КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/3983/2024
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2024 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Мережко М.В., Соколової В.В.

за участю секретаря судового засідання Крисіної В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 17 березня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Кушнір С.І.,

у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

встановив:

У вересні 2019 року AT КБ "ПРИВАТБАНК" звернулося до суду з позовом про стягнення із ОСОБА_1 260 749,96 гривень заборгованості за кредитним договором.

Вимоги обґрунтовує тим, що 24 червня 2016 року між сторонами виникли кредитні правовідносини шляхом заповнення позичальником анкети-заяви, відповідно до якої останній приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку та погодився, що ця заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, тарифами становить договір про надання банківських послуг.

Згідно із доводами позовної заяви позичальник отримав кредитні кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 270 000,00 гривень.

У зв`язку із неналежним виконанням позичальником своїх зобов`язань станом на 11 серпня 2019 року заборгованість становить 442 511,22 грн, що складається із:

- 260 749,96 грн - заборгованість за кредитом;

- 181 761,26 гривень - заборгованість по процентам за користування кредиту.

Вказує, що законодавцем не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості. Відтак позивач визначив, що заборгованість до стягнення складається з 260 749,96 гривень - заборгованість за кредитом.

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 17 березня 2023 року позов задоволено. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором №б/н від 24 червня 2016 року в розмірі 260749,96 грн. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» судовий збір у розмірі 1921,00 грн.

Не погодившись з ухваленим рішенням, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, у якій рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 17 березня 2023 року скасувати, провадження у справі закрити.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що оскаржуване рішення ґрунтується на основі наданої суду позивачем Анкети-заяви № б/н від 24 червня 2016 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, яка всупереч викладених у рішенні законодавчих та інших правових норм іменована по іншому, зокрема, як "кредитний договір" "договір банківського обслуговування в цілому", "Договір про надання банківських послуг", "кредитний договір № б/н від 24 червня 2016 року", "договір б/н від 24 червня 2016 року" тощо, що мають неоднозначну сутність та правове значення.

Уважає, що суд не дослідив та не оцінив відповідність заяви законодавчим та іншим нормативно-правовим актам.

Суд також не взяв до уваги той факт, що з боку банку Анкета-заява підписана невстановленою судом неповноважною за установчими чи іншими правочинами банку особою ОСОБА_2 , яка, як і відповідач, жодні інші складові частини додатків до цієї Анкети-заяви не підписувала і відповідачу такі не надавались.

Уважає, що іменований неправомірно в рішенні суду першої інстанції "Договір", відповідно до вимог статті 1055 ЦК України мав бути визнаний судом нікчемним та недійсним, як визначено у статті 215 цього Кодексу.

Звертає увагу, що 17 березня 2023 року ухвалено судове рішення з аналогічної справи №760/11102/19, яким задоволено позов в повному обсязі "тіла кредиту" в розмірі 72288,02 грн, тобто в сумі, яка за однією і тією же згаданою вище нікчемною Анкетою-заявою включала як загальну і суму, що вказана в оскаржуваному рішенні.

При винесені рішення судом неправомірно не враховані як належні докази офіційно завірені та видані Приватбанком довідки, а саме від 07 липня 2018 року №90JDJF2TER3OOGAE та від 24 липня 2018 року №253901, які підтверджують, що згадані у позовній заяві та матеріалах справи договори з картками до них, а також зазначені у них кредити були погашені і закриті банком без будь-яких заборгованостей.

Суд не дослідив, що виходячи із згаданих роздруківок після закриття вказаних у довідках Приватбанку договорів та карток до них, що зазначені в рішенні, банк продовжував протиправно нараховувати не передбачені згаданою Анкет-заявою платежі і розрахунки по заборгованості "за тілом кредиту", причому одночасно, тобто подвійно, і по іншій аналогічній справі №760/11102/19, відкритій з того же предмету та підстав тією самою суддею Кушнір С.І., по якій вона так само 17 березня 2023 року винесла судове рішення.

17 січня 2024 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив АТ КБ "ПРИВАТБАНК" на апеляційну скаргу ОСОБА_1 .

Уважає апеляційну скаргу безпідставною та необґрунтованою.

Вказує, що посилання скаржника на те, що Умови та правила надання банківських послуг, які містяться в матеріалах справи, не містять підпису відповідача і тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, є необґрунтованими, оскільки до матеріалів справи надана редакція самих умов та правил надання банківських послуг з Тарифами, що діяли станом на дату підписання Заяви, а з метою підтвердження їх відповідності також надано наказ про їх затвердження.

Вказує, що відповідач на підставі підписаної анкети-заяви отримав кредитну картку із встановленим кредитним лімітом 100 000,00 гривень, який згодом було збільшено до 270 000,00 гривень. Із розрахунку заборгованості та виписки по картковому рахунку чітко прослідковується, що відповідач користувався коштами. Окрім цього, кошти на сплату заборгованості частково сплачувались відповідачем, згодом знову знімались. Однак кошти вносились нерегулярно та не в повному обсязі, що призвело до утворення простроченої заборгованості.

Стверджує, що позивачем подано до суду первісні бухгалтерські документи про видачу та сплату коштів за кредитним договором.

Щодо доводів апеляційної скарги в частині того, що у справі №760/11102/19 ухвалено судове рішення за аналогічних обставин, з тим самим предметом спору вказує, що матеріально-правові вимоги за цими справами є нетотожними, заборгованість відмінна від тієї, що була заявлена у справі №760/11102/19.

Предметом цього позову є стягнення заборгованості за кредитною карткою World Elite_VIP НОМЕР_2 із встановленим кредитним лімітом у розмірі 270 000,00 гривень.

Предметом розгляду справи №760/11102/19 є стягнення заборгованості по карті World Black Edition № НОМЕР_1 із встановленим кредитним лімітом у розмірі 75 000,00 гривень.

Щодо посилань скаржника на закриття рахунків, вказує, що відповідач із закриттям саме поточного рахунку № НОМЕР_2 (картрахунку) не звертався, картку в Банк не повертав, заборгованість не погасив. Відтак, поточний рахунок відповідача на теперішній час відкритий та дійсний.

Щодо посилань на довідки про відсутність заборгованості вказує, що така була надана відповідачу за його зверненням у банк для отримання виписки по погашенню кредиту за сервісами "оплата частинами" та "миттєва розстрочка", але оскільки у банку відсутня можливість надання виписок за сервісами "Оплата частинами" та "Миттєва розстрочка", банком надано довідку про закриті договори за сервісами "Оплата частинами" та "Миттєва розстрочка". Відтак, подана відповідачем довідка не стосується предмету спору, оскільки така надана на підтвердження договорів за сервісами "Оплата частинами" та "Миттєва розстрочка".

Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

02 лютого 2024 року на адресу Київського апеляційного суду надійшли заперечення ОСОБА_1 на відзив АТ КБ "ПриватБанк".

В обґрунтування заперечень вказує, що разом із відзивом відповідачу не було надіслано доручення, згідно якого ОСОБА_3 представляє інтереси АТ КБ "ПРИВАТБАНК".

Вказує на помилковість посилань позивача на постанову Верховного Суду від 22 травня 2019 року у адміністративній справі №640/7778/18.

Щодо наявності двох справ про стягнення заборгованості вказує, що суд розглядає справу не за матеріально-правовими вимогами чи предметом стягнення, а за позовними заявами про стягнення заборгованості за кредитним договором №б/н від 24 червня 2016 року.

Посилається на протиправність дій позивача в частині чисельних маніпулятивних договорів та різноманітних карток до них, які відповідачем не укладались та не підписувались.

В судовому засіданні в режимі відеоконференції представник позивача ОСОБА_3 проти доводів апеляційної скарги заперечувала з підстав, викладених у відзиві. Просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд ухвалив розглянути справу за відсутності відповідача, який повідомлений про розгляд справи, його неявка не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольнивши позов, суд першої інстанції установив, що відповідач, отримавши кредитну картку, користувався кредитними коштами, які своєчасно не повертав, у зв`язку із чим утворилась заборгованість по тілу кредиту в загальній сумі 260 749,96 грн.

Суд зазначив, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не повернуті, ураховуючи вимоги частини 2 статті 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд зробив висновок, що АТ КБ «ПРИВАТБАНК» вправі вимагати захисту своїх прав шляхом стягнення з відповідача фактично отриманої суми кредитних коштів.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та зазначає про таке.

Згідно з частиною 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 2 статті 6 ЦК України передбачено, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Тобто, метою договору є забезпечення фіксування тих умов, на які сторони погоджуються для врегулювання своїх взаємних прав і обов`язків щодо обраного ними кола відносин.

Умови договору та спосіб його вчинення можуть бути визначені сторонами з урахуванням вимог законодавства та із дозволеним відступом від нього, або на таких саме принципах запропоновані однією із сторін.

Відповідно до частини 1 статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами кредитного договору, відповідно до змісту частини 1 статті 638 та статті 1054 ЦК України, є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін.

Правовідносини між сторонами можуть виникати унаслідок приєднання однієї сторони до умов іншої (стаття 634 ЦК України). Про ознайомлення із запропонованими умовами сторона, яка приєднується, має засвідчити своїм підписом, чи іншим способом про ознайомлення та погодження (стаття 207 ЦК України).

Платіжна картка - електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором

Кредитна банківська платіжна картка надає змогу здійснювати операції за дебетом картрахунку в межах установленого банком-емітентом ліміту кредиту.

Кредитна схема передбачає здійснення розрахунків за виконані клієнтом операції з використанням платіжної картки за рахунок коштів, наданих йому банком у кредит (у межах кредитної лінії).

Підставою позову є невиконання кредитних зобов`язань, що пов`язані із видачею кредитних коштів.

Статтею 1054 ЦК України установлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Згідно із частиною 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець (у цій справі це АТ КБ "ПРИВАТБАНК").

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, такі повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома. Саме банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. З огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна уважати, що в такому випадку споживач послуг банку лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Оформлення договірних відносин, у разі виникнення спору, повинно забезпечувати рівні можливості для сторін доводити факт укладення договору на тих чи інших умовах, а суд дослідити та оцінити такі умови. Обравши спосіб, відповідно до якого клієнт AT "ПРИВАТБАНК" лише вказує, що він ознайомився з умовами, які викладені окремо на веб-сайті банку в мережі Інтернет та вони можуть змінюватися, проте клієнт зобов`язаний стежити за такими змінами, банк, тим самим, добровільно допускає настання ризику доведення своїх вимог та факту належної обізнаності клієнта банку із умовами, на яких відбувається кредитування.

Згідно із статтею 1049 цього Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

З матеріалів справи убачається, що на підтвердження виникнення між сторонами кредитних правовідносин банком надана анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 24 червня 2016 року. Анкета-заява містить інформацію про персональні та контактні дані відповідача, у відповідності із змістом якої він погодився на те, що ця заява разом з умовами та правилами надання банківських послуг і тарифами складають договір про надання банківських послуг, із якими клієнт банку ознайомився та згоден з ними.

Відповідно до даних виписки по рахунку, що міститься в матеріалах справи, убачається, що ОСОБА_1 має рахунок у АТ КБ "ПРИВАТБАНК" та згідно із змістом виписки стан рахунку має від`ємне значення у сумі 562 992,97 грн (а.с. 71-73, 106-108).

Згідно з положеннями статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного Банку України від 04 липня 2018 року №75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Відтак виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором.

Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду у складі Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 грудня 2020 року у справі №278/2177/15-ц.

Отже відповідно до зібраних у справі доказів убачається, що при зверненні до суду банк довів наявність між сторонами грошових зобов`язань, які є невиконаними, зокрема наявність заборгованості за тілом кредиту.

З даних виписки по рахунку убачається, що відповідач активно користувався кредитним рахунком, зокрема здійснював покупки, поповнення із картки інтернет/гаманець, оплачував карткою рахунки у закладах харчування, знімав готівку та періодично поповнював кредитний рахунок, що спростовує аргументи відповідачки в частині неотримання кредитних коштів. Доказів на підтвердження зворотного відповідачкою не надано.

Відповідно до даних розрахунку заборгованості заборгованість за тілом кредиту становить 260 749,96 гривень.

Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Заперечуючи проти позовних вимог, відповідачем всупереч вищевказаній нормі не надано доказів на спростування наданого розрахунку заборгованості, зокрема не надано відповідного контррозрахунку на спростування заявлених позивачем сум.

Судом апеляційної інстанції за клопотанням відповідача досліджено матеріали цивільної справи №760/11102/19 за позовом АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. За матеріалами справи заборгованість у цій справі обраховано згідно використання кредитних карток НОМЕР_5, НОМЕР_3 , НОМЕР_6. Натомість у справі, що переглядається апеляційним судом, заборгованість обраховано згідно кредитних карток НОМЕР_2, НОМЕР_4.

Відтак апеляційним судом відхиляються доводи апеляційної скарги в тій частині, що у справі №760/11102/19 ухвалено судове рішення за аналогічних обставин, з тим самим предметом спору, а отже відсутні підстави для скасування судового рішення із закриттям провадження у справі.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що відповідач не має відкритих кредитних договорів відхиляються апеляційний судом, оскільки матеріали справи не містять доказів на підтвердження закриття в установленому законом порядку рахунку, відкритого банком на ім`я ОСОБА_1 на підставі Анкети-заяви від 24 червня 2016 року.

Обставин, які давали б підстави уважати кредитний договір нікчемним правочином, колегією суддів не установлено, вимог щодо визнання кредитного договору недійсним в межах цієї справи не заявлено.

Інші доводи апеляційної скарги колегією відхиляються як такі, що не спростовують висновків суду першої інстанції та на не впливають на їх правильність, а зводяться лише до не згоди із ухваленим судовим рішенням.

Порушень норм процесуального права, які давали б підстави для скасування рішення суду, колегією суддів не установлено.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 17 березня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повну постанову складено 09 травня 2024 року.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді М.В. Мережко

В.В. Соколова