КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Оніщук М.І.,

судді Шебуєва В.А., Кафідова О.В.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Іст Агро Сервіс" на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 01 грудня 2023 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Іст Агро Сервіс" до ОСОБА_1 про відшкодування збитків,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2023 року ТОВ "Іст Агро Сервіс" звернулося до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 , згідно з яким просило:

- стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Іст Агро Сервіс" 135000 грн. 00 коп. заподіяної шкоди;

- стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Іст Агро Сервіс" 2684 грн. 00 коп. сплаченого судового збору та витрати на правничу допомогу у розмірі 39000 грн. 00 коп.

Позовні вимоги обгрунтовано тим, що з 29.04.2023 по 03.05.2023 під час проведення посівної компанії позивачем на полях Чернігівської області Козелецького району в с. Омелянов, громадянин ОСОБА_1 фізично здійснював перешкоджання законній фінансово-господарській діяльності ТОВ "Іст Агро Сервіс", що виражалась у блокуванні сільськогосподарської техніки, а саме перекритті дороги трактору "Case IH Magnum 340" з дисковою бороною "Рубін" автомобілем "Toyota Camry" д.н.з. НОМЕР_1 , тим самим не давши можливості йому проїхати та виконувати сільськогосподарські роботи.

При цьому, згідно з довідкою-розрахунком простою позивача зафіксовано за даними облікових листів тракториста-машиніста простій не з вини працівника: 29.04.2023 - 5 год.; 30.04.2023 - 12 год.; 02.05.2023 - 14 год.; 03.05.2023 - 14 год. Всього 45 год. простою техніки позивача. Вартість години простою складає: 3000 грн. 00 коп. з ПДВ.

За вказаних обставин позивач, зазначав, що дії, вчинені відповідачем, призвели до збитків, які оцінені ним на суму 135 000,00 грн. та які він просив суд стягнути з відповідача на свою користь.

09.06.2023 ТОВ "Іст Агро Сервіс" звернулося до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 , згідно з яким просило:

- стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Іст Агро Сервіс" 121500 грн. 00 коп. заподіяної шкоди;

- стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Іст Агро Сервіс" 2684 грн. 00 коп. сплаченого судового збору та витрати на правничу допомогу у розмірі 39000 грн. 00 коп.

Позовні вимоги обгрунтовано тим, що з 04.05.2023 року по 06.05.2023 під час проведення посівної компанії позивачем на полях Чернігівської області Козелецького району в с. Омелянов, громадянин ОСОБА_1 фізично здійснював перешкоджання законній фінансово-господарській діяльності ТОВ "Іст Агро Сервіс", що виражалась у блокуванні сільськогосподарської техніки, а саме перекритті дороги трактору "Case IH Magnum 340" з дисковою бороною "Рубін" автомобілем "Toyota Camry" д.н.з. НОМЕР_1 , тим самим не давши можливості йому проїхати та виконувати сільськогосподарські роботи.

При цьому, згідно з довідкою-розрахунком простою позивача зафіксовано за даними облікових листів тракториста-машиніста простій не з вини працівника: 04.05.2023 - 12,5 год.; 05.05.2023 - 14 год.; 06.05.2023 - 14 год. Всього 40,5 годин простою техніки позивача. Вартість години простою складає: 3000 грн. 00 коп. з ПДВ.

За вказаних обставин позивач, зазначав, що дії, вчинені відповідачем, призвели до збитків, які оцінені ним на суму 121 500,00 грн. та які він просив суд стягнути з відповідача на свою користь.

Ухвалою суду від 22.06.2023 об`єднано в одне провадження цивільну справу №753/9810/23 за позовом ТОВ "Іст Агро Сервіс" до ОСОБА_1 про відшкодування збитків та цивільну справу №753/9809/23 за позовом ТОВ "Іст Агро Сервіс" до ОСОБА_1 про відшкодування збитків, присвоївши їм єдиний реєстраційний номер - 753/9809/23.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 01.11.2023 у задоволенні позову відмовлено (т. 1, а.с. 138-146).

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

В обгрунтування апеляційної скарги вказує, що в оскаржуваному рішенні суд першої інстанції допустив помилку, застосувавши норми права щодо "упущеної вигоди", адже, у даному випадку, слід було застосувати норми, що регулюють "простій техніки".

Зазначає, що додані до апеляційної скарги довідки підтверджують наявність земель у користуванні контрагентів апелянта та їх можливість надання земель для дискування грунту ТОВ "Іст Агро Сервіс".

Так, зокрема у довідці про розрахунок дискування грунту за 1 год. від 04.01.2024 зазначено про середнє дискування грунту трактором за 1 год. 4 га, в довідці від 11.01.2024 зазначено про домовленість ТОВ "Іст Агро Сервіс" з ПП "Міклуха" про обробку грунту в кількості 800 га, в довідці від 11.01.2024 за № 11/01-01 зазначено про кількість гектарів, що перебуває у користуванні ПП "Міклуха".

Крім того, у довідці ТОВ "Іст Агро Сервіс" з ТОВ "ЛАН-2015" зазначено про досягнуті домовленості про обробіток грунту, а саме дискування, в кількості 300 гектарів, а в довідці від 11.01.2024 за № 11/01/23-01 зазначено про кількість гектарів, що перебуває у користуванні ТОВ "ЛАН-2015" (т. 1, а.с. 158-169).

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін, посилаючись на те, що додані позивачем до апеляційної скарги однотипні односторонні довідки, які мають декларативний характер і не містять будь-яких незалежних та об`єктивних підтверджень, свідчать про спробу позивача виправити помилку щодо формування доказової бази всупереч вимог процесуального законодавства. Зазначає, що заперечує проти врахування цих доказів під час розгляду апеляційної скарги, як таких, що не були подані в суді першої інстанції, за відсутності доказів неможливості їх подання в суд першої інстанції, а також такі, що створені після розгляду справи та винесення рішення по суті спору (т. 1, а.с. 237-242).

Згідно з ч.13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 28.04.2023 між позивачем ТОВ «Іст Агро Сервіс» (виконавець) та ТОВ «Лан-2015» (замовник) був укладений договір про надання послуг № 28-04/23-1.

Відповідно до п. 1 договору сторони домовились, що за завданням замовника виконавець зобов`язується на власний ризик надати певні послуги в порядку та за умовами цього договору, а замовник зобов`язується своєчасно прийняти та оплатити їх.

Пунктом 1.2 договору визначено, що перелік, ціна послуг, що будуть надаватись в рамках даного договору, термін їх виконання, а також техніка, що буде використовуватись виконавцем, вказуються у додатках до даного договору. Послуги за договором вважаються виконаними з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі робіт (п.1.3).

За пунктом 2.1.11 договору виконавець зобов`язаний вести облік виконаних робіт/послуг на підставі GPS навігаційних пристроїв, які встановлені на техніці виконавця, що виконує роботи по даному договору. Підрахунок обсягу виконаних робіт /послуг здійснюється за даними системи GPS моніторингу.

Відповідно до пункту 5.1 договору остаточна загальна вартість послуг за договором визначається шляхом підсумування вартості послу, згідно акту приймання-передачі робіт за договором.

Відповідно до додатку 1 до договору від 28.04.2023, який підписаний між позивачем (виконавцем) та замовником, сторони встановили, що виконавець у період з 29 квітня по 30 травня 2023 року згідно з умовами договору про надання послуг від 28.04.2023 № 28-04/23-1 надаватиме замовнику послуги з дискування ґрунту. Вартість послуг складає 750 грн з ПДВ за 1 га проведеного дискування ґрунту. Техніка, що буде використовуватись виконавцем послуг: трактор колісний Case IH Magnum 340 з дисковою бороною «Рубін р.н. 38326СВ, трактористи-машиністи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

Також, 28.04.2023 між позивачем ТОВ «Іст Агро Сервіс» (виконавець) та ПП «Міклуха» (замовник) був укладений договір про надання послуг № 28-04/23-1, умови якого є ідентичними до договору, укладеного позивачем із ТОВ «Лан-2015».

Крім того, між вказаними сторонами також був підписаний додаток 1 до договору, умови якого також ідентичні до умов додатку № 1 до договору, укладений між позивачем та ТОВ «Лан-2015».

Звертаючись до суду з позовом позивач, як на підставу для задоволення своїх позовних вимог, посилався на те, що блокування відповідачем діяльності товариства під час посівної кампанії, вчинене шляхом перекриття дороги трактору та перешкоджання виконувати сільськогосподарські роботи, призвели до завдання збитків у заявленому до стягнення розмірі.

При цьому, на підтвердження заявлених вимог, позивачем надано суду акт виконаних робіт № 25 від 05.05.2023, який підписаний лише зі сторони виконавця (позивача), замовником ПП «Міклуха» він не підписаний.

У вказаному акті зазначено, що виконавцем проведено дискування ґрунту 28,3 га на загальну суму 17687, 50 грн без ПДВ. Крім того, вказаний акт містить інформацію про простій техніки, яка порахована за 45 год 2500 грн/год та загальна вартість без ПДВ 112500 грн.

Відповідно до довідки розрахунку простою, підписаної т.в.о генерального директора позивача ОСОБА_4 , середній показник дискування за 1 год - 4га, простій мав місце у період з 29 квітня по 3 травня 2023 року, загальна кількість годин простою - 45 год, непродисковано в середньому 180 га, вартість 1 га - 750 грн, сума збитку з ПДВ - 135000 грн (т. 1, а.с. 24).

Крім того, у матеріалах справи наявний акт виконаних робіт № 26 від 07.05.2023, який підписаний лише зі сторони виконавця (позивача), замовником ТОВ «Лан-2015» він не підписаний.

У вказаному акті зазначено, що виконавцем проведено дискування ґрунту 12 га на загальну суму 7500 грн без ПДВ. Крім того, вказаний акт містить інформацію про простій техніки, яка порахована за 40,5 год 2500 грн/год та загальна вартість без ПДВ 101250 грн.

Відповідно до довідки розрахунку простою, підписаної т.в.о генерального директора позивача ОСОБА_4 , середній показник дискування за 1 год - 4га, простій мав місце у період з 04 по 6 травня 2023 року, загальна кількість годин простою - 40,5 год, непродисковано в середньому 162 га, вартість 1 га - 750 грн, сума збитку з ПДВ - 121500 грн (а.с. 24, справа № 753/9810/23).

Також, позивачем до матеріалів справи долучено фото, на яких зображено транспортні засоби - трактори на полі та автомобіль Toyota д.н.з. НОМЕР_1 . в якому знаходиться особа чоловічої статі.

При цьому, долучено копію ухвали суду слідчого судді Козелецького районного суду Чернігівської області від 12.05.2023, з якої вбачається, що 30.04.2023 т.в.о. генерального директора ТОВ «ІСТ АГРО СЕРВІС» ОСОБА_5 , звернувся з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 206 КК України до відділення поліції №1 (с.м.т. Козелець) Чернігівського районного управління поліції ГУ НП в Чернігівській області.

У вказаному повідомленні було зазначено, що ТОВ «ІСТ АГРО СЕРВІС», серед іншого, займається вирощуванням сільськогосподарської продукції. На теперішній час відбуваються підготовка полів до посіву та відповідно сам посів. 30.04.2023 до ОСОБА_6 зателефонував тракторист, який за допомогою трактора «Case» здійснював обробку поля, що розташоване в с. Омелянів, Козелецького району, Чернігівської області та повідомив, що невідомий чоловік на власному автомобілі блокує роботу трактора. Прибувши на місце події, ОСОБА_5 побачив наступну картину. Громадянин, який представся «Климом» на автомобілі «TOYOTA CAMRY», чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_2 , блокував роботу сільськогосподарської техніки, а саме трактору. На прохання припинити протиправні дії вищевказаний громадянин жодним чином не відреагував, а продовжив перешкоджати господарській діяльності вищевказаного підприємства. Таким чином, вищевказані дії громадянина, який представився «Климом», які виразились в блокуванні роботи сільськогосподарської техніки, та були спрямовані на перешкоджанню господарській діяльності ТОВ «ІСТ АГРО СЕРВІС», чітко підпадають під ознаки вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 206 КК України.

Вказаною вище ухвалою слідчого судді зобов`язано компетентних осіб відділення поліції №1 (смт. Козелець) Чернігівського районного управління поліції ГУНП в Чернігівській області, внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 206 КК України та розпочати досудове розслідування за вказаним вище фактом відповідно до ст. 214 КПК України.

Так, устаттях 15, 16 ЦК України закріплене право кожного на захист свого цивільного (особистого немайнового або майнового) права та інтересу у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За приписами частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Стаття 5 ЦПК України визначає, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В статті 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Пунктом 4 частини першої статті 611 ЦК України унормовано, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно із частиною першою статті 623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Частиною другою статті 22 ЦК України визначено, що збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Тобто, збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ кредитора, яке пов`язане з утиском його інтересів, як учасника певних суспільних відносин і що виражається у зроблених ним витратах, у втраті або пошкодженні його майна, у втраті доходів, які він повинен був отримати.

Як зазначено вище, збитки як правова категорія включають в себе й упущену (втрачену) вигоду (lucrum cessans), яка відрізняється від реальних збитків (damnum emergens) тим, що реальні збитки характеризують зменшення наявного майна потерпілого (проведені витрати, знищення і пошкодження майна тощо), а у разі упущеної вигоди наявне майно не збільшується, хоча і могло збільшитися, якби не правопорушення. Тобто упущена вигода відображає різницю між реально можливим у майбутньому потенційно отриманим майном та вже наявним майном.

Для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди необхідна наявність усіх елементів складу цивільного (господарського) правопорушення: протиправної поведінки особи (боржника); збитків, заподіяних такою особою; причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи і збитками; вини особи, яка заподіяла збитки, у тому числі встановлення заходів, вжитих кредитором для одержання такої вигоди. За відсутності одного із елементів складу цивільного правопорушення не настає відповідальності з відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09.10.2018 у справі № 908/2261/17, від 31.07.2019 у справі № 910/15865/14 та від 30.09.2021 у справі № 922/3928/20.

При цьому, протиправною вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи (така поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці - діях або бездіяльності). Під збитками розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага тощо. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяними збитками виражається в тому, що протиправні дії заподіювача є причиною, а збитки є наслідком такої протиправної поведінки. Вина заподіювача збитків є суб`єктивним елементом відповідальності і полягає в психічному ставленні особи до вчинення нею протиправного діяння і проявляється у вигляді умислу або необережності.

Відповідно до статті 22 ЦК України у вигляді упущеної вигоди відшкодовується тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані при налжному виконанні зобов`язання.

Тому звернення з вимогою про відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди покладає на кредитора (позивача) обов`язок також довести, окрім наведеного, реальну можливість отримання визначених ним доходів, тобто, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила можливості їх отримання.

Крім того, позивачу (кредитору) слід довести, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача (боржника) стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток (правові позиції, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 .05.2018 року у справі № 750/8676/15-ц та у постановах Верховного Суду від 10.06.2020 у справі № 910/12204/17, від 16.06.2021 у справі № 910/14341/18).

Тобто вимоги про відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди мають бути належним чином обґрунтовані, підтверджені конкретними підрахунками і доказами про реальну можливість отримання позивачем відповідних доходів, але не отриманих через винні дії відповідача (аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 07.11.2018 у справі №127/16524/16-ц.

