Номер провадження: 22-ц/813/4289/24
Головуючий у першій інстанції Бобуйок І.А.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.11.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Комлевої О.С.,

Сєвєрової Є.С.,

за участю:

секретаря Козлової В.А.,

представника ГУНПУ Білоуса Р.В.,

представника ОСОБА_1 і ОСОБА_2 адвоката Чістікової О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Головного управління Національної поліції України в Одеській області Білоуса Романа Васильовича на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 11 січня 2024 року, ухваленого під головуванням судді Бобуйок І.А., у цивільній справі за позовною заявою Головного управління Національної поліції в Одеській області до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про виселення з гуртожитку,

встановив:

19.10.2018 року ГУНП в Одеській області звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про виселення з гуртожитку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , кімнати №№ НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 , без надання іншого житлового приміщення.

Також позивач просив стягнути з відповідачів судовий збір у розмірі 1 762,00 грн.

Позовні вимоги були обгрунтовані тим, що позивач є балансоутримувачем спірного нерухомого майна.

З 19.09.1996 року до 13.08.2012 року ОСОБА_3 проходив службу в органах внутрішніх справ на посаді командира відділення по охороні адмінбудинків та складу озброєння УМВС України в Одеській області.

20.08.2012 року наказом ГУМВС України в Одеській області №425 о/с ОСОБА_3 виключено зі списків особового складу в зв`язку зі смертю.

За життя ОСОБА_3 мешкав в гуртожитку за адресою: АДРЕСА_3 .

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 08.08.2023 року у справі №521/17673/20 було задоволено позовну заяву ОСОБА_1 до ГУНП в Одеській області та встановлено факт проживання однією сім`єю без шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . Вказане рішення набрало законної сили (а.с.134-137).

З 15.06.2011 року, ОСОБА_1 , а з 16.05.2012 року і її син ОСОБА_2 зареєстровані в гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 , а фактично проживають в гуртожитку за адресою: АДРЕСА_3 . Зазначені обставини підтверджуються довідкою №40 (виписки з домової книги про склад сім`ї та прописки).

12.03.2018 року ОСОБА_1 звернулася із заявою до Голови комісії з розподілу житлової площі в гуртожитках ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 про надання її ордеру на жиле приміщення в гуртожитку по АДРЕСА_3 .

Підставою для видачі ордеру вона зазначила, що проживала однією сім`єю з ОСОБА_3 за його життя, в гуртожитку по АДРЕСА_1 , в кімнатах №№ НОМЕР_1 , 25.

23.03.2018 року на засіданні комісії з розподілу житлової площі в гуртожитках ГУНП в Одеській області, прийнято рішення про відмову у видачі ордера ОСОБА_1 , ОСОБА_2 з подальшим виселенням з гуртожитку, розташованого по АДРЕСА_3 .

26.03.2018 року ОСОБА_1 був надісланий лист з ГУНП в Одеській області за реєстраційним №25/291, про відмову у видачі ордеру на житлову площу (кімнати №№ НОМЕР_1 , АДРЕСА_4 ) та запропоновано звільнити кімнати і виселитися з гуртожитку, із попередженням що у разі не звільнення кімнат ГУНП в Одеській області розпочне процедуру примусового звільнення (а.с.8).

В подальшому, повторні листи від 03.04.2018 року за №25/291-П та від 17.05.2018 року за №25/П-22 з вимогою про добровільне виселення вручалися ОСОБА_1 (а.с.9-10).

Посилаючись на те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не є членами сім`ї померлого працівника поліції ОСОБА_3 та незаконно займають вказані кімнати в гуртожитку, в той час як зареєстровані в іншому гуртожитку, позивач просив задовольнити його вимоги.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 11.01.2024 року у задоволенні позову ГУНП в Одеській області було відмовлено (а.с.170-173).

В апеляційній скарзі ГУНП в Одеській області ставить питання про скасування рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 11.01.2024 року, ухвалення нового судового рішення, яким позовні вимоги задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права (а.с.176-179).

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Вирішуючи питання про слухання справи у відкритому судовому засіданні, за участю представника ГУНП в Одеській області - Білоуса Р.В. і представника ОСОБА_1 і ОСОБА_2 адвоката Чістікової О.Ю., та у відсутність інших учасників справи, колегія суддіввиходить із того, що всі учасники справи належним чином були повідомлені про час і місце судового засідання (а.с.222-226).

У зв`язку з цим, колегія суддів зазначає, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція), кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).

При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, ЄСПЛ в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції.

Також слід зазначити, що відповідно до ст. 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» у період воєнного стану не можуть бути припинені повноваження Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, а також судів, органів прокуратури України, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, та органів, підрозділи яких здійснюють контррозвідувальну діяльність. Згідно зі ст. 12-2 вказаного Закону в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені. Згідно зі ст. 26 вказаного Закону правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється. Явка сторони до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою, а тому перешкоди для розгляду справи в даному випадку відсутні.

На підставі викладеного, а також враховуючи, що в своїх рішеннях ЄСПЛ наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, колегія суддів вирішила слухати справу у відкритому судовому засіданні, за участю з`явившивхся учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що спірне житлове приміщення надавалось ОСОБА_3 та членам його сім`ї як службове житло, у зв`язку із проходженням служби в органах внутрішніх справ, та посилаючись на те, що ОСОБА_3 перебував на службі більше 10 років, того члени його сім`ї не можуть бути виселені без надання іншого житлового приміщення (а.с.170-173).

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступні обставини.

