Справа №293/1210/14-ц
Провадження № 6/293/15/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2024 рокуселище Черняхів

Черняхівський районний суд Житомирської області у складі судді Лось Л.В.

за участю секретаря судового засідання Мудрик В.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Черняхів заяву ОСОБА_1

з участю заінтересованих осіб:

1. Житомирський відділ державної виконавчої служби у Житомирському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)

2. ОСОБА_2

про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України

ВСТАНОВИВ:

18.04.2024 ОСОБА_1 звернувся до Черняхівського районного суду Житомирської області із заявою за змістом якої просить:

скасувати тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , встановлене ухвалою Черняхівського районного суду Житомирської області від 21.07.2014 (справа №293/1210/14-ц).

Ухвалою від 23.04.2024 суд заяву ОСОБА_1 залишив без руху та надав заявнику 7-денний строк для усунення недоліків заяви, вказаних в мотивувальній частині ухвали.

01.05.2024 заявник усунув недоліки заяви, подавши докази сплати судового збору.

Ухвалою від 06.05.2024 суд прийняв до розгляду заяву ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України. Судове засідання для розгляду заяви призначив на 16 травня 2024 року о 11:30 год.

Заява мотивована тим, що на підставі виконавчого листа №2-872, виданого 10.10.2001 Черняхівським районним судом Житомирської області з нього ОСОБА_1 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання дитини: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 1/2 частини неоподаткованого мінімуму доходів громадян, починаючи з 04.09.2001 року і до повноліття дитини. За вказаним виконавчим листом відкрито виконавче провадження №19656278.

21.07.2014 Черняхівським районним судом Житомирської області за результатами розгляду подання державного виконавця постановлено ухвалу про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до погашення заборгованості по аліментах .

Заявник доводить, що зобов`язання перед стягувачем у межах виконавчого провадження, ним виконано у повному обсязі.

11.11.2022 державним виконавцем Черняхівського ВДВС на підставі пункту 9 частини 1 статті 39, ст. 40 ЗУ "Про виконавче провадження", винесена постанова про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-872 (підстава заява стягувача про погашення боргу в повному обсязі).

Оскільки, потреба в обмеженні заявника у праві виїзду за межі України відпала, тому він звернувся до суду з вказаною заявою.

У судове засідання від 16.05.2024 учасники справи не з`явилась, про дату, час та місце розгляду заяви були повідомлені своєчасно та належним чином.

14.05.2024 на електронну пошту суду надійшло клопотання представника заявника адвоката Антонович О.С. за змістом якого просить судове засідання по розгляду заяви ОСОБА_1 проводити за відсутності представника заявника.

16.05.2024 від заявника ОСОБА_1 надійшла заява, в якій також просить справу розглядати у його відсутності, заяву підтримує, просить її задовольнити.

Відповідно до ч.3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Зважаючи на подані сторонами заяви про розгляд справи за їх відсутності, суд здійснює розгляд на підставі наявних у матеріалах справи документів у порядку ч.3 ст. 211 ЦПК України.

В ході розгляду справи, суд відповідно до п. 4 ч. 5 ст.12 ЦПК України, створив сторонам всі умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строків, встановлених ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши матеріали поданої заяви дійшов такого висновку.

Ухвалою Черняхівського районного суду Житомирської області від 21.07.2014 тимчасово обмежено громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у праві виїзду за межі України до погашення боржником заборгованості по аліментах в сумі 11269, 22 грн., за виконавчим листом № 2-872 від 10.10.2001 року про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_3 на утримання дитини: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 1/2 частини неоподаткованого мінімуму доходів громадян, починаючи з 04.09.2001 року і до повноліття дитини, без вилучення паспортного документа (а.с.8).

11.11.2022 постановою в.о. начальника відділу Черняхівського відділу державної виконавчої служби у Житомирському районі Житомирської області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) Гакалець О.О. виконавче провадження №19656278 з примусового виконання виконавчого листа №2-872 від 10.10.2001 на підставі п. 9 частини першої статті 39, ст. 40 ЗУ "Про виконавче провадження" закінчено (а.с.9).

Вказаною постановою також припинено чинність арешту майна боржника та скасувані інші заходи примусового виконання рішення; знято з боржника обмеження в праві виїзду за межі України, встановлене на підставі рішення Черняхівського районного суду Житомирської області №293/1210/14-ц від 21.07.2014.

Згідно рішення Державної прикордонної служби України від 19.11.2022 ОСОБА_1 (заявник) відмовлено в перетині державного кордону на виїзд з України у зв`язку з наявністю в базі даних Державної прикордонної служби України відомостей про тимчасовое бмеження стосовно ОСОБА_1 у праві виїзду з України (а.с.11).

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

За приписами ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У разі невідповідності правового акта міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, суд застосовує міжнародний договір України (ч. 8 ст. 10 ЦПК України).

Згідно зі ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

У справі «Гочев проти Болгарії» («Gochev v. Bulgaria» від 26.11.2009) Європейський суд з прав людини сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч. 3 ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції, і, по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування). При цьому, при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів необхідно пам`ятати, що таке обмеження може бути виправдане лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості; проте, навіть якщо зазначене обмеження свободи пересування було виправданим з самого початку, воно може стати непропорційним і таким, що порушує права людини, якщо воно автоматично продовжуватиметься протягом тривалого періоду. Тому застосування такого обмеження має періодично переглядатися судом з метою з`ясування доцільності його подальшого застосування, причому обсяг судового розгляду повинен дозволити суду взяти до уваги всі фактори, у тому числі й ті, що стосуються пропорційності такого обмеження.

У справі «Хлюстов проти Росії» («Khlyustov v. Russia» від 11.07.2013) ЄСПЛ застосував вказані стандарти при вирішенні питання щодо заборони виїзду боржника за кордон у зв`язку з невиконанням судового рішення про стягнення заборгованості. Зокрема, у цій справі ЄСПЛ визнав порушенням ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції через те, що рішення про заборону виїзду за кордон було застосовано «автоматично», тобто лише у зв`язку з тим, що боржник добровільно не сплатив заборгованість, без належного обґрунтування з врахуванням індивідуальної ситуації заявника.

Статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права від 16.12.1966 передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Положеннями ст. 313 ЦК України передбачено, що фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження", виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 441 ЦПК України, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України", право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадку, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Як встановлено судом виконавче провадження №19656278 з примусового виконання виконавчого листа №2-872 від 10.10.2001, за яким заявник є боржником зі сплати аліментів, закінчено на підставі п. 9 частини першої статті 39, ст. 40 ЗУ "Про виконавче провадження" (підстава заява стягувача про погашення боргу в повному обсязі).

Відповідно до п 9 ч. 1 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Згідно ч. 1 ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження", у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду у справі № 331/8536/17 від 28.10.2020 тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням, має намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення.

За положеннями частини п`ятої статті 441 ЦПК України суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника.

Відтак, враховуючи, що ОСОБА_1 виконано всі зобов`язання по виконавчому листу Черняхівського районного суду Житомирської області №2-872 від 10.10.2001, а виконавче провадження закінчено на підставі п 9 ч. 1 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження", коли стягувач жодних претензій до боржників не має, суд дійшов висновку про те, що вказана заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню, а тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, застосоване на підставі ухвали Черняхівського районного суду Житомирської області від 21.07.2014, скасуванню.

Керуючись ст.ст. 10, 441, 353-355 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Заяву ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України задовольнити.

2.Скасувати тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , встановлене ухвалою Черняхівського районного суду Житомирської області від 21.07.2014 (справа №293/1210/14-ц).

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала складена та підписана: 16.05.2024

Суддя Людмила ЛОСЬ