 02 травня 2023 року, місце ухвалення рішення - смт.Куликівка, дата складання повного тексту рішення - 12 травня 2023 року, у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Вердикт Капітал до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю Вердикт Капітал звернулося до суду з даним позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості (а.с.2-9, 80, том 1), в якому просило стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість за договором про надання фінансових послуг №494 від 22.04.2021 року у розмірі 36 745 грн. 17 коп., станом на день підготовки позову, із яких: 3 300 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 21 549 грн. - заборгованість за процентами; 11 896 грн. 17 коп. - заборгованість за простроченими процентами, станом на день підготовки позову. Також позивач стави питання про стягнення на його користь із відповідача понесених судових витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 684 грн. та понесених судових витрат на правову допомогу у розмірі 9 000 грн. В обґрунтування вимог заявленого позову ТОВ Вердикт Капітал вказувало, що 22.04.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю Служба миттєвого кредитування та ОСОБА_1 було укладено договір про надання фінансових послуг №494 Стандартний, відповідно до умов якого відповідачу надається кредит, без конкретної споживчої мети, на суму, яка зазначається в заяві-анкеті, та складає 3 300 грн., з орієнтовним строком повернення кредиту - 16 днів з моменту отримання кредиту. Проценти за користуванням кредитом розраховуються від суми кредиту за кожний день користування, протягом фактичного строку користування кредитом, починаючи з першого дня перерахування суми кредиту. На виконання умов укладеного договору позикодавцем було перераховано грошові кошти на рахунок позичальника у розмірі 3 300 гривень. Позивач зазначав, що відповідач здійснила дії, спрямовані на укладення вказаного договору, шляхом заповнення заяви про надання грошових коштів на сайті позикодавця, із введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої в подальшому позикодавцем було перераховано грошові кошти. Позивач стверджував, що відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав належним чином, що і стало обґрунтуванням для нарахування відповідної заборгованості, розмір якої склав 36 745 грн. 17 коп. 01.12.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю Служба миттєвого кредитування та Товариством з обмеженою відповідальністю Вердикт Капітал було укладено договір факторингу №1-12, згідно з яким ТОВ Служба миттєвого кредитування відступило право грошової вимоги, у тому числі, і за договором про надання фінансових послуг № 494, який був укладений між ТОВ Служба миттєвого кредитування та відповідачем 22.04.2021 року.

Рішенням Куликівського районного суду Чернігівської області від 02.05.2023 року позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Вердикт Капітал - задоволено частково. Судом стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Вердикт Капітал заборгованість за договором про надання фінансових послуг з Товариством з обмеженою відповідальністю Служба миттєвого кредитування від 22.04.2021 року №494 у розмірі 4 356,00 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 3 300, 00 грн., заборгованість за відсотками - 1 056 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Вердикт Капітал судовий збір за розгляд справи у суді першої інстанції у сумі 2 684,00 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 1 100,00 грн. У задоволенні решти позовних вимог, судом відмовлено.

В апеляційній скарзі Товариство з обмеженою відповідальністю Дебт Форс просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції від 02.05.2023 року, та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Доводи апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю Дебт Форс вказують, що рішення суду першої інстанції від 02.05.2023 року є незаконним, ухваленим при неповному дослідженні судом матеріалів справи, і тому підлягає скасуванню. В доводах апеляційної скарги Товариство з обмеженою відповідальністю Дебт Форс зазначає, що Товариство з обмеженою відповідальністю Вердикт Капітал відступило Товариству з обмеженою відповідальністю Кампсіс Фінанс, згідно договору №09-03/23 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 09.03.2023 року - право грошової вимоги до боржника за кредитним договором №494, при цьому Товариство з обмеженою відповідальністю Кампсіс Фінанс набуло статусу кредитора по відношенню до боржника. 11.05.2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю Кампсіс Фінанс та Товариством з обмеженою відповідальністю Дебт Форс було укладено договір №11-05/23 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 11.05.2023 року, відповідно до якого Товариство з обмеженою відповідальністю Кампсіс Фінанс відступило Товариству з обмеженою відповідальністю Дебт Форс, а Товариство з обмеженою відповідальністю Дебт Форс набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі, і за договором кредиту №494, при цьому, Товариство з обмеженою відповідальністю Дебт Форс набуло статусу кредитора по відношенню до боржника, яким є ОСОБА_1 . В доводах апеляційної скарги Товариство з обмеженою відповідальністю Дебт Форс вказує, що кредитний договір із відповідачем було укладено із додержанням вимог закону, відповідач була ознайомлений з усіма умовами кредитування та відповідальністю за порушення кредитних зобов`язань. Згідно з п.1.4. укладеного договору, проценти за користування кредитом розраховуються від суми кредиту за кожен день користування (процентна ставка) протягом фактичного строку користування кредитом, починаючи з першого дня перерахування суми кредиту в такому розмірі: а) 2% за кожен день користування кредитом за умови сплати всіх нарахованих процентів за користування кредитом не пізніше, ніж протягом орієнтовного строку повернення кредиту; б) починаючи з першого дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,64% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п.1.4.а; в) починаючи з 15 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,38% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п.1.4.б; г) починаючи з 30 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 2,65% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4.в; д) тип процентної ставки - фіксована. У п.1.9. договору зазначено, що граничний строк кредитування (строк дії кредитного договору) становить 1 рік. За даних обставин, апелянт вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що нарахування відсотків за користування грошима після спливу 16-денного строку, на який надавався кредит, є безпідставним та необґрунтованим.

У відзиві на апеляційну скаргу (а.с.79-95, том 2) ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, у зв`язку із її безпідставністю, та залишити без змін обгрунтоване рішення Куликівського районного суду Чернігівської області від 02.05.2023 року.

Згідно приписів ч.1 статті 369 ЦПК України, апеляційний суд розглядає справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю Дебт Форс на рішення Куликівського районного суду Чернігівської області від 02.05.2023 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Вердикт Капітал до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, без повідомлення учасників справи.

Відповідно ч.13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Як вбачається із матеріалів справи (а.с.76-78, том 2), учасники даного спору обізнані про наявність ухвал апеляційного суду про відкриття апеляційного провадження у справі та про призначення справи до розгляду в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення (виклику) учасників справи.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

В ході судового розгляду даної справи судом встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що 22.04.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю Служба миттєвого кредитування та ОСОБА_1 було укладено договір про надання фінансових послуг №494 Стандартний. Згідно п.1.1. укладеного договору, за цим договором Товариство зобов`язується надати позичальникові кредит без конкретної споживчої мети, на суму, яка зазначається та погоджується сторонами в заяві-анкеті та складає 3 300 гривень, на умовах строковості, зворотності, платності. Кредит надається на строк, зазначений у заяві-анкеті та графіку платежів, який є додатком до цього договору та є невід`ємною його частиною (п.1.2. укладеного договору). Орієнтовний строк повернення кредиту - 16 днів з моменту отримання кредиту. У разі сплати всіх нарахованих на дату такої сплати процентів, орієнтовний строк повернення кредиту перераховується та становить 16 днів з моменту сплати всіх нарахованих процентів (п.1.3. договору). Проценти за користування кредитом розраховуються від суми кредиту за кожен день користування протягом фактичного строку користування кредитом, починаючи з першого дня перерахування суми кредиту в наступному розмірі: а) 2% за кожен день користування кредитом за умови сплати всіх нарахованих процентів за користування кредитом не пізніше, ніж протягом орієнтовного строку повернення кредиту; б) починаючи з першого дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,64% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4.а; в) починаючи з 15 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,38% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4.б; г) починаючи з 30 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 2,65% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4.в; д) тип процентної ставки - фіксована. Крім того, Товариство має право не нараховувати або зменшити розмір комісії на свій розсуд (а.с.10-14, том 1).

Відповідно до графіку розрахунків (додаток №2 до договору), сума заборгованості на кінцевий термін кредитування, станом на 07.05.2021 року становить 4 356 грн. (а.с.16, том 1).

Кредитний договір було укладено дистанційно, в електронній формі, із використанням інформаційно-телекомунікаційної системи. Зазначений договір укладався шляхом надсилання пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Одноразовий ідентифікатор для укладення договору надсилається засобами зв`язку, зазначеними заявником в інформаційно-телекомунікаційній системі.

22.04.2021 року, на виконання умов договору між Товариствами про організацію переказів грошових коштів, ТОВ ФК Вейр Фор Пей було здійснено переказ грошових коштів: номер карти НОМЕР_1 , власник карти COMMERCIAL BANK PRIVATBANK час запиту 22.04.2021 час 8:01:34, сума 3 300 UAN. Інформацією про держателя вищевказаної банківської картки та про рух коштів по ній в повній мірі володіє банк-емітент цієї картки (довідка від 11.01.2022 року про підтвердження переказу грошових коштів) (а.с.24, том 1).

01.12.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю Служба миттєвого кредитування та Товариством з обмеженою відповідальністю Вердикт Капітал було укладено Договір факторингу №1-12, згідно з яким ТОВ Служба миттєвого кредитування відступило право грошової вимоги, у тому числі, за договором про надання фінансових послуг №494, що був укладений між ТОВ Служба миттєвого кредитування та відповідачем ОСОБА_1 22.04.2021 року. Згідно з п.2.1. договору факторингу №1-12, Товариство з обмеженою відповідальністю Вердикт Капітал (фактор за договором) стає новим кредитором за договорами про надання фінансових послуг, укладеними між Товариством з обмеженою відповідальністю Служба миттєвого кредитування (Клієнт за договором) і Боржниками (а.с.30-43, том 1).

Як вбачається із рішення суду першої інстанції від 02.05.2023 року, частково задовольняючи позовні вимоги ТОВ Вердикт Капітал, суд першої інстанції виходив із тих обставин, що під час розгляду справи було встановлено, що спірний оговір між сторонами договору ТОВ Служба миттєвого кредитування та ОСОБА_1 було укладено в електронній формі, із дотриманням положень Закону України Про електронну комерцію, а отже, між ОСОБА_1 та ТОВ Служба миттєвого кредитування виникли договірні відносини. ТОВ Служба миттєвого кредитування свої зобов`язання за вказаним договором виконало в повному обсязі. Право вимоги ТОВ Вердикт Капітал за договором про надання фінансових послуг №494 від 21.04.2021 року підтверджено належним чином. Судом першої інстанції встановлено, що відповідач ОСОБА_1 отримала кредитні кошти у розмірі 3 300 грн., але їх не повернула, тому суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту в сумі 3 300 грн. та заборгованості по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами, у межах погодженого сторонами строку кредитування - 07.05.2021 року, в розмірі 1 056 грн., підлягають задоволенню. При цьому, суд першої інстанції зазначив, що після спливу вказаного строку нарахування процентів за користування кредитом припиняється, в силу статей: 1048, 1054 ЦК України, при цьому, вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, відповідно до вимог статті 625 ЦК України, до стягнення позивачем не заявлені.

Доводи апеляційної скарги ТОВ Дебт Форс відносно того, що рішення суду першої інстанції від 02.05.2023 року є незаконним, ухваленим при неповному дослідженні матеріалів справи, і тому підлягає скасуванню, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 02.05.2023 року, оскільки вказані доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи.

В доводах апеляційної скарги Товариство з обмеженою відповідальністю Дебт Форс вказує, що кредитний договір із відповідачем було укладено із додержанням вимог закону, відповідач була ознайомлений з усіма умовами кредитування та відповідальністю за порушення кредитних зобов`язань. Згідно з п.1.4. укладеного договору, проценти за користування кредитом розраховуються від суми кредиту за кожен день користування (процентна ставка) протягом фактичного строку користування кредитом, починаючи з першого дня перерахування суми кредиту в такому розмірі: а) 2% за кожен день користування кредитом за умови сплати всіх нарахованих процентів за користування кредитом не пізніше, ніж протягом орієнтовного строку повернення кредиту; б) починаючи з першого дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,64% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п.1.4.а; в) починаючи з 15 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,38% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п.1.4.б; г) починаючи з 30 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 2,65% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4.в; д) тип процентної ставки - фіксована. У п.1.9. договору зазначено, що граничний строк кредитування (строк дії кредитного договору) становить 1 рік. За даних обставин, апелянт вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що нарахування відсотків за користування грошима після спливу 16-денного строку, на який надавався кредит, є безпідставним та необґрунтованим.

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що вказані доводи апеляційної скарги не можуть бути підставами для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 02.05.2023 року, виходчи із наступного.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України).

Порядок укладання договорів в електронній формі регламентується Законом України Про споживче кредитування та Законом України Про електронну комерцію.

Так, згідно із статтею 13 Закону України Про споживче кредитування, договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України Про електронні документи та електронний документообіг, а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України Про електронну комерцію). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами.

