Провадження № 2/750/122/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 травня 2024 року м. Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова в складі:

судді Маринченко О.А.,

секретар судового засідання Шилова Ж.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном,

третя особа - ОСОБА_4 ,

в с т а н о в и в :

25 вересня 2023 року ОСОБА_5 та ОСОБА_2 з використанням засобів поштового зв`язку звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3 , в якому просять усунути перешкоди у здійсненні права власності, а саме: розпорядженні та користуванні частиною будинку, що знаходиться по АДРЕСА_1 , та земельною ділянкою, зобов`язавши відповідача демонтувати частину паркану та забезпечити прохід через свою земельну ділянку на вулицю Київську.

Обґрунтовано позов, зокрема, тим, що власниками будинку АДРЕСА_1 з господарськими будівлями та спорудами є: ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2 . При цьому, ОСОБА_3 належить 1/2 частка, ОСОБА_6 - 1/4, ОСОБА_4 та ОСОБА_2 по 1/8. Крім того, нещодавно позивачі дізналися, що ОСОБА_3 на праві власності також належить земельна ділянка площею 0,0676 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_7 та ОСОБА_8 користуються часткою будинку, що належала їх матері, та земельною ділянкою, наданою попередньому співвласнику в одноосібне користування рішенням Народного суду Деснянського району міста Чернігова від 12 липня 1979 року в справі 2-1024/79, згідно з яким ОСОБА_9 (попередньому власнику) було виділено в користування присадибну земельну ділянку площею 353 м2, яка знаходиться по АДРЕСА_1 . Вказану частку ОСОБА_9 пізніше придбала ОСОБА_10 , спадкоємцями якої є ОСОБА_4 та ОСОБА_2 . При цьому, ОСОБА_11 придбав свою частку та мав прохід на вулицю Київську через ділянку, що належить на даний час відповідачу. До учасників справи, як до осіб, які набули частку у праві спільної власності на законних підставах, одночасно перейшли права на земельну ділянку, на якій майно розташоване, в обсягах та на умовах, встановлених для відчужувача, тобто ОСОБА_11 , придбавши належну йому частку в праві спільної власності, не отримав права доступу до житла через земельну ділянку ОСОБА_12 та ОСОБА_13 . Позивач ОСОБА_11 з моменту набуття права власності на частку будинку користувався своєю часткою та земельною ділянкою в порядку, що склалися між попередніми співвласниками, та на підставі зазначеного судового рішення мав вільний прохід через земельну ділянку відповідача через хвіртку. Однак, наприкінці вересня 2020 року, повернувшись з відрядження, позивач побачив, що відповідач встановила новий паркан, хвіртка або прохід в якому були відсутні, чим позбавила його можливості вільного доступу до свого житла (проходу через земельну ділянку), тобто, створила йому перешкоди у користуванні житлом. Неоднаразові звернення щодо усунення перешкод у користуванні майном відповідачем були проігноровані, у зв`язку з чим позивачі звернулися до суду з вказаним позовом.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 10 жовтня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в справі; справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження; визначено відповідачу строк для подачі відзиву на позов.

Відповідач подала відзив на позов, в якому просить відмовити позивачам в його задоволенні. Зокрема, у відзиві на позов відповідач зазначає, що позовна заява не містить доказів на підтвердження наявності перешкод у користуванні та розпорядженні позивачами своїм майном, які б чинила їм саме відповідач. Зокрема, факт користування позивачами та третьою особою відповідними частинами житлового будинку по АДРЕСА_1 підтверджується матеріалами справи № 750/8794/20 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_12 про виділ частки із майна, в якій було призначено та проведено відповідну судову будівельно-технічну експертизу. Судовим експертом на сторінці 20 свого висновку вказано наступне: «Варіант виділу частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами пропонується відповідно до фактично складеного порядку користування житловим будинком та господарськими будівлями між співвласниками, при якому у кожного улаштований окремий вхід, в наявності окремі житлові кімнати, окрема кухня, окремі системи опалення, окремі технічні комунікації, тому в даному варіанті, для здійснення поділу житлового будинку, перепланування та переобладнання житлового будинку не потрібно». Рішенням Деснянського районного суду міста Чернігова від 09 листопада 2023 року в справі № 750/6928/22 виділено відповідачу частину житлового будинку, якою вона користується, та припинено право спільної часткової власності відповідача на житловий будинок АДРЕСА_1 . У вказаній справі також було призначено та проведено судову експертизу, за наслідками якої запропоновано варіант виділу частки відповідача. Вказаною експертизою було підтверджено порядок користування спірним житловим будинком. Все майно, яким користується відповідач, знаходиться виключно на приватизованій земельній ділянці, яка належить їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті чоловіка. Крім того, земельна ділянка була приватизована ще попереднім власником ОСОБА_14 у 1994 році, коли позивачі та третя особа не були співвласниками житлового будинку, а тому до позивачів перейшли права щодо користування земельною ділянкою з урахуванням вже приватизованої земельної ділянки, яку пізніше набула у власність відповідач. У 2015 році приватизованій земельній ділянці було присвоєно кадастровий номер. Судове рішення, на яке посилаються позивачі, встановлювало лише порядок користування земельною ділянкою із зазначенням загальної площі, яка виділялася кожному співвласнику, сервітути та проходи вказаним рішенням не встановлені. Паркан між земельними ділянками існував ще до придбання частини земельної ділянки та будинку чоловіком відповідача. Паркан з бетонних плит між земельними ділянками відповідача та позивачів і третьої особи було збудовано близько 7 років тому, а жодної хвіртки в ньому ніколи не існувало.

Представник позивача ОСОБА_2 подала відповідь на відзив, в якій зазначила, що фактично позивачі проживають на даний час разом та позбавлені вільного доступу до свого помешкання. Враховуючи географічне розміщення земельних ділянок, а також те, що земельна ділянка відповідача та земельна ділянка ОСОБА_6 складали одну земельну ділянку, історично склалось так, що є можливим використання проходу до земельної ділянки ОСОБА_6 тільки через земельну ділянку, що належить відповідачу. Іншої можливості проходу та проїзду до земельної ділянки у ОСОБА_6 немає. Відповідач не дотримується вимог добросусідства, так як не дає ОСОБА_6 та членам його сім?ї можливості користуватися цим проходом, чинить різні перешкоди внаслідок чого позивачі не мають можливості пройти до свого будинку та позбавлені права на безперешкодне користування власністю. Так, ОСОБА_15 встановлено право проходу до своєї частини будинку через земельну ділянку ОСОБА_3 на підставі рішення Народного суду Деснянського району міста Чернігова в справі № 2-1024/79. Факт приватизації земельної ділянки не може бути перешкодою для встановлення права проходу цією ділянкою, що вже визначено судовим рішенням. Фактично ОСОБА_6 зараз не проживає за місцем своєї реєстрації, оскільки не може потрапити через існуючі обставини в своє помешкання, у зв`язку з чим зазнає значних незручностей. Посилання відповідача на те, що ОСОБА_6 не надав доказів, які б підтверджували, що наявні перешкоди в розпорядженні частиною будинку, є хибними. Відповідач посилається на судову експертизу по справі № 750/8794/20, проте сам експерт зазначає, що йому не був наданий доступ до помешкання ОСОБА_6 . Прохід не наданий був у зв?язку з тим, що на даний час не існує взагалі ніякого проходу до помешкання ОСОБА_6 . Крім того, судовим рішенням в даній справі у задоволенні позову було відмовлено.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 01 лютого 2024 року закрито підготовче провадження в справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судове засідання позивач ОСОБА_6 , який також є законним представником позивача ОСОБА_2 , не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений завчасно та належним чином. Разом з тим, представник ОСОБА_16 адвокат Зеленська А.О. через систему «Електронний суд» подала заяву про відкладення розгляду справи, посилаючись на те, що ОСОБА_6 знаходиться на лікуванні та не має можливості бути присутнім у судовому засіданні.

Однак, суд, керуючись основними засадами цивільного судочинства, серед яких, зокрема, є розумність строків розгляду справи, ухвалою від 14 травня 2024 року, яка занесена до протоколу судового засідання, відмовив у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи, оскільки правові підстави, передбачені статтею 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) для цього відсутні, адже відповідно до частини другої статті 223 ЦПК України відкладення розгляду справи можливе в межах встановлених цим Кодексом строків розгляду справи. При цьому, суд врахував, що адвокат Зеленська А.О., якою подано вказане клопотання, є представником позивача ОСОБА_16 , а не ОСОБА_6 , вона причин своєї неявки суду не повідомила, мала можливість брати участь в розгляді справи. Крім того, суд взяв до уваги, що позивачу ОСОБА_6 , який також є законним представником позивача ОСОБА_2 , відомо про знаходження даної справи в суді, сторони скористалися своїм правом на подачу заяв по суті справи, а також те, що справа перебуває в провадженні суду з вересня 2023 року, а відповідно до норм процесуального законодавства суд відкладає розгляд справи в межах встановленого ЦПК України строку.

Представник відповідача у судове засідання подав заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності відповідача, вказавши, що позов вони не визнають та просять відмовити позивачам у його задоволенні.

Третя особа ОСОБА_4 у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений завчасно та належним чином.

На підставі положень частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, а також справ № 750/8794/20, № 750/6928/22, суд встановив наступне.

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно житловий будинок АДРЕСА_1 , станом на 2005-2008 роки на праві власності належав: ОСОБА_17 - 1/2 частка, ОСОБА_10 - 1/4 частка та ОСОБА_6 - 1/4 частка (а.с. 12 на звороті).

Позивач ОСОБА_2 та третя особа ОСОБА_4 є дітьми померлої ОСОБА_10 , а відповідач - дружиною померлого ОСОБА_17 .

На підставі свідоцтв про право на спадщину за законом від 10 серпня 2015 року за № 1144 та № 1146 ОСОБА_4 та ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності належить по 1/8 частці житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 12).

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 26 червня 2017 року, зареєстровано в реєстрі за № 4-1173, ОСОБА_3 стала власником 1/2 частки житлового будинку з відповідними господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . У даному свідоцтві зазначено, що житловий будинок, означений в плані літерою «А-1», дерев?яний, в цілому має 137,1 кв. метрів загальної площі, з яких 75,5 кв. метрів житлової площі та такі господарські будівлі та споруди: дощатий сарай, означений в плані літерою «В-1»; цегляний погріб під частиною будинку, означений в плані літерою «в-1»; дощатий сарай, означений в плані літерою «Г-1»; дерев?яний навіс, означений в плані літерою «Г1-1»; дощата альтанка, означена в плані літерою «Ж-1»; пеноблочний сарай, означений в плані літерою «И-1»; сарай, означений в плані літерою «3-1»; дощата надбудова, означена в плані літерою «И1 - 1»; навіс, означений в плані літерою «и-1»; убиральня, означена в плані літерою «К-1», що розташовані на приватизованій земельній ділянці площею 0,0676 га. (а.с. 12, 85).

ОСОБА_6 і на даний час є власником 1/4 частки вказаного житлового будинку (а.с. 11-13).

На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 26 червня 2017 року, зареєстровано в реєстрі за № 4-1175, відповідач є також власником земельної ділянки площею 0,0676 га, наданої для обслуговування житлового будинку та господарських споруд за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 84).

1/2 частку житлового будинку з відповідними господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та приватизовану земельну ділянку розміром 676 кв.м., надану для обслуговування житлового будинку та господарських споруд за цією ж адресою, чоловік відповідача ОСОБА_17 придбав у ОСОБА_14 25 грудня 1996 року. ОСОБА_14 земельна ділянка була передана у приватну власність на підставі рішення виконавчого комітету Чернігівської міської Ради народних депутатів від 18 серпня 1994 року № 149 (а.с. 92, 207, 208, 209).

Рішенням Народного суду Деснянського району міста Чернігова від 12 липня 1979 року в справі 2-1024/79 ОСОБА_9 (попередньому власнику) було згідно з планом, зробленим БТІ 25 липня 1979 року на присадибну земельну ділянку, яка знаходиться по АДРЕСА_1 , виділено в користування 353 м2 присадибної земельної ділянки (а.с. 14-15).

При цьому, рішенням Народного суду Деснянського району міста Чернігова від 12 липня 1979 року не вирішувалось питання сервітуту чи проходу через належну на даний час відповідачу земельну ділянку.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 09 листопада 2023 року в справі № 750/6928/22 позов ОСОБА_3 до ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 про перерозподіл ідеальних часток між співвласниками, визнання права власності на відповідну частку, виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності - задоволено частково. Виділено ОСОБА_3 в натурі 1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , згідно з варіантом № 2 висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи № 02-23, складеного 27 квітня 2023 року судовим експертом ОСОБА_18 , а саме: 2-5 кухню площею 10,9 кв.м, 2-6 кімнату площею 15,1 кв.м, 2-7 кімнату площею 9,8 кв.м, 4-4 кімнату площею 10,5 кв.м, загальною площею 46,3 кв.м, господарські споруди погреб літ. а5-1, що відповідає частці у праві власності, а також: 2-І веранду площею 4,6 кв.м, 2-ІІ вбиральню площею 1,1 кв.м, 4-1 кімнату площею 14,1 кв.м, 4-2 котельню площею 3,3 кв.м., 4-3 кухню площею 7,0 кв.м, 4-5 коридор площею 4,6 кв. м, 4-6 вбиральню площею 1,3 кв.м, 4-7 шафу площею 0,5 кв.м, 4-8 шафу площею 0,5 кв.м, загальною площею 37,0 кв.м, господарські будівлі та споруди: ганок літ. а9-1, ганок літ. а10-1, альтанку літ. Ж-1, сарай літ. З-1, сарай літ. И-1, надбудову літ. И1-1, навіс літ. и-1, вбиральню літ. К-1, що введені до експлуатації згідно Декларації про готовність об?єкта до експлуатації від 04.12.2015 № ЧГ 05 та належать ОСОБА_3 на підставі частини четвертої статті 357 Цивільного кодексу України. Припинено право спільної часткової власності ОСОБА_3 на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 108-112).

Постановою Чернігівського апеляційного суду від 02 квітня 2024 року рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 09 листопада 2023 року змінено та виключено з мотивувальної частини абзац 43 наступного змісту: «Крім того, суд бере до уваги, що збільшення частки позивача у праві власності на житловий будинок на 21% може призвести і до збільшення її частки у праві на земельну ділянку, що потягне за собою порушення прав інших співвласників та призведе до зменшення розміру їх часток на земельну ділянку, на якій знаходиться спірний будинок та господарські споруди». В іншій частині рішення суду - залишено без змін.

Також, у висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи № 02-23, складеному 27 квітня 2023 року судовим експертом ОСОБА_18 у вказаній вище справі, вказано, зокрема, що 2 варіант виділу частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами пропонується відповідно до фактично складеного порядку користування житловим будинком та господарськими будівлями між співвласниками, при якому у кожного улаштований окремий вхід, в наявності окремі житлові кімнати, окрема кухня, окремі системи опалення, окремі технічні комунікації, тому в даному варіанті для здійснення виділу частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами перепланування та переобладнання житлового будинку не потрібно.

Крім того, у мотивувальній частині вказаного вище висновку експерта зазначено, що між співвласниками фактично склався порядок користування житловим будинком з господарськими будівлями та спорудами. Згідно візуального обстеження встановлено, що фактично житловий будинок розділений на окремі частини, в кожній є окремий вхід до житлового будинку, до кожної частини підведена електрика, водопостачання, є системи опалення. Частина будинку, що знаходиться у користуванні ОСОБА_3 , має необхідний набір приміщень для улаштування окремої частини будинку, до частини підключені необхідні інженерні комунікації та обладнано систему опалення, що відповідає вимогам ДБН. Фактично частина житлового будинку, яка знаходиться в спільному користуванні ОСОБА_19 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 має окремий ізольований вхід, окрему кухню, житлові кімнати. Частина будинку, що залишається в спільному користуванні ОСОБА_20 ? ОСОБА_21 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 має необхідний набір приміщень для улаштування окремої частини будинку та прийнята до експлуатації за діючими на той час будівельними нормами (а.с. 142).

Згідно з положеннями частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частиною першою статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно із частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У статті 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

За змістом статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (частина перша статті 316 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до частин першої, другої статті 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно із частинами першою, другою статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 355 Цивільного кодексу України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Згідно зі статтею 356 Цивільного кодексу України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади.