Змістом ч.ч.1,2 ст. 64 ЖК України, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Відповідно до ст.118 ЖК України, службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті народних депутатів. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири.

Згідно ст. 124 ЖК України, робітники і службовці, що припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, а також громадяни, які виключені з членів колгоспу або вийшли з колгоспу за власним бажанням, підлягають виселенню з службового жилого приміщення з усіма особами, які з ними проживають, без надання іншого жилого приміщення.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 проходив службу в органах внутрішніх справ на посаді командира відділення по охороні адмінбудинків та складу озброєння УМВС України в Одеській області.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер (а.с.20).

За життя ОСОБА_3 мешкав у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідачка ОСОБА_1 з 15.06.2011 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.15). Відповідач ОСОБА_2 зареєстрований за тією ж адресою з 16.05.2012 року (а.с.18).

Більше того, 01.01.2015 року між позивачкою ОСОБА_1 та полком патрульної служби ОМУ ГУ МВС України в Одеській області був укладений договір найму жилого приміщення по АДРЕСА_1 (а.с.21-24). У вказаному договорі найму жилого приміщення також вказаний член сім`ї ОСОБА_1 ОСОБА_2 .

Оскільки даний договір найму жилого приміщення не розірваний до теперішнього часу, то слід дійти висновку, що відповідачі ОСОБА_1 і ОСОБА_2 зберігають право на проживання в іншому жилому приміщенні по АДРЕСА_5 і не мають права проживати в жилому приміщенні по АДРЕСА_1 .

Також слід зазначити, що в провадженні Малиновського районного суду перебувало цивільне провадження за позовною заявою ОСОБА_1 до ГУНП УМВС в Одеській області, третя особа ОСОБА_2 , про встановлення факту приживання однією сім`єю, про визнання права користування житловим приміщенням, яка ухвалою того ж суду від 17 березня 2020 року за заявою позивачки ОСОБА_1 була залишена без розгляду (а.с.82-83).

Саме до розгляду даної цивільної справи, провадження у цій справі зупинялось фактично майже на 2 роки (а.с. 45, 90).

Також слід зазначити, 12.03.2018 року ОСОБА_1 зверталася із заявою до Голови комісії з розподілу житлової площі у гуртожитках ГУНП в Одеській області про надання їй ордеру на жиле приміщення у АДРЕСА_6 , посилаючись на те, що проживала разом із ОСОБА_3 однією сім`єю.

Однак, 23.03.2018 року ГУНП в Одеській області було відмовлено у видачі ордера ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з наступним виселенням відповідачів із вказаного житлового приміщення, без надання іншого приміщення (а.с.8).

У встановленому законом порядку ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відмову у видачі ордеру на користування спірним житловим приміщенням не спростували.

Крім того, як було вказано вище, рішенням Київського районного суду м. Одеси від 08.08.2023 року у справі №521/17673/20 було задоволено позовну заяву ОСОБА_1 до ГУНП в Одеській області та встановлено факт проживання однією сім`єю без шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . Вказане рішення набрало законної сили (а.с.134-137).

Проте, зазначені обставини зовсім не дають права відповідачам ОСОБА_1 і ОСОБА_2 на проживання в кімнатах №№ НОМЕР_1 , АДРЕСА_4 .

Дійсно, ст. 125 ЖК України визначено, що не може бути виселено без надання іншого жилого приміщення у випадках, зазначених у ст.124 цього Кодексу, зокрема, осіб, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації, що надали їм службове жиле приміщення, не менш як десять років.

Проте, враховуючи, що на час смерті ОСОБА_3 і на даний час відповідачі були і є зареєстровані за іншою адресою і зберігають там своє право на проживання, що підтверджується матеріалами справи, та про що було вказано вище, останнім не може бути надано право користування спірним житловим приміщенням.

За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про відмову у позові про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням без надання іншого житлового приміщення.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги надав суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог, заперечень проти оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга ГУНП в Одеській області підлягає задоволенню, рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 10.01.2024 року скасуванню, з прийняттям постанови про задоволення позовних вимог ГУНП в Одеській області до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про їх виселення без надання іншого житлового приміщення.

Відповідно до ч. 1, п.п.1-3 ч.2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Так, враховуючи, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі з відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 слід стягнути на користь ГУНП в Одеській області в рівних частках судовий збір за розгляд справи у суді першої інстанції в розмірі 1 762,00 грн. (а.с.1) та за подачу апеляційної скарги у розмірі 2 643,00 грн. (а.с.197), а всього 4 405,00 грн., по 2 202,50 грн. з кожного, як того вимагає ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 141, 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, п. 4 ч.1 ст. 376, ст.ст. 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу представника Головного управління Національної поліції в Одеській області - Білоуса Романа Васильовича задовольнити.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 11 січня 2024 року скасувати.

Прийняти постанову, якою позовну заяву Головного управління Національної поліції в Одеській області до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про виселення з гуртожитку, задовольнити.

Виселити ОСОБА_1 . РНОКПП: НОМЕР_2 . та ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 . з гуртожитку, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , без надання іншого житлового приміщення.

Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 . та ОСОБА_2 . РНОКПП: НОМЕР_3 . на користь Головного управління Національної поліції в Одеській області, , в рівних частках судовий збір у загальному розмірі 4 405,00 грн. (чотири тисячі чотириста п`ять гривень 00 копійок), по 2 202,50 грн.(дві тисячі двісті дві гривні 50 копійок) з кожного.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

У зв`язку з перебуванням судді Комлевої О.С. на лікарняному, повне судове рішення складено 25.11.2024 року.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

О.С. Комлева

Є.С. Сєвєрова