У статті 3 Закону України Про електронну комерцію зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч. 1 статті 12 Закону України Про електронну комерцію, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України Про електронний цифровий підпис, за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа, як доказу, не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму (стаття 8 Закону України Про електронні документи та електронний документообіг).

За змістом статей: 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до приписів ч.1, ч.2 статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно положень ч.1 статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Частиною 1 статті 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ч.1, ч. 2 статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму, відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

У пунктах 81-92 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.04.2023 року у справі №910/4518/16, провадження №12-16гс22, викладено наступні висновки:

…81. Велика Палата Верховного Суду наголошує, що проценти відповідно до статті 1048 ЦК України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за користування кредитом (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу).

82. Надання кредиту наділяє позичальника благом, яке полягає в тому, що позичальник, одержавши від кредитора грошові кошти, не повинен повертати їх негайно, а отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (строку кредитування, у межах якого сторони можуть встановити періоди повернення частини суми кредиту), а кредитор, відповідно, за загальним правилом не вправі вимагати повернення боргу протягом відповідного строку (право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту передбачає частина друга статті 1050 ЦК України). Саме за це благо - можливість правомірно не повертати кредитору борг протягом певного часу - позичальник сплачує кредитору плату, якою є проценти за договором кредиту відповідно до статті 1048 ЦК України.

83. Уклавши кредитний договір, сторони мають легітимні очікування щодо належного його виконання. Зокрема, позичальник розраховує, що протягом певного часу він може правомірно користуватися кредитом, натомість кредитор розраховує, що він отримає плату (проценти за користування кредитом) за надану позичальнику можливість не повертати всю суму кредиту одразу.

84. Разом з цим зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до статті 1048 ЦК України.

85. Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за користування кредитом поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними.

86. Велика Палата Верховного Суду зауважує, що зазначене благо виникає у позичальника саме внаслідок укладення кредитного договору. Невиконання зобов`язання з повернення кредиту не може бути підставою для отримання позичальником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, а отже - і для виникнення зобов`язання зі сплати процентів відповідно до статті 1048 ЦК України.

87. За таких обставин надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін - на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця.

88. Велика Палата Верховного Суду також звертає увагу на аналогічне правове регулювання можливості стягнення процентів поза межами встановленого договором строку повернення вкладу в спорах, в яких банки, на порушення умов договору банківського вкладу, не повертають вкладникам банківські вклади та нараховані за ними проценти. Проценти за банківським вкладом нараховуються лише в межах строку, визначеного у договорі банківського вкладу, тобто за правомірне користування цими коштами. Інакше кажучи, так само як банк не може нараховувати проценти за користування позичальником кредитом після спливу визначеного у договорі строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України (пункт 54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29.03.2018 року у справі №444/9519/12), так само і вкладник за договором банківського вкладу після закінчення строку, на який зроблений вклад, позбавлений права вимагати стягнення процентів за правомірне користування банком цими коштами.

89. Зокрема, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.03.2019 року у справі №761/26293/16-ц сформульовано такі висновки.

Строковий договір банківського вкладу покладає на банк обов`язок прийняти від вкладника суму коштів, нарахувати на неї проценти та повернути ці кошти з процентами зі спливом установленого договором строку.

Закінчення строку дії договору банківського вкладу не звільняє банк від обов`язку повернути (видати) кошти вкладникові.

Сторони за домовленістю можуть визначити порядок здійснення повернення коштів за строковим вкладом - шляхом перерахування на поточний рахунок вкладника, шляхом видачі готівкою через касу банку або іншим шляхом. Зазначені вище норми не містять обмежень при виборі сторонами такого договору способу виконання зобов`язання з повернення коштів банку перед вкладником.

У разі якщо договором банківського вкладу передбачено повернення вкладу коштів шляхом їх перерахування на поточний рахунок вкладника, із чим погодились обидві сторони, укладаючи такий договір, то після здійснення зазначеної операції правовідносини сторін трансформуються у правовідносини банківського рахунку відповідно до положень частини третьої статті 1058 ЦК України.

Така трансформація означає, що вкладник має право отримати готівкою повернуті банком на поточний рахунок кошти за вкладом, але до правовідносин між ними вже не можуть застосовуватись положення договору строкового банківського вкладу у зв`язку з тим, що строк його дії закінчився.

90. Близькі за змістом висновки також сформульовані в постанові Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2021 у справі № 320/5115/17.

91. Отже, припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України.

92. Вказаних вище висновків Велика Палата Верховного Суду також дійшла у постановах від 28.03.2018 року у справі №444/9519/12 (пункти 53, 54) та від 04.02.2020 року у справі №912/1120/16 (пункт 6.19). Велика Палата Верховного Суду вважає, що підстав для відступу від таких висновків немає.

Як вбачається із матеріалів справи, 22.04.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю Служба миттєвого кредитування та ОСОБА_1 було укладено договір про надання фінансових послуг №494 Стандартний. Згідно п.1.1. даного договору, за цим договором Товариство зобов`язується надати позичальникові кредит без конкретної споживчої мети, на суму, яка зазначається та погоджується сторонами в заяві-анкеті та складає 3 300 гривень, на умовах строковості, зворотності, платності, Кредит надається на строк, зазначений у заяві-анкеті та графіку платежів, який є додатком до цього договору та є невід`ємною його частиною (п.1.2. договору). Орієнтовний строк повернення кредиту - 16 днів з моменту отримання кредиту. У разі сплати всіх нарахованих на дату такої сплати процентів, орієнтовний строк повернення кредиту перераховується та становить 16 днів з моменту сплати всіх нарахованих процентів (п.1.3. договору). Згідно з п.1.4. укладеного договору, проценти за користування кредитом розраховуються від суми кредиту за кожен день користування (процентна ставка) протягом фактичного строку користування кредитом, починаючи з першого дня перерахування суми кредиту в такому розмірі: а) 2% за кожен день користування кредитом за умови сплати всіх нарахованих процентів за користування кредитом не пізніше, ніж протягом орієнтовного строку повернення кредиту; б) починаючи з першого дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,64% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п.1.4.а; в) починаючи з 15 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,38% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п.1.4.б; г) починаючи з 30 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 2,65% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4.в; д) тип процентної ставки - фіксована. Крім того, Товариство має право не нараховувати або зменшити розмір комісії на свій розсуд (а.с.10-14, том 1).

У Паспорті споживчого кредиту (додаток №3 до договору), серед основних умов кредитування зазначено строк кредитування - 16 днів (а.с.18-21, том 1). Вибір позичальником строку кредитування 16 днів підтверджується також Інформацією щодо порядку (процедури), хронологій дій щодо укладання електронного договору, вчинених Товариством та заявником в інформаційно-телекомунікаційній системі та поза нею, із зазначенням часу та дати таких дій (а.с.22-23, том 1).

Відповідно до графіку розрахунків (додаток №2 до договору), сума заборгованості на кінцевий термін кредитування - 07.05.2021 року, становить 4 356,00 грн. (а.с.16, том 1).

Таким чином, за період до прострочення боржником свого обов`язку підлягають стягненню лише проценти від суми позики (кредиту), відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України, як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти, відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто, як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

Вказане узгоджується із правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.02.2020 року у справі №912/1120/16.

За даних обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що нарахована позивачем заборгованість за відсотками на загальну суму 33 445,17 грн., розрахунок якої здійснено станом на день підготовки позову, не відповідає вимогам статті 1048 та ч. 2 статті 625 ЦК України.

Оскільки відповідачем зобов`язання за договором належним чином виконані не були, суд першої інстанції вірно визначив, що окрім заборгованості за тілом кредиту в сумі 3 300 грн., з відповідача також підлягає стягненню на користь позивача заборгованість за нарахованими відсотками за користування кредитом в сумі 1 056 грн., на кінцевий термін кредитування - 07.05.2021 року, згідно до графіку розрахунків (додатку №2 до договору).

Доводи апеляційної скарги не спростовують обґрунтованості даних висновків суду першої інстанції, оскільки такі висновки узгоджуються із фактичними, документально підтвердженими обставинами справи та нормами права, які регламентують спірні правовідносини.

За даних обставин, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю Дебт Форс - підлягає залишенню без задоволення, а рішення Куликівського районного суду Чернігівської області від 02.05.2023 року, підлягає залишенню без змін.

Керуючись статтями: 367, 368, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Дебт Форс - залишити без задоволення.

Рішення Куликівського районного суду Чернігівської області від 02 травня 2023 року, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених п.2 ч.3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Дата складення повної постанови - 10.05.2024 року.

Головуючий: Судді: