Справа № 464/3278/24
пр.№ 2-о/464/137/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.05.2024 м. Львів

Сихівський районний суд м. Львова

у складі: головуючої судді Сабари Л.В.,

секретаря судового засідання Андрушко Н.М.,

за участі: заявника ОСОБА_1 ,

представника заявника ОСОБА_2 ,

заінтересованої особи ОСОБА_1 ,

представника заінтересованої особи Бориславського А.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові в порядку окремого провадження заяву ОСОБА_1 , за участі заінтересованої особи ОСОБА_1 , про видачу обмежувального припису,

встановив:

на розгляд Сихівського районного суду надійшла заява ОСОБА_1 , в якій просила видати обмежувальний припис відносно її чоловіка ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , яким вжити заходити обмеження його прав строком на шість місяців, а саме: заборонити в будь-який спосіб спілкуватися, вести листування, телефонні переговори з нею, або контактувати через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб; заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати її, якщо вона за власним бажанням перебуватиме у місці невідомому кривднику, переслідувати та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборонити наближатися на відстань менше 10 м до постраждалої особи, зобов`язати усунути і не чинити перешкоди у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи.

В обґрунтування заяви покликається на те, що перебуває у шлюбі із ОСОБА_1 , з котрим виховують сина. У її чоловіка впродовж життя була пристрасть до алкоголю і у стані алкогольного сп`яніння він вчиняв домашнє насильство. За останні 5 років ситуація загострилася. Вона з 2014 року хворіє та має 3 групу інвалідності. ОСОБА_1 вчиняв щодо неї психологічне насильство, що проявлялося у словесних образах, погрозах фізичної розправи, постійному залякувані, поширенні неправдивої інформації, фізичне шарпав її речі, грюкав дверима, агресивно бив по столі кулаками, голосно кричав, економічне позбавляв можливості виконувати приписи лікаря, користуватися спільними документами, відмовлявся надавати кошти на лікування, забрав усі сімейні заощадження, та чинить перешкоди у користуванні спільним майном. З 20 листопада 2023 року до 02 грудня ОСОБА_1 безпідставно вчиняв щодо неї насильство, а 28.12.2023 вчинив психологічне та фізичне насильство, у зв`язку із чим було складено протокол про адміністративне правопорушення, котрий на розгляді у Львівському апеляційному суді та внесені відомості до ЄРДР за ч. 1 ст. 125 КК України, досудове розслідування триває. З січня 2024 року кривдник не давав заявниці можливості повернутися додому, а 14.04.2024 агресивно себе поводив, погрожував притягнення до відповідальності за неправдиві свідчення. На даний час остання боїться повертатися додому в с. Солонка, а тому обмежувальний припис буде єдиним способом припинити насильство та захистити її.

Заявник ОСОБА_1 в судовому засіданні підтвердила доводи викладені у заяві та додатково пояснила наступне. ОСОБА_1 є її чоловіком. На даний час вона звернулася до суду із позовами про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя. Вказала, що чоловік постійно вчиняє щодо неї домашнє насильство, ображає її, агресивно виражається в її сторону, обмежує у матеріальному забезпеченні, в тому числі на придбання лікарських препаратів. Зазначила, що з початком війни була змушена останнім виїхати за кордон разом із сином, тимчасово проживала у США, Австралії. Однак, за той час чоловік часто вживав алкоголь, тому вона повернулася. В подальшому, їй стало відомо, що у чоловіка могла з`явитися коханка. 28.12.2023 коли він довго розмовляв по телефону, вона висловила йому претензії з приводу опонента та просила надати телефон для перевірки припущень. Між ними почався конфлікт, і телефон випав на підлогу. В процесі, отримання доступу до телефону, вони з чоловіком штовхалися, і вона вдарилася головою та була спричинена травма. В цей час він її ображав, словесно принижував. Після цього вона покинула будинок та переселилася до матері разом із сином, хоча час від часу прибуває додому. Підтвердила, що чоловік до неї не телефонує, не пише, іншим чином не контактує, не переслідує, особисто чи через третіх осіб не розшукує, будь-яких дій, що вказували б на те, що забороняє повертатися додому не вчиняє. 28.12.2023 був один єдиний випадок домашнього насильства про котрий вона повідомила поліцію, більше до правоохоронних органів не зверталася, практично з цього числа з чоловіком не спілкується. Однак має намір повернутися додому, а тому вважає що видача обмежувального припису сприятиме його стриманій поведінці щодо неї.

Представник заявника ОСОБА_3 пояснила, що доводи викладені в заяві підтримує. Ствердила, що так як ОСОБА_1 постійно вчиняє щодо заявниці насильницькі дії, що є домашнім насильством, тому є обґрунтовані підстави для обмеження його прав. Про те, що заявниця потерпає від протиправних дій чоловіка, свідчить також психологічний висновок складений психологом в результаті звернення до ГО. Підтвердила, що доказів про те, що ОСОБА_1 телефонує, здійснює переписки чи листування із заявницею, переслідує, розшукує особисто чи через третіх осіб не має. Також відсутні докази, що останній перешкоджає доступу дружині до власного помешкання чи іншого майна. Однак, так як заявниця відчуває страх, побоювання за власну безпеку заяву слід задовольнити та видати обмежувальний припис.

Представник заявника ОСОБА_2 просив заяву задовольнити з підстав викладених у такій.

Заінтересована особа ОСОБА_1 заперечив обставини викладені у заяві, вказав, що підстави для видачі обмежувального припису відсутні. Між ним та дружиною останнім часом дійсно виникають непорозуміння, однак, він не вчиняє домашнього насильства щодо неї. При цьому, справа про адміністративне правопорушення судом була закрита через відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, так само як і кримінальне провадження. Однак, за апеляційними скаргами дружини, кінцеві рішення на даний час не прийняті. Вказав, що доводи дружини є емоційними, необґрунтованими. Йому відомо, що остання наразі проживає з мамою, однак, це її воля, перешкод у користуванні спільним будинком він не чинить, вона приходить в будь-який час, до неї він не телефонує, не веде листування, не переслідує її. Вважає, що звернення до суду із заявою є способом збирання додаткових доказів у справах за позовами про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя. Просив у задоволенні заяви відмовити.

Представник ОСОБА_1 повністю заперечив доводи викладені у заяві, вважає такі необґрунтовані, не доведені жодними доказами. Також вказав, що доводи з приводу постійного вживання ОСОБА_1 алкоголю є надуманими, не підтверджені жодними фактичними даними. З аудіозапису дослідженого в судовому засіданні не здобуто даних, що ОСОБА_1 міг вчиняти домашнє насильство 14.04.2024. Останній у будинку не змінював замки, не виганяв з дому заявницю. Будь-яких дій, з приводу котрих, на думку ОСОБА_1 слід обмежити права його довірителя, не вчиняв. Просив у задоволенні заяви відмовити.

Суд, вислухавши пояснення сторін, покази свідків, дослідивши та оцінивши здобуті й перевірені в судовому засіданні докази в їх сукупності, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, встановив наступне.

ОСОБА_1 та ОСОБА_1 є чоловіком та дружиною.

ОСОБА_1 та ОСОБА_1 володіють на праві спільної власності будинком у АДРЕСА_1 , де зареєстровано їхнє місце проживання, у котрому вони спільно проживали до 29.12.2023.

З 29.12.2023 ОСОБА_1 постійно проживає у АДРЕСА_2 , періодично прибуває до будинку за місцем реєстрації.

03.03.2024 щодо ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення згідно котрого 28.12.2023 виражався до дружини нецензурними словами, чим вчинив домашнє насильство психологічного характеру.

11.01.2024 розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні за заявою ОСОБА_1 за фактом вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

Після 28.12.2023, коли мала місце подія домашнього насильства, ОСОБА_1 до органів поліції із заявами не зверталася.

Зважаючи на викладене, суд враховує наступне.

Відповідно до правил п. 1 ч. 1 ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Згідно з пунктами 3, 14, 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Серед діянь, шо підпадають під визначення домашнього насильства, законодавець виокремлює психологічне насильство, економічне та фізичне насильство.

Так, під психологічним насильством розуміється форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Економічним насильством законодавець визнав - форму домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру

Фізичне насильство форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Пунктом 1, ч.2 ст. 3 вищевказаного закону передбачено, що дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб, як подружжя.

При цьому п. 12. ч.1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що протидія домашньому насильству - система заходів, що здійснюються органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями, а також громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, та спрямовані на припинення домашнього насильства, надання допомоги та захисту постраждалій особі, відшкодування їй завданої шкоди, а також на належне розслідування випадків домашнього насильства, притягнення до відповідальності кривдників та зміну їхньої поведінки

До спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника (п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

За пунктом 7 ч. 1 ст. 1 цього Закону обмежувальним приписом стосовно кривдника є встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно з ч. 3 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків, що відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 1 цього Закону є оцінюванням вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи.

При встановленні фактичних обставин справи, судом у судовому засіданні досліджено наступні докази, на підставі котрих встановлено наступне..

Як вбачається з Акту фактичного проживання №2 від 12.02.2024 складеного ОСББ «Леви міста» ОСОБА_1 з 29.12.2023 по 02.01.2024 та 12.01.2024 фактично проживає в АДРЕСА_2 (а. с. 5).

Згідно зі світлокопією паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого 08.04.2005, та картки фізичної особи платника податків встановлено, що ОСОБА_1 має громадянство України та народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , та їй присвоєно ідентифікаційний номер НОМЕР_2 (а. с. 6, 7).

Згідно з Довідкою №35 від 13.02.2024 встановлено, що 02.02.2024 ОСОБА_1 зверталася до ГО Центр «Жіночі перспективи» за допомогою від домашнього насильства та отримала правничу та психологічну допомогу, за результатами чого було складено висновок психолога, за даними котрого остання проявляє значне зниження рівня якості життя через втому, фізичний дискомфорт, апатію, депресивні думки внаслідок домашнього насильства (а. с. 8, 9).

З копії витягу з ЄРДР встановлено, що 11.01.2024 розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000010 за заявою ОСОБА_1 за фактом спричинення їй тілесних ушкоджень невідомою особою 28.12.2023 у АДРЕСА_1 , за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 125 КК України (а. с. 11).

Згідно з копією Консультаційного висновку спеціаліста від 29.12.2023 та результатів рентгенологічного обстеження № 104232 встановлено, що ОСОБА_1 звернулася за допомогою внаслідок кримінальної травми у виді поверхневої травми волосистої частини голови, забою, гематоми м/тканин лобної ділянки зліва, кістково травматичних змін не виявлено (а. с. 12, 13).

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 763138 від 03.03.2024 вбачається, що 28.12.2023 в АДРЕСА_1 ОСОБА_1 виражався до дружини нецензурними словами. чим вчинив домашнє насильство психологічного характеру, дії кваліфіковано за ч.1 ст. 173-1 КУпАП. Потерпілою визнано ОСОБА_1 (а. с. 14).

Згідно листів ЛРУП№2 ГУНП у Львівській області № Г-185/40/02/06/24 від 21.03.2024, Секретаріату Уповноваженого ВРУ з прав людини № 14122-4/10-8035.3/24/44.4 від 07.03.2024, Департаменту соціального захисту населення Львівської ОДА № 20-2848/0/24 від 28.03.2024 вбачається, що ОСОБА_1 зверталася до таких з приводу ймовірного вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства, за результатами вирішення чого до поліцейського вжито заходів дисциплінарного впливу (а. с. 15-18).

З виписок із медичної карти амбулаторного хворого, консультаційного висновку спеціаліста, виписок з медичної карти стаціонарного хворого № 6838, 6595, 6046, 6370, 168, 502, 6838 встановлено, що ОСОБА_1 знаходилася на лікуванні у зв`язку із хворобою (а. с. 19-29).

Як вбачається із характеристики виданої Солонківською сільською радою 11.03.2024 ОСОБА_1 є депутатом органу місцевого самоврядування, характеризується позитивно (а. с. 41).

Згідно з ухвалами судді Франківського районного суду м. Львова від 20.03.2024, 31.01.2024 встановлено, що відкрито провадження у цивільних справах за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, та про поділ майна подружжя (а. с. 42)

З копії постанови Пустомитівського районного суду від 26.03.2024 встановлено, що провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 173-2 КУпАП закрито за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення (а. с. 45-46).

Згідно з копією постанови про закриття кримінального провадження від 26.01.2024 вбачається, що кримінальне провадження № 0000010 за заявою ОСОБА_1 за фактом спричинення їй тілесних ушкоджень невідомою особою 28.12.2023 у АДРЕСА_1 , за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 125 КК України закрито на підставіп.2 ч.1 ст. 284 КПК України у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення (а. с. 47-50)

Згідно з копією ухвали Львівського апеляційного суду від 03.04.2024 вбачається, що постанову про закриття кримінального провадження № 0000010 скасовано, а матеріали скеровано для проведення дізнання (а. с. 51)

З огляду на вищевикладене, суд оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів з точки зору належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку у їх сукупності, перевірячи наявність підстав для видачі обмежувального припису встановив, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінив ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

З огляду на судову практику, викладену у постановах Верховного Суду: від 21 листопада 2018 року у справі № 756/2072/18 (провадження № 61-19328св18), від 09 грудня 2019 року у справі № 756/11732/18 (провадження № 61-49077св18), суд погоджується, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Крім того, обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Аналогічного висновку дійшов ВС в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 05 вересня 2019 року у справі № 756/3859/19 (провадження № 61-11564св19).

Таким чином, при вирішенні заяви, суд бере до уваги, що 28.12.2023 між ОСОБА_1 та її чоловіком ОСОБА_1 виник конфлікт з приводу можливої подружньої зради останнього, після котрого заявниця переїхала для проживання до своєї матері у АДРЕСА_2 , зверталася до працівників поліції з приводу спричинення їй тілесних ушкоджень та вчинення щодо неї домашнього насильства.

