Житомирський апеляційний суд
Справа №279/6852/23 Головуючий у 1-й інст. Коваленко В. П.
Категорія 58 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 травня 2024 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Талько О.Б., Коломієць О.С.,

за участі секретаря судового засідання Бузган А.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу №279/6852/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання інформації недостовірною та такою, що принижує честь і гідність,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , що подана через адвоката Халімончука Руслана Михайловича,

на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 27 листопада 2023 року, яке ухвалене під головуванням судді Коваленко В.П. у м. Коростені,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 . Просив визнати недостовірною та такою, що принижує його честь і гідність, інформацію, яка поширена у протоколі опитування ОСОБА_2 адвокатом у порядку п.7 частини першої ст.20 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" та виголошена під час судового процесу в справі №279/2183/21,:

- "У жовтні 2019 року був випадок домашнього насильства по відношенню до мене з боку ОСОБА_3 . Наступний випадок домашнього насильства стався 16 листопада 2019 року. При цьому ОСОБА_4 бив мене по обличчю та тягав по квартирі за волосся. На місце події прибула поліція. Приблизно о 16.00 годині ОСОБА_4 був заарештований, про що складено відповідний ордер. У подальшому за фактом домашнього насильства, ОСОБА_3 було притягнуто до кримінальної відповідальності за Кримінальним кодексом Каліфорнії за ст.243(е)(1).";

- "Ми і далі проживали разом на одній житловій площі та мали відносини як чоловік та жінка. Але нічого на краще не змінилося, стало ще гірше. Він почав загрожувати мені, забирати мої особисті речі та ховати від мене. Забрав кредитну картку та не давав грошей. Кожен день називав мене дуже поганими словами при дітях, зневажав при дітях. Почав вчити старшу дочку мене обзивати дуже жортоко (маю декілька звукозаписів), які встигла відіслати знайомій, бо ОСОБА_4 потім забрав телефон і видалив всі мої дані. Дзвонив у поліцію і вигадував різні історії неправдиві про мене, бо хотів мені помститися за його арешт, так він сам мені казав. Іноді дозволяв собі піднімати руку на мене, але вже менше, бо знав, що можу викликати поліцію.";

- " ОСОБА_5 не витримала цих знущань і звернулася до організації, де допомагають жінкам від домашнього насильства. Ця організація подала від мого імені заяву на заборонний наказ проти мого чоловіка ОСОБА_4 . У результаті йому не можна було підходити до мене та до дітей ближче ніж на 100 футів на якийсь час, поки суд не розгляне нашу справу. ОСОБА_4 вирішив виїхати в Україну, залишивши мене одну з дітьми без матеріальної допомоги і при цьому забравши всі дитячі документи. Знаючи при цьому, що Американський суд заборонив виїзд дітей із Каліфорнії, поки не вирішиться наш суд про заборонний наказ. Цю справу було розглянуто лише 20 квітня 2022 року, при цьому, Вищий суд штату Каліфорнія у справі 20v000879 видав розпорядження, яким підтвердив для ОСОБА_4 заборону підходити до мене та дітей ближче ніж на 100 футів.";

- " ОСОБА_4 шахрайськими методами ввів суд в оману, подавши заяву, що він начебто вже сплачує аліменти у США. Для цього ОСОБА_4 переклав документ, який я подавала як запит на аліменти, але це не рішення суду.";

- "Незважаючи на ці обставини я старалася зберегти нашу із Юрою сім`ю. У липні 2020 року ОСОБА_4 покинув мене та наших двох дочок напризволяще і повернувся в Україну.".

Також просив стягнути з відповідача у відшкодування йому моральної шкоди 20 000 грн.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що у 2021 році він звернувся до Коростенського міськрайонного суду із позовом до ОСОБА_2 про оспорювання батьківства. Під час судового процесу в справі №279/2183/21 його колишня дружина ОСОБА_2 поширила стосовно нього недостовірну інформацію, яка не відповідає дійсності, принижує його честь і гідність, формує негативний імідж, публічно його ображає перед невизначеним колом осіб. Вважає, що вказана вище інформація є недостовірною та такою, що ображає його честь та гідність. Факти викладені вище спростовуються листом-заявою від 20 березня 2020 року, яку надала колишня дружина ОСОБА_2 . За заявою ОСОБА_2 . Верховним судом Каліфорнії виданий тимчасовий обмежувальний ордер щодо протидії домашньому насильству, який, на переконання позивача, з огляду на обов`язковий процесуальний характер є формальністю та не підтверджує його вини у вчиненні дій, які підпадають під ознаки домашнього насильства, що доводиться копією процесуального рішення Департаменту поліції Ірвайна про закриття провадження від 25 листопада 2019 року. Наполягає на тому, що ніколи не притягувався до кримінальної відповідальності, а також не вчиняв неправомірних дій щодо колишньої дружини. Інформація, яку він просить спростовувати, носить образливий (негативний) характер та була винесена на обговорення не лише до відповідних офіційних органів, але і повідомлена певному колу друзів і знайомих. Окрім того, поширення інформації свідчить про принизливе ставлення колишньої дружини до нього, що впливає на зниження цінності його особи.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 27 листопада 2023 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач ОСОБА_1 через представника адвоката Халімончука Р.М. подав апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги аргументовані тим, що особиста інформація, яка ганьбить честь та гідність, винесена для обговорення не лише до відповідних офіційних органів, але і повідомлена певному колу друзів та знайомих, що ганьбить у їх очах, а тому суд першої інстанції безпідставно застосував до спірних правовідносин положення п.17 Постанови Пленуму Верхового Суду України від 27 лютого 2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи». Із метою надання суду належних і допустимих доказів сторона позивача звернулася до ТзОВ «Незалежний інститут судових експертиз» для проведення семантико-текстуальної експертизи, але за результатами дослідження суд першої інстанції належної оцінки висновку експерта не надав. На переконання скаржника, суд першої інстанції однобоко дослідив додані до позовної заяви докази та помилково керувався висновками, викладеними у постанові Верховного Суду у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 січня 2019 року в справі №461/9631/15-ц. Окрім того, суд першої інстанції помилково послався на рішення ЄСПЛ у справі KARPYUK AND OTHERS v. UKRAINE та у справі Лінгенса, Де Гаєс і Гійзельс, Гудвіна, Прагер і Обершлік, аналізуючи при цьому зміст ст.10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки рішення у цих справах не можуть бути преюдиційними та не стосуються предмету цього позову.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_2 через представника адвоката Петльовану Н.С. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Водночас, заявляється фактично про пропущення строків позовної давності для звернення з позовом про визнання інформації недостовірною та такою, що принижує честь і гідність. Разом із тим, наголошено на тому, що суд не повинен приймати твердження позивача щодо поширення інформації серед певного кола друзів і знайомих. Окрім того, питання достовірності інформації у вигляді показань відповідача у справі про оспорювання батьківська не може бути предметом розгляду в порядку способу захисту немайнового права, передбаченого ст.227 ЦК України. При цьому, суд першої інстанції дійшов правильного висновку та ухвалив законне рішення.

У судовому засіданні, проведеному в режимі відеоконференції, позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Халімончук Р.М. апