Справа № 522/1572/22
Провадження№ 2/522/2283/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 травня 2024 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Федчишеної Т. Ю.,

за участі секретаря судового засідання Глущенко Т. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя шляхом стягнення грошової компенсації,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя шляхом стягнення грошової компенсації за частку у спільному майні.

На обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 08.08.2008 сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано на підставі заочного рішення Київського районного суду м. Одеси від 01.04.2021. Під час перебування у шлюбі сторонами придбано, зокрема, транспортний засіб марки «Toyota Sequoia», 2008 року випуску, який зареєстровано на позивача. Після фактичного припинення шлюбних відносин відповідач, за власною ініціативою, з метою створення перешкод та ускладнення можливості поділу спільного сумісного майна подружжя, набутого за спільні кошти та в період шлюбу, на підставі договору купівлі - продажу 5152/2020/2196881 ТЗ від 11.09.2020 здійснив відчуження транспортного засобу марки «Toyota Sequoia», кузов № НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , білого кольору, на користь свого батька ОСОБА_3 Транспортний засіб перереєстровано на нового власника 11.09.2020. Зазначає, що з договору купівлі - продажу слідує, що вартість транспортного засобу визначена в розмірі 40 000 грн, а договір підписаний ОСОБА_2 на підставі довіреності, виданої нею відповідачу 17.11.2017, тобто у період, коли сторони проживали як сім`я. Проте, після припинення шлюбних відносин, тобто станом на 11.09.2020, вона не надавала ні усної, ні письмової згоди на відчуження спільного автомобіля. Станом на даний час відповідач використовує вищевказаний транспортний засіб у власних інтересах, пропонує послуги оренди, продажу та ремонту кемперів та зазначає в соціальних мережах, що є засновником цього бізнесу, чим підтверджується те, що переоформлення транспортного засобу здійснено не в інтересах сім`ї або в її інтересах, як власника автомобіля, а для задоволення власних потреб відповідача.

Посилаючись на те, що відповідач добровільно не бажає виплатити їй грошову компенсацію за частку у спільному майні подружжя, просить стягнути з ОСОБА_2 на її користь грошову компенсацію у розмірі 357 340 грн, що становить 1/2 частину вартості автомобіля марки «Toyota Sequoia», 2008 року випуску, та вирішити питання про судові витрати.

У відзиві на позовну заяву ОСОБА_2 не заперечував щодо належності спірного транспортного засобу до спільного майна подружжя, однак проти задоволення позову заперечував, зазначив, що автомобіль було відчужено в період фактичних сімейних відносин сторін та до розірвання шлюбу. Згода на відчуження автомобіля була висловлена позивачем шляхом видачі нею довіреності на ім`я відповідача, якою позивач уповноважила відповідача розпоряджатися всім майном, яке є власністю позивача, без виключення, тобто й її часткою у спірному автомобілі. Таку довіреність позивач не відкликала, що свідчить про наявність згоди на відчуження майна, яке їй належить, в тому числі і спірного автомобіля. Також указує, що за мовчазної згоди позивача грошові кошти, що отримані від відчуження автомобіля, були витрачені колишнім подружжям в інтересах сім`ї, і на час звернення до суду з позовом їх немає.

Також відповідач вважає, що позивачем обрано неефективний спосіб захисту, оскільки вважаючи, що відчуження спірного автомобіля відбулося без її згоди, вона б мала звернутися до суду з позовом не про поділ майна подружжя, а про визнання договору про відчуження транспортного засобу недійсним.

Також відповідач заперечував щодо доводів позивача про використання ним спірного автомобіля у його власних бізнес-інтересах, посилаючись на те, що роздруківка світлин із соціальної мережі, на яких зображено автомобіль, не є належним доказом використання його відповідачем.

Крім того, відповідач вважає, що висновок автотоварознавчої експертизи колісного транспортного засобу № 259-21 від 30.10.2021, наданий позивачем на підтвердження вартості транспортного засобу, не є належним доказом ринкової вартості спірного автомобіля, оскільки дослідження проведено з порушенням порядку проведення таких досліджень, а саме експертом не встановлено пробіг об`єкта оцінки, не врахованого його фактичний технічний стан, комплектність, укомплектованість. Також експерт не вжив заходів щодо повідомлення відповідача та особи, яка на цей час є власником спірного автомобіля, про день, час та місце проведення дослідження. Експерт визначив ринкову вартість спірного автомобіля без його огляду за відсутності обґрунтування неможливості надання об`єкта дослідження на огляд.