Спільна часткова власність завжди відзначається множинністю суб`єктів і єдністю об`єкта. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними процентами від цілого чи у дробовому вираженні.

У той же час, частиною третьою статті 364 Цивільного кодексу України визначено, що у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку в спільному майні.

Відповідно до статті 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно із частиною третьою статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, суд враховує, що на підставі рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 09 листопада 2023 року в справі № 750/6928/22, яке набрало законної сили 02 квітня 2024 року, відповідачу ОСОБА_3 виділено в натурі 1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а право спільної часткової власності для неї на цей житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами припинилося.

Інша ж частина спірного будинку перебуває у спільній часткової власності ОСОБА_19 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 .

Твердження позивачів про те, що у них не має окремого виходу на вулицю Київська з належних їм приміщень у будинку, не заслуговують на увагу з огляду на те, що рішенням суду проведено виділ частки житлового будинку, якою користується виключно ОСОБА_3 і яка має окремий вихід на вулицю Київська. Інша ж частина будинку, що залишається в користуванні ОСОБА_19 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , належить останнім на праві спільної часткової власності, без реального її поділу, і також має окремий вихід на вулицю Київська, у зв`язку із чим права позивачів з боку відповідача не порушуються.

Також, посилання позивачів на те, що вони мають право користуватися земельною ділянкою з правом проходу через земельну ділянку відповідача на підставі рішення Народного суду Деснянського району міста Черігова від 12 липня 1979 року, ухваленого в справі № 2-1024/79г, є необгрунтованими, оскільки вказаним судовим рішенням не вирішувалось питання сервітуту чи проходу через належну відповідачу на даний час земельну ділянку.

Вказане зазначено також і в постанові Чернігівського апеляційного суду від 02 квітня 2024 року в справі № 750/6928/22.

Крім того, у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували, що відповідач чинить позивачам перешкоди у користуванні належною їм частиною будинку, а також земельною ділянкою.

За встановлених обставин, враховуючи викладене, підстав для задоволення позову суд не знаходить.

Відповідно до статті 141 ЦПК України суд здійснює розподіл судових витрат.

Так, відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення є одним із основних засад (принципів) цивільного судочинства (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Право на правничу допомогу в Україні гарантовано статтею 59 Конституції України та статтею 15 ЦПК України.

Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частини першої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідачу правничу допомогу надавав адвокат Прокоф`єв Богдан Іванович.

Квитанцією № 091333 від 01 грудня 2023 року підтверджується сплата адвокату Прокоф`єву Богдану Івановичу 20000 грн. за надання правничої допомоги в Деснянському районному суді м Чернігова по договору № 42/23 про надання правової допомоги від 14 листопада 2023 року (а.с. 166).

Згідно із частиною другою статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до частини третьої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно із частиною четвертою статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини шостої статті 137 ЦПК України обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно із частинами першою, другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною третьою статті 141 ЦПК України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторонни або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторонни під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року в справі № 755/9215/15-ц зазначила, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише ті витрати, які мають розумний розмір.

Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також чи була їх сума обґрунтованою.

Враховуючи положення законодавства, керуючись одним з основних засад (принципів) цивільного судочинства - відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення, проаналізувавши детальний опис наданих адвокатом відповідачу послуг та перевіривши відповідність заявленої до стягнення суми наданому обсягу адвокатських послуг, враховуючи складність справи, а також те, що позивачами заявлено про неспівмірність витрат відповідача на правничу допомогу, виходячи з критерію розумності та співмірності, суд вважає за необхідне стягнути з позивача ОСОБА_1 , який є і законним представником неповнолітньої ОСОБА_2 , на користь відповідача витрати на правничу допомогу в даній справі, однак в сумі 7000 грн.

Керуючись статтями 2, 4, 5, 10-13, 81, 133, 141, 258, 259, 263-265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном відмовити повністю.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 7000 грн. витрат на правничу допомогу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач - ОСОБА_6 , місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Позивач - ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Відповідач - ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Третя особа - ОСОБА_4 ; місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 .

Повний текст рішення складено 16.05.2024.

Суддя