Також, позивач (кредитор) повинен довести: факти вжиття ним певних заходів щодо одержання таких доходів. Тобто, доказуючи наявність упущеної вигоди, кредитор має довести факти вжиття певних заходів щодо одержання таких доходів. Якщо неодержання кредитором очікуваних доходів є наслідком недбалої поведінки самого кредитора, така упущена вигода не підлягає відшкодуванню (подібні висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 06.12.2019 у справі № 908/2486/18, від 15.10.2020 у справі № 922/3669/19, від 16.06.2021 у справі № 910/14341/18).

Так, як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач визначав розмір збитків, виходячи з годин простою тракторів та вирахуваної приблизно середньої кількості гектарів, що могли бути оброблені технікою за наявності тих чи інших умов.

Разом з тим, для визначення розміру завданих збитків, з урахуванням того, що умовами договору сторони визначили вартість наданих послуг саме за гектари (750 грн. за 1 га), а не за години роботи техніки, позивач мав надати суду першої інстанції докази того, яку кількість гектарів мав би продискувати позивач за одним та іншим договорами (50, 150, 200 га), яка кількість ними була продискована та яка кількість не була продискована.

Натомість, як вірно встановлено судом першої інстанції, зі змісту обох договорів та додатків до них неможливо встановиити площу полів (кількість гектарів), які мав продискувати позивач в обумовлений договорами з контрагентами строк.

При цьому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач, визначаючи, що у період з 29 квітня по 03 травня 2023 року його техніка не продискувала 180 га, а у період з 04 по 06 травня 2023 року - 162 га, не надав доказів того, що саме таку кількість гектар за умовами договору він мав би продискувати чи більше, тобто, що поля, на яких він мав дискувати грунт взагалі мають площу 180/162 чи більше гектарів, а не менше (50, 100, 150 га).

У свою чергу, слід зазначити, що обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у рішенні від 07.07.1989 у справі «Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain» Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Відповідно до вимог ч.ч. 3, 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

У відповідності до вимог ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Частинами першою-третьою статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись до суду, позивач у позовній заяві виклав обставини, якими обґрунтовував свої вимоги, зазначив докази, що підтверджують вказані обставини, разом з тим, не заявляв клопотання про вжиття заходів забезпечення доказів, та не зазначав про докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою із поважних причин, не подавав клопотання про їх витребування.

Тобто, позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 29.01.2020 року по справі 755/18920/18.

З вищенаведеного вбачається, що доводи апелянта щодо незаконності оскаржуваного рішення не грунтуються на вимогах закону, суперечать наявним у справі доказам та фактичним обставин справи, а отже не спростовують та не впливають на законність і обгрунтованість ухваленого судом рішення.

Крім того, наведені в апеляційній скарзі доводи, які на думку скаржника, є підставою для скасування рішення суду, є тотожними із його поясненнями на обгрунтування позовних вимог, ці доводи були предметом судового розгляду в суді першої інстанції, яким суд надав грунтовну оцінку, яка узгоджується з вимогами закону і з якою у суду апеляційної інстанції відсутні підстави не погодитися.

При цьому, оскільки позивач, долучаючи до апеляційної скарги нові докази, які не були досліджені судом першої інстанції, жодним чином не обґрунтував неможливість подання цих доказів до суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції переглядає дану справу за наявними в ній доказами, що відповідає положенням ч. 1 ст. 367 ЦПК України.

Таким чином, суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення про відмову у задоволенні позову у зв`язку з його недоведеністю належними і допустимими доказами.

При апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не виявлено.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

При цьому, у зв`язку з залишенням апеляційної скарги без задоволення понесені позивачем судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Також, слід зауважити, що дана справа віднесена процесуальним законом до категорії малозначних справ, а тому, в силу положень ч. 6 ст. 19 та ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 372, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Іст Агро Сервіс" - залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 01 грудня 2023 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Іст Агро Сервіс" до ОСОБА_1 про відшкодування збитків - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді В.А. Шебуєва

О.В. Кафідова