ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 599/1091/24Головуючий у 1-й інстанції Чорна В.Г.
Провадження № 22-ц/817/949/24 Доповідач - Храпак Н.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2024 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Храпак Н.М.

суддів - Гірський Б. О., Костів О. З.,

за участі секретаря Сович Н.А.

та представника ОСОБА_1 - адвоката Моленя Р.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 599/1091/24 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк ПриватБанк, інтереси якого представляє ОСОБА_2 на рішення Зборівського районного суду Тернопільської області від 30 липня 2024 року, ухваленого суддею Чорною В.Г., повний текст якого складено 05 серпня 2024 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , Акціонерного товариства Комерційний банк ПриватБанк про визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

у травні 2024 року ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Молень Р.Б., звернулася в суд із позовом до ОСОБА_3 , Акціонерного товариства Комерційний банк ПриватБанк про визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання вчинити дії, а саме: визнати неправомірною бездіяльність ОСОБА_3 та АТ КБ "ПриватБанк", що полягає у не виключенні відомостей про заборгованість ОСОБА_1 за договором поруки, який забезпечував виконання кредитного договору ТЕСNAE від 08 вересня 2008 року з обліку банку, системи «Приват-24», невжитті заходів для виключення відомостей про наявність невиконаних кредитних зобов`язань за зазначеним договором з кредитної історії ОСОБА_1 в Українському бюро кредитних історій та зобов`язати ОСОБА_3 і АТ КБ «ПриватБанк» виключити відомості про заборгованість ОСОБА_4 за договором поруки, який забезпечував виконання кредитного договору ТЕСNAE від 08 вересня 2008 року з обліку банку, системи «Приват-24» та вжити всіх необхідних заходів для виключення відомостей про наявність невиконаних кредитних зобов`язань за зазначеним договором з кредитної історії ОСОБА_1 в Українському бюро кредитних історій. .

В обґрунтування позову посилається на те, що 08 вересня 2008 року між ОСОБА_3 та АТ КБ «ПриватБанк» укладено кредитний договір №ТЕСNAE. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № ТЕСNAE від 08 вересня 2008 року з ОСОБА_1 09 вересня 2008 року укладено договір поруки. У 2017 році АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до Зборівського районного суду Тернопільської області з позовом про стягнення солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 заборгованості за кредитним договором №ТЕСNAE від 08 вересня 2008 року в сумі 19828 доларів США, що відповідно до офіційного курсу НБУ становить 544056,45 грн та судових витрат, посилаючись на те, що відповідачі не виконали своїх договірних зобов`язань. Рішенням суду від 15 червня 2021 року в справі № 599/916/17, яке набрало законної сили 16 липня 2021 року, позов АТ КБ «Приват Банк» задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_3 в користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість в сумі 18320,99 доларів США, що станом на 15 червня 2021 року становить 494588 грн за кредитним договором № ТЕСNAE від 08 вересня 2008 року, стягнуто з ОСОБА_3 в користь АТ КБ « ПриватБанк» судовий збір у розмірі 3654 грн.

У даному рішенні суд прийшов до висновку, що позовні вимоги до відповідача ОСОБА_1 , як поручителя не підлягають задоволенню. Цим рішенням встановлено, що так як за умовами укладеного договору поруки 09 вересня 2008 року в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № ТЕСNAE від 08 вересня 2008 року поручитель зобов`язався нести в повному обсязі солідарну відповідальність за невиконання зобов`язань перед позивачем по погашенню одержаного відповідачем ОСОБА_3 кредиту у тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісій, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. Відповідно до п. 11 зазначеного договору поруки, договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до повного виконання зобов`язань за кредитним договором. Відповідно до п. 12 договору, порука за цим договором припиняється після настання терміну повернення кредиту за кредитним договором. Пунктом 17.1.5. кредитного договору № TECNAE від 08 вересня 2008 року визначено термін повернення кредиту 06 вересня 2013 року. Зі змісту п. 12 вказаного договору поруки, порука за цим договором припинилася 06 вересня 2013 року.

Навіть з огляду на суперечливість п. 11 і п. 12 зазначеного вище договору поруки, протягом шести місяців від дня настання строку виконання зобов`язання чи протягом року з дня укладення договору поруки банком не пред`являлися вимоги до ОСОБА_1 . Матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 було відомо про підписання ОСОБА_3 додаткової угоди від 29 листопада 2011 року, якою змінено розмір заборгованості та збільшено суму кредиту та строк виконання зобов`язань, і що вона погодилася відповідати по новим зобов`язанням як поручитель. Таким чином, на час пред`явлення позову у справі 599/916/17 порука була припинена в силу вимог закону, а тому позовні вимоги до відповідачки ОСОБА_1 не мали правових підстав і не були задоволені.

У квітні 2023 року позивачка дізналася про наявність інформації в Українському бюро кредитних історій про заборгованість перед АТ КБ «ПриватБанк». 17.10.2023 року з метою уточнення наявності заборгованості було сформовано довідку про наявність /відсутність заборгованості у додатку Приват24. Відповідно до цієї довідки за ОСОБА_1 обліковується заборгованість за договором поруки в сумі 1340439,13 грн.

26 жовтня 2023 року представник позивачки - адвокат Молень Р.Б. звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» із вимогою про виключення відомостей про заборгованість позивачки за договором поруки, який забезпечував виконання кредитного договору № TECNAE від 08 вересня 2008 року з обліку банку, системи «Приват-24» та невідкладне вжиття усіх необхідних заходів для виключення відомостей про наявність невиконання кредитних зобов`язань за цим договором поруки з Українського бюро кредитних історій. Однак зазначена відповідь не надійшла, тому позивачка за захистом порушених прав змушена звернути в суд.

Рішенням Зборівського районного суду Тернопільської області від 30 липня 2024 року позов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , АТ КБ "ПриватБанк" про визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язати вчинити дії задоволено частково.

Визнано неправомірною бездіяльність ОСОБА_3 та АТ КБ «ПриватБанк», що полягає у не виключенні відомостей про заборгованість ОСОБА_1 за договором поруки, який забезпечував виконання кредитного договору № TECNAE від 08 вересня 2008 року, з обліку банку, системи «Приват-24», невжитті заходів для виключення відомостей про наявність невиконаних кредитних зобов`язань за зазначеним договором з кредитної історії ОСОБА_1 в Українському бюро кредитних історій.

Зобов`язано ОСОБА_3 та АТ КБ "ПриватБанк" виключити відомості про заборгованість ОСОБА_1 за договором поруки, який забезпечував виконання кредитного договору № TECNAE від 08 вересня 2008 року, з обліку банку, системи «Приват-24» та вжити усіх необхідних заходів для внесення змін до відомостей про кредитні зобов`язання, зокрема, про відсутність заборгованості за кредитним договором №TECNAE від 08 вересня 2008 року у кредитній історії ОСОБА_1 в Українському бюро кредитних історій.

Стягнуто з ОСОБА_3 та АТ КБ "ПриватБанк" на користь ОСОБА_1 судові витрати: сплачений судовий збір 1211,20 грн та витрати на професійну правничу допомогу.

В апеляційній скарзі представник АТ КБ ПриватБанк - Сокуренко Н.В. просить скасувати рішення Зборівського районного суду Тернопільської області від 30 липня 2024 року в частині задоволення позову та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позову відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги представник заявника зазначила, що позивачкою не надано доказів про визнання недійсними договору поруки та/чи кредитного договору як основного зобов`язання. Відмова у задоволенні позову АТ КБ Приват Банк про солідарне стягнення заборгованості рішенням суду у справі № 599/916/17 з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 в частині стягнення за договором поруки не є встановленим фактом визнання договору поруки недійсним. АТ КБ ПриватБанк було відмовлено у стягнення з поручителя на підставі ч. 4 ст. 554 ЦК України.

Оскільки, вказаним рішенням суду не було встановлено факту відсутності кредитного договору, договору поруки, кредитний договір/договір поруки не визнано недійсним, наявна письмова згода на передачу даних в бюро кредитних історій, отже відсутні підстави для задоволення позовних вимог по суті спору.

Також, вимога до АТ КБ ПриватБанк про зобов`язання виключити з власної інформаційної (кредитної) бази персональних даних інформацію щодо поруки (заборгованості за договором поруки) за кредитним договором є такою, що не підлягає задоволенню та не відповідає належному способу захисту.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Молень Р.Б. подав відзив на апеляційну скаргу представника АТ КБ ПриватБанк - Сокуренко Н.В., у якому зазначив, що відповідач, як користувач бюро є відповідальними за надання відомостей щодо заборгованості позивачки за договором поруки від 09 вересня 2008 року та має можливість внести зміни до інформації, що міститься в УБКІ у кредитній історії ОСОБА_1 .

Отже, у цій справі відповідальним за надання достовірної інформації, що складає кредитну історію позивача, є виключно відповідач АТ КБ "ПриватБанк"

АТ КБ ПриватБанк та їх представник ОСОБА_2 повідомлялися про розгляд справи шляхом направлення судових повісток до електронного кабінету, про що в матеріалах справи наявні довідки про доставку електронного документа.

Відповідно до п. 2 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки до електронного кабінету особи.

ОСОБА_3 повідомлявся про розгляд справи шляхом направлення судової повістки на поштову адресу, однак вона повернулась на адресу Тернопільського апеляційного суду як не отримана з відміткою Укрпошти «адресат відсутній за вказаною адресою».

Згідно з пункту 3 частини 8 статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Враховуючи вимоги ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розгляд справи проводити у відсутності АТ КБ ПриватБанк та ОСОБА_3 , які належним чином повідомлені про дату, час і місце слухання справи.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Молень Р.Б. у судовому засіданні апеляційну скаргу представника АТ КБ ПриватБанк - Сокуренко Н.В. не визнав, вважаючи її безпідставною, а рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

Розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 , проаналізувавши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Як вказано в частині третій статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 цієї частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи вимоги ст. 367 ЦПК України, апеляційний суд переглядає рішення суду першої інстанції лише в частині його оскарження заявником.

Судом встановлено, що 08 вересня 2008 року між ОСОБА_3 та АТ КБ «Приват Банк» укладено кредитний договір № ТЕСNAE, в забезпечення виконання зобов`язань за яким 09 вересня 2008 року між АТ КБ «Приват Банк» та позивачкою ОСОБА_1 укладено договір поруки (а.с. 6).

У 2017 році АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до Зборівського районного суду Тернопільської області з позовом про стягнення солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 заборгованості за кредитним договором № ТЕСNAE від 08 вересня 2008 року в сумі 19828 доларів США, що відповідно до офіційного курсу НБУ становить 544056,45 грн та судових витрат, посилаючись на те, що відповідачі не виконали своїх договірних зобов`язань.

15 червня 2021 року суд ухвалив рішення у справі № 599/916/17, яким позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_3 в користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № ТЕСNAE від 08 вересня 2008 року в сумі 18320,99 доларів США, що станом на 15 червня 2021 року становить 494588 грн та судовий збір. Рішення набрало законної сили 16 липня 2021 року.

Цим рішенням встановлено, що так як за умовами укладеного договору поруки 09 вересня 2008 року в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № ТЕСNAE від 08 вересня 2008 року поручитель зобов`язався нести в повному обсязі солідарну відповідальність за невиконання зобов`язань перед позивачем по погашенню одержаного відповідачем ОСОБА_3 кредиту у тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісій, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. Відповідно до п. 11 зазначеного договору поруки, договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до повного виконання зобов`язань за кредитним договором. Відповідно до п. 12 договору, порука за цим договором припиняється після настання терміну повернення кредиту за кредитним договором. Пунктом 17.1.5 кредитного договору № TECNAE від 08 вересня 2008 року визначено термін повернення кредиту - 06 вересня 2013 року. Зі змісту п. 12 вказаного договору поруки, порука за цим договором припинилася 06 вересня 2013 року. Тому суд прийшов до висновку, що на час пред`явлення позову у даній справі порука була припинена в силу вимог закону, в зв`язку з чим відмовив у задоволенні позову до відповідачки ОСОБА_1 (а.с. 7-9).

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що порука ОСОБА_1 за кредитним договором № ТЕСNAE від 08 вересня 2008 року припинена, а тому вимога позивача про виключення відомостей про наявність невиконаних кредитних зобов`язань за зазначеним договором з кредитної історії ОСОБА_1 в Українському бюро кредитних історій, спрямовані на ефективне відновлення порушених прав позивача щодо створення позитивної кредитно - фінансової історії для реалізації її конституційних прав.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується колегія суддів з огляду на таке.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (див., зокрема, постанови від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 2 липня 2019 року у справі № 48/340, від 19 травня 2020 року у справі № 916/1608/18).

Застосування будь-якого способу захисту цивільного права та інтересу має бути об`єктивно виправданим та обґрунтованим. Це означає, що: застосування судом способу захисту, обраного позивачем, повинно реально відновлювати його наявне суб`єктивне право, яке порушене, оспорюється або не визнається; обраний спосіб захисту повинен відповідати характеру правопорушення; застосування обраного способу захисту має відповідати цілям судочинства; застосування обраного способу захисту не повинно суперечити принципу верховенства права.

Надаючи правову оцінку належності обраного позивачем способу захисту, судам належить зважати й на його ефективність з точки зору Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom) (заява № 22414/93, [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що згадана норма (стаття 13 Конвенції) гарантує на національному рівні ефективні правові способи для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати особі такі способи правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, ЄСПЛ указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю способів, що передбачаються національним правом.

Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Тож у кожному конкретному спорі суд найперше повинен оцінювати застосовувані способи захисту порушених прав, які випливають з характеру правопорушень, визначених спеціальними нормами права, а також ураховувати критерії ефективності таких засобів захисту та передбачені статтею 13 ЦК України обмеження щодо недопущення зловживання свободою при здійсненні цивільних прав будь - якою особою.

Правові та організаційні засади формування і ведення кредитних історій, права суб`єктів кредитних історій та користувачів бюро кредитних історій, вимоги до захисту інформації, що складає кредитну історію визначаються Законом України «Про організацію формування та обігу кредитних історій».

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про організацію формування та обігу кредитних історій» ведення кредитної історії - діяльність Бюро із збирання, оброблення, зберігання, захисту, використання інформації, яка складає кредитну історію. Користувач Бюро - юридична або фізична особа - суб`єкт господарської діяльності, яка укладає кредитні правочини та відповідно до Договору надає і має право отримувати інформацію, що складає кредитну історію. Кредитний правочин - правочин, за яким виникає, змінюється або припиняється зобов`язання фізичної або юридичної особи щодо сплати грошових коштів Користувачу протягом певного часу в майбутньому (в тому числі договір страхування або купівлі-продажу майна з відстроченням платежу).

Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону України «Про організацію формування та обігу кредитних історій» джерелами формування кредитних історій є: відомості, що надаються користувачем до Бюро за письмовою згодою суб`єкта кредитної історії відповідно до цього Закону; відомості державних реєстрів, інформація з інших баз даних публічного користування, відкритих для загального користування джерел за винятком відомостей (інформації), що становлять державну таємницю.

У ст. 7 Закону України «Про організацію формування та обігу кредитних історій» визначено, що кредитна історія серед іншого містить такі відомості про грошове зобов`язання суб`єкта кредитної історії: а) відомості про кредитний правочин та зміни до нього (номер і дата укладання правочину, сторони, вид правочину); б) сума зобов`язання за укладеним кредитним правочином; в) вид валюти зобов`язання; г) строк і порядок виконання кредитного правочину; ґ) відомості про розмір погашеної суми та остаточну суму зобов`язання за кредитним правочином; д) дата виникнення прострочення зобов`язання за кредитним правочином, його розмір і стадія погашення; е) відомості про припинення кредитного правочину та спосіб його припинення (у тому числі за згодою сторін, у судовому порядку, гарантом тощо); є) відомості про визнання кредитного правочину недійсним і підстави такого визнання. Кредитна історія також містить інформацію про суб`єкта кредитної історії, яка складається із сукупності документованої інформації про особу з державних реєстрів, інших баз даних публічного користування, відкритих для загального користування джерел: а) наявність заборгованості за податками та обов`язковими платежами; б) рішення судів, що стосуються виникнення, виконання та припинення зобов`язань за укладеним кредитним правочином; в) рішення судів та органів виконавчої влади, що стосуються майнового стану суб`єкта кредитної історії; г) інші відомості, що впливають на спроможність виконання суб`єктом кредитної історії власних зобов`язань.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про організацію формування та обігу кредитних історій», бюро вилучає з кредитної історії:

1) інформацію, яка передбачена пунктом 2 частини першої статті 7, у разі відсутності кредитного правочину, Договору або визнання їх недійсними;

2) всю інформацію, що міститься у кредитній історії, у разі відсутності письмової згоди суб`єкта кредитної історії на збір, зберігання, використання та поширення через Бюро інформації про нього;

3) інформацію, яка передбачена пунктами 2-4 частини першої статті 7, у разі закінчення терміну зберігання інформації в кредитній історії.

Бюро має право за участю користувача здійснювати звірення інформації, яка була надана цим користувачем для формування кредитної історії, та вносити до неї зміни на умовах і в порядку, передбачених цим Законом та Договором (ч. 2 ст. 10 Закону України «Про організацію формування та обігу кредитних історій»).

Бюро зберігає інформацію протягом десятирічного терміну з моменту припинення кредитного правочину.

Отже, у цій справі відповідальним за надання достовірної інформації, що складає кредитну історію позивача, є саме відповідач - АТ КБ «ПриватБанк».

З матеріалів справи, що переглядається, зокрема з довідки АТ КБ ПриватБанк від 17.10.2023 № 5v8APLTA9MV90LG вбачається, що ОСОБА_1 має заборгованість перед АТ КБ ПриватБанк за договором поруки № TECNAE від 08 вересня 2008 у сумі 36896,51 доларів США, у еквіваленті 1 340439,13 грн (а.с. 13).

Довідкою ТОВ Українського бюро кредитних історій підтверджено, що ОСОБА_1 має заборгованість за кредитним договором на придбання автомобіля від 08.09.2008 року у сумі 19827,13 доларів США перед АТ КБ Приват Банк (зворот а.с. 11).

Заява позивача від 26.10.2023 року до АТ КБ ПриватБанк з проханням врахувати судове рішення і вилучити відомості про заборгованість ОСОБА_1 , залишені без задоволення (а.с. 14).

Однак рішенням Зборівського районного суду 15 червня 2021 року у справі №599/916/17, яке набрало законної сили 16 липня 2021 року, відмовлено в позові АТ КБ ПриватБанк до ОСОБА_1 як поручителя про стягнення заборгованості за договором поруки № TECNAE від 08 вересня 2008 у сумі 36896,51 доларів США, що еквівалентно 1 340439,13 грн, оскільки матеріали справи не містили доказів того, що ОСОБА_1 було відомо про підписання ОСОБА_3 додаткової угоди від 29 листопада 2011 року, якою змінено розмір заборгованості та збільшено суму кредиту, строк виконання зобов`язань, і що вона погодилася відповідати по новим зобов`язанням як поручитель, тому в позові до ОСОБА_1 було відмовлено з огляду на те, що порука припинилася в силу вимог закону.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Колегія суддів вважає безпідставними твердження відповідача АТ КБ «ПриватБанк» про те, що відмова суду у задоволенні позову про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за договором поруки не припиняє зобов`язання позивача за договором поруки.

Так, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2022 у справі № 462/5368/16-ц (провадження № 14-143цс20) зроблено такі висновки:

«46. Після звернення кредитора з позовом про стягнення коштів поручитель не може окремо ініціювати вирішення спору про визнання відсутності у кредитора права вимоги (про визнання поруки припиненою). Такий окремий позов не є належним способом захисту, а тому його не можна задовольнити. Наявність у поручителя відповідного боргу чи його відсутність, як і відсутність підстав для нарахування банком боргу, є предметом доказування у спорі про стягнення коштів. Оскільки банк ініціював вирішення такого спору, поручитель може ефективно захистити своє право саме у справі № 462/5579/15-ц, заперечуючи проти позову кредитора, наприклад, через те, що порука припинилася. Для цього непотрібно заявляти зустрічний позов про визнання відсутності права кредитора (про визнання поруки припиненою) (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункти 62-63))».

Банк, скеровуючи до ТОВ «Українське бюро кредитних історій» інформацію про наявність у позивача заборгованості як поручителя за кредитним договором № TECNAE від 08 вересня 2008 залишив поза увагою рішення суду, що набрало законної сили, у якому констатовано, що у зв`язку з припиненням поруки ОСОБА_1 кредитор не може вчиняти жодних дій щодо реалізації свого права, в тому числі захисту в судовому порядку, що пов`язані з таким поручителем. За таких обставин дії відповідача АТ КБ «ПриватБанк» не можуть вважатись правомірними, а внесена інформація є недостовірною.

Враховуючи наведе, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що ефективним і належним способом захисту позивача буде зобов`язати АТ КБ ПриватБанк виключити відомості про заборгованість ОСОБА_1 за договором поруки, який забезпечував виконання кредитного договору № TECNAE від 08 вересня 2008 року, з обліку банку, системи «Приват-24», та вжити усіх необхідних заходів для внесення змін до відомостей про кредитні зобов`язання, зокрема, про відсутність заборгованості за кредитним договором №TECNAE від 08 вересня 2008 року у кредитній історії ОСОБА_1 в Українському бюро кредитних історій.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Таким чином, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга АТ КБ ПриватБанк, інтереси якого представляє ОСОБА_2 , слід залишити без задоволення, а рішення Зборівського районного суду Тернопільської області від 30 липня 2024 року залишити без змін, оскільки висновки місцевого суду відповідають обставинам справи, узгоджуються з нормами матеріального та процесуального права, які судом застосовані правильно, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 35, 259, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк ПриватБанк, інтереси якого представляє ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Зборівського районного суду Тернопільської області від 30 липня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлений 27 листопада 2024 року.

Головуюча Н.М. Храпак

Судді: Б.О. Гірський

О.З. Костів