На даний час кінцеві рішення у справі про адміністративне правопорушення та кримінальному провадженні не прийнято.

При цьому, встановлюючи обставини вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства, заслуговує на увагу той факт, що органами поліції за результатами розгляду звернень заявниці було складено протокол про адміністративне правопорушення, згідно котрого засвідчено, що 28.12.2023 щодо неї останнім було вчинено психологічне насильство, у виді нецензурних висловлювань без будь яких наслідків, попри те, що Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що такі дії або бездіяльність мають викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Інших випадків, вчинення щодо ОСОБА_1 домашнього насильства після 28.12.2023, судом не встановлено, при цьому остання в судовому засіданні підтвердила, що це був єдиний випадок, коли вона зверталася до правоохоронних органів.

Щодо обставин, котрі могли мати місце 14.04.2024, та котрі заявниця вважає діями, пов`язаними з домашнім насильством психологічного характеру, то суд, при дослідженні звукозапису, відтвореного ОСОБА_1 в судовому засіданні, не здобув жодних даних, котрі б вказували, що ОСОБА_1 застосовувалися словесні образи, погрози, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення дружини, а її спілкування не свідчило про прояви страху, оскільки розмова зводилася до з`ясування сімейних стосунків.

При цьому, суд зважає на пояснення ОСОБА_1 , котра підтвердила, що на даний час звернулася до суду із заявою про розлучення та поділ майна, від чоловіка проживає окремо, з останнім не спілкується, він до неї не телефонує, не пише, знає де вона проживає, а вона не вживала заходів, щодо приховування свого місця проживання, він її не переслідує, а із заявою звернулася так як хоче повернутися до спільного будинку, для подальшого проживання, а можливо вжиті заходи надаватимуть їй відчуття безпеки.

З огляду на це, в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження доводи заявника про вірогідність продовження вчинення домашнього насильства, оскільки з моменту останньої події пройшло більше 4 місяців, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Таким чином, суд, встановивши, що заявник ОСОБА_1 28.12.2023 могла піддавалася домашньому насильству зі сторони ОСОБА_1 у формі психологічного насильства, котрий міг нецензурно висловлюватися, однак, так як його прояви є адміністративно та кримінально карними, а наразі рішення у таких провадженнях не прийнято, останнього до відповідальності не притягнуто, тому відсутні підстави стверджувати, що було вчинено домашнє насильство, однак, зважаючи на наявність адміністративного провадження за ч.1 ст. 172-3 КУпАП, оцінивши ризики продовження в майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві, приходить до переконання про недоведеність необхідності обмеження прав заінтересованої особи.

Разом з тим, беручи до уваги, що заявник не надала жодних доказів, що ОСОБА_1 вчиняє дії пов`язані з домашнім насильством поза межами місця її проживання, на роботі, в лікувальних установах, місцях дозвілля чи інших громадських місцях тощо, із застосуванням засобів зв`язку, зокрема, що він їй телефонує, веде листування чи в інший спосіб контактує, особисто або через третіх осіб її розшукує чи переслідує, йому відоме місце її проживання, котре вона не приховує, а тому підстав для застосування заходів: заборонити вести листування, телефонні переговори з заявницею або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб; заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати її, якщо вона за власним бажанням перебуватиме у місці невідомому кривднику, переслідувати та в будь-який спосіб спілкуватися з нею, заборонити наближатися на відстань менше 10 м до постраждалої особи, суд не знайшов.

Що стосується, заходу зобов`язати усунути і не чинити перешкоди у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи, то суд звертає увагу, що ч.2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», передбачена можливість усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи, тоді як вимога не чинити перешкоди не може розглядатися в порядку окремого провадження, а підлягає доведенню в позовному.

При цьому, жодних доказів, про те, яким саме майном перешкоджає користуватися ОСОБА_1 заявниці, дії якого характеру вживає з цією метою, остання не навела, а тому не довела ці обставини.

З огляду на вищевикладене, суд прийшов до переконання щодо відсутності підстав для задоволення заяви про застосування обмежувального припису.

Згідно з ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, відносяться на рахунок держави.

На підставі ст. ст. 294, 350-1, 350-2, 350-5, 350-6 ЦПК України, Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», керуючись ст. ст. ст. ст. 258, 259, 263-265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, суд,

ухвалив:

у задоволенні заяви ОСОБА_1 , за участі заінтересованої особи ОСОБА_1 , про видачу обмежувального припису відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 13 травня 2024 року.

Учасники справи:

Заявник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ;

Заінтересована особа: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Головуюча Сабара Л.В.