У відповіді на відзив ОСОБА_1 посилалася на необґрунтованість доводів відповідача та зазначила, що довіреність на розпорядження автомобілем була видана нею ОСОБА_2 ще 17.11.2017, тоді як фактичні шлюбні відносини між сторонами були припинені у 2019 році і станом на 11.09.2020 між ними існував спір не тільки про розірвання шлюбу, а й про поділ майна, про який домовлялись сторони, та на той час поділу підлягав спірний автомобіль та квартира, яку відповідач продав також без її згоди. Щодо вартості автомобіля зазначила, що така вартість, яка встановлена на підставі висновку експерта, доданого нею до позовної заяви, на даний час не є актуальною, а середньоринкова вартість спірного автомобіля станом на 23.01.2023 складає 959 940 грн, що підтверджується висновком експертного транспортно-товарознавчого дослідження колісного транспортного засобу «Toyota Sequoia» № 12-23 від 23.01.2023. При цьому зазначає, що у випадку відчуження майна подружжя проти волі іншого подружжя та у зв`язку з неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визнанню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи, що є гарантією справедливої сатисфакції особі, у зв`язку з припиненням її права на спільне майно. Також позивач вважала доводи відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву щодо способу захисту порушеного права необґрунтованими.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 10.03.2023 здійснено повернення до стадії підготовчого провадження.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 25.05.2023 прийнято заяву ОСОБА_1 про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до якої позивач просила стягнути з відповідача на свою користь 479 970 грн, що становить 1/2 частину вартості автомобіля марки «Toyota Sequoia», 2008 року випуску, встановленої на підставі експертного дослідження від 23.01.2023.

Представники сторін у судовому засіданні 26.03.2023 виступили із вступними словами.

Представник позивача - адвокат Заяць К. В. просив позов задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача 479 970 грн як компенсацію вартості її частки у спільному майні колишнього подружжя.

Представник відповідача - адвокат Судаков В. В. проти задоволення позову заперечував з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Сторони у судове засідання 02.05.2024 не з`явилися, були повідомлені належним чином про дату, час та місце розгляду справи.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Заяць К. В. подав заяву про проведення судового засідання за відсутності представника позивача, зазначив, що позивач позов підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача - адвокат Судаков В. В. подав заяву про проведення судового засідання та ухвалення судового рішення у справі за його відсутності.

Згідно з ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

З 08 серпня 2008 року сторони у справі перебували між собою у зареєстрованому шлюбі, який розірвано на підставі заочного рішення Київського районного суду м. Одеси від 01.04.2021.

Під час перебування у шлюбі ними придбано транспортний засіб марки «Toyota Sequoia», 2008 року випуску, що не заперечується сторонами. Указаний автомобіль 04.07.2015 зареєстровано на позивача.

Під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, а саме 11.09.2020, транспортний засіб марки «Toyota Sequoia», 2008 року випуску, відчужено на користь ОСОБА_3 та перереєстровано на останнього 11.09.2020.

Підставою для реєстрації указаного транспортного засобу за ОСОБА_3 став договір купівлі-продажу 5152/2020/2196881 від 11.09.2020.

Як слідує із договору купівлі-продажу транспортного засобу 5152/2020/2196881 від 11.09.2020, він укладений між ОСОБА_1 в особі ОСОБА_2 , який діє на підставі доручення (продавець) та ОСОБА_3 (покупець). Відповідно до договору, продавець зобов`язався передати у власність покупцеві транспортний засіб марки «Toyota Sequoia», колір білий, VIN НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 . Ціна транспортного засобу складає 40 000 грн.

Відповідно до довіреності, виданої ОСОБА_1 , посвідченої приватним нотаріусом Одеського нотаріального округу Харитонюк Т. А. 17.11.2017 та зареєстрованої в реєстрі за № 1773, ОСОБА_1 уповноважила ОСОБА_2 представляти її інтереси в будь-яких установах, підприємствах та організаціях, незалежно від їх організаційної форми та підпорядкованості, з питань, які будуть стосуватися експлуатації та розпорядження від її імені та в її інтересах (з правом продажу за ціну та на умовах на свій розсуд, міни, страхування, здачі в оренду, позички (передачі в безоплатне користування) тощо) належним їй на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , виданого 04.07.2015 Центром ДАІ 5102, дата першої реєстрації 14.10.2010, автомобілем марки Toyota, модель Sequoia, 2008 року випуску, тип легковий універсал В, шасі (кузов, рама) № НОМЕР_1 , реєстраційний № НОМЕР_2 , зареєстрований 04.07.2015 Центром ДАІ 5102, дата першої реєстрації 14.10.2010. Довіреність видана з правом передоручення повноважень третім особам строком на три роки та дійсна до 17 листопада 2020 року.

Відповідно до статті 60 Сімейного кодексу України (далі - СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою (частина перша статті 65 СК України).

Відповідно до частини першої статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно з частинами першою, другою статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Частинами першою, четвертою статті 71 СК України передбачено, що майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Згідно із частинами другою та третьою статті 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

За вимогами частин першої, другої статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України від 27 квітня 2016 року у справі № 6-486цс16, у випадку коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

У разі якщо сторона договору або інша особа (зацікавлена особа) хоче отримати еквівалент вартості майна, яке було відчужено без її згоди, вона має право подати позов про стягнення компенсації в розмірі частки відчуженого спільного майна, що є ефективним способом захисту без визнання правочину недійсним та застосування реституції. У цьому випадку важливим є встановлення ринкової вартості спільного майна, яке було відчужено, на час вирішення спору (така вартість може не бути тотожною ціні, за якою майно було відчужене).

Відповідно до положень частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 указувала на те, що спірний транспортний засіб відчужено відповідачем без її згоди, після фактичного припинення між сторонами шлюбних відносин.

Разом з тим, як слідує з матеріалів справи, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 08.08.2008 до 01.04.2021.

Під час перебування у шлюбі подружжям ОСОБА_4 придбано транспортний засіб «Toyota Sequoia», 2008 року випуску, який зареєстровано на позивача.

Відповідно до листа ТСЦ 5152 РСЦ ГСЦ МВС в Одеській області 11.09.2020 указаний транспортний засіб перереєстровано на нового власника на підставі договору купівлі-продажу транспортного засобу 5152/2020/2196881 від 11.09.2020.

Отже, виходячи з дати розірвання шлюбу між сторонами, спірний автомобіль був відчужений від імені позивача на користь третьої особи у період перебування сторін у шлюбі. При цьому, посилання позивача на те, що станом на дату відчуження транспортного засобу сторони припинили шлюбні відносини, не підтверджено належними та допустимими доказами, а подання позову про розірвання шлюбу у вересні 2020 року не може достеменно свідчити про відчуження автомобіля без відома та проти волі позивача.

Більше того, як слідує з договору купівлі-продажу, відчуження транспортного засобу було здійснено від імені позивача, як титульного власника, на підставі виданої нею на ім`я відповідача довіреності від 17.11.2017 на розпорядження від її імені та в її інтересах (з правом продажу за ціну та на умовах на свій розсуд, міни, страхування, здачі в оренду, позички (передачі в безоплатне користування) тощо) належним їй на підставі свідоцтва про реєстрацію спірним транспортним засобом. Довіреність видана строком на три роки та дійсна до 17 листопада 2020 року.

Отже, доводи позивача про те, що відповідач відчужив спільне майно без її згоди є необґрунтованими. При цьому, доказів про те, що довіреність, видана нею 17.11.2020, станом на день укладення договору купівлі-продажу була нечинною чи скасована позивачем, матеріали справи не містять. Представник позивача у судовому засіданні зазначив, що така довіреність не скасовувалася позивачем.

Відтак, з огляду на наведене, правові підстави для задоволення позову відсутні.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем, слід залишити за нею.

Керуючись ст. ст. 5, 13, 76-82, 141, 258, 259, 264, 265, 273, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя шляхом стягнення грошової компенсації відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_1 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_5 , АДРЕСА_2

Повне судове рішення складено 16.05.2024.

Суддя Тетяна ФЕДЧИШЕНА