Житомирський апеляційний суд
Справа №295/7762/16-ц Головуючий у 1-й інст. Полонець С. М.
Категорія 39 Доповідач Талько О. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2024 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді: Талько О.Б.,

суддів: Шевчук А.М., Коломієць О.С.,

за участю секретаря Антоневської В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу № 295/7762/16-ц за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - адвоката Поліщук Тетяни Олександрівни, на заочне рішення Богунського районного суду м. Житомира від 02 серпня 2016 року, ухвалене під головуванням судді Полонця С.М.,-

ВСТАНОВИВ:

У травні 2016 року позивачі звернулися до суду з даним позовом, в якому зазначили, що 20 жовтня 2014 року між ними та відповідачем було укладено договір позики, згідно з яким відповідач отримав від них позику в розмірі 230000 грн., зі строком повернення до 21 листопада 2014 року. На підтвердження отримання позики відповідачем складено розписку про отримання грошових коштів.

Вказують, що ОСОБА_3 повернув лише 50000 грн, а решту боргу відмовляється сплачувати.

Таким чином, просили стягнути із ОСОБА_3 : на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики у розмірі 30000 грн., інфляційні нарахування у сумі 16560 грн. за період з 21 листопада 2014 року по 1 червня 2016 року, та 3% річних за вказаний період в розмірі 1378 грн. 36 коп; на користь ОСОБА_1 150000 грн. основного боргу, 82050 грн. інфляційних нарахувань та 3 % річних у розмірі 7080 грн. 82 коп.

Заочним рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 2 серпня 2016 року позов задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 20 жовтня 2014 року в розмірі 239882 грн. 87 коп.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики від 20 жовтня 2014 року в розмірі 48088 грн. 77 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат між сторонами.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 адвокат Поліщук Т.О., посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що жодного виклику у судове засідання у цій справі на адресу відповідача не надходило. Про розгляд даної справи та про ухвалення заочного рішення він дізнався після отримання судового рішення. За таких обставин оскаржуване рішення ухвалено з грубими порушеннями норм матеріального та процесуального права, а тому є незаконним та підлягає скасуванню.

Посилання суду на те, що відповідач належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, не підтверджується матеріалами справи, оскільки докази про вручення йому судових повісток відсутні.

Стверджує, що ОСОБА_3 не підписував договір позики та жодних коштів від позивачів не отримував. Так, на а.с. 4-5 міститься ксерокопія договору позики, який не завірений належним чином та в якому позикодавцем зазначені дві особи ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , однак не конкретизовано, яку саме суму коштів він отримав від кожного з них. Натомість дані щодо позикодавця ОСОБА_2 дописані. Окрім того, ксерокопія договору, яка міститься на а.с. 129-130, суттєво відрізняється від договору на а.с. 4-5. Договір позики не відповідає нормам ст. 638 ЦК України, оскільки не визначено, хто і в якому розмірі передає кошти. Також надано ксерокопію розписки на підтвердження нібито отримання коштів, хоча відповідна розписка має бути в оригіналі, оскільки після виконання зобов`язання оригінал має бути повернутий позичальнику.

Позивачами зазначено, що відповідач повернув частину коштів у розмірі 50000 грн, однак жодних доказів цього не надано. Позивачі не вказують, кому саме з позикодавців були повернуті кошти та яким чином. Представником позивачів не надавалися оригінали договору позики, розписки та претензії, тому рішення ухвалено на підставі недопустимих доказів.

У поданих відзивах на апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_1 просять апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення без змін.

Зокрема, ОСОБА_2 зазначає, що докази, які містяться у матеріалах справи, спростовують твердження відповідача. У них із ОСОБА_1 наявні оригінали договору позики від 20 жовтня 2014 року, а також розписка.

Вважає безпідставними доводи відповідача щодо відсутності конкретизації судом часткового погашення боргу у сумі 50000 грн.

Посилається на ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 16 квітня 2021 року у справі за поданням державного виконавця, якою оголошено у розшук ОСОБА_3 . Зі змісту даної ухвали вбачається, що 29 червня 2017 року державним виконавцем відібрані письмові пояснення у боржника, в яких останній зобов`язується частково сплатити борг, що фактично підтверджує отримання ним від позичкодавців суми позики за договором від 20 жовтня 2014 року.

ОСОБА_1 стверджує, що укладення договору позики від 20 жовтня 2014 року підтверджується розпискою до цього договору, а також претензією від 10 червня 2015 року, де відповідач своїм особистим підписом підтверджує отримання претензії. Випискою з карткового рахунку № НОМЕР_1 за січень 2015 року підтверджено внесення на рахунок ТОВ «ВТ «Редакція газети «Ехо» («Відлуння») 50000 грн, які були позичені нею для передачі відповідачеві за вказаним договором позики.

В судовому засіданні представник відповідача підтримала апеляційну скаргу.

Позивачі та представник ОСОБА_2 не визнали доводи, викладені в апеляційній скарзі.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що 20 жовтня 2014 року сторони уклали договір позики, згідно з яким ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у позику грошові кошти в розмірі 230000 грн., зі строком повернення до 21 листопада 2014 року. Вказаний договір укладений у простій письмовій формі.

На підтвердження отримання позики відповідачем 20 жовтня 2014 року складено розписку.

Як пояснили позивачі, ОСОБА_3 6 січня 2015 року сплатив 50000 грн. в рахунок погашення боргу за договором позики. Решта заборгованості за вказаним договором не сплачена.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язання є правовідношення, в якому одна сторона ( боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони ( кредитора) певну дію ( передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити грошові кошти тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У частині першій статті 526 ЦК України закріплене правило про те, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до положень частини першої статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим.

Письмова форма договору внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 545 ЦК України визначено, що, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.

Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.

Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику ( грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Наявна в матеріалах справи копія розписки, підписана відповідачем 20 жовтня 2014 року, підтверджує факт отримання ним грошових коштів у розмірі 230000 грн.

Судом апеляційної інстанції оглянуто оригінал вказаної розписки, який зберігається у позивачів.

Отже, наявність вказаної розписки у позивачів підтверджує ту обставину, що відповідач не повернув позику.

Як свідчать матеріали справи, ОСОБА_3 був належним чином повідомлений про час та місце проведення судового засідання, що підтверджується відповідною відміткою у повідомленні про вручення поштового відправлення ( а.с.69).

Однак, ОСОБА_3 не надав доказів на спростування факту укладення вказаного договору позики. Доказів того, що він не мав можливості звернутися до суду першої інстанції із клопотанням про проведення відповідної судової експертизи, також не надано.

Посилання представника ОСОБА_3 на ту обставину, що долучені до матеріалів справи копії договору позики, розписки та претензії відрізняються від копії цих документів, які наявні у ОСОБА_2 , не спростовує висновків суду.

Так, долучена до матеріалів справи копія розписки не містить РНОКПП ОСОБА_4 . Водночас, у представника відповідача наявна розписка із зазначенням такої інформації.

Як пояснив в судовому засіданні ОСОБА_2 , у примірнику розписки, який залишився у нього, він дописав анкетні дані позичальника, зокрема, реєстраційний номер облікової картки платника податків.

Однак, під час апеляційного розгляду ОСОБА_1 надала оригінал розписки. Вказаний документ був оглянутий судом й в судовому засіданні встановлено, що долучена до матеріалів справи копія розписки повністю узгоджується з оригіналом та відповідає його змісту.

Таким чином, факт передачі грошових коштів за договором позики не спростований.

Суд першої інстанції, врахувавши презумпцію правомірності правочину, встановив, що між сторонами існують правовідносини, які виникли з договору позики. Оскільки відповідач не повернув у передбачений договором строк грошові кошти, з огляду на умови договору та положення ст.533 ЦК України, суд дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача боргу на користь позивачів.

Доводи апеляційної скарги є безпідставними та не спростовують висновків суду.

Враховуючи вищезазначене, підстави для зміни чи скасування рішення суду відсутні.

Керуючись ст. ст. 259,268,367,374,375,381-384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - адвоката Поліщук Тетяни Олександрівни, залишити без задоволення, а заочне рішення Богунського районного суду м. Житомира від 02 серпня 2016 року, - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді:

Повний текст постанови складений 10 травня 2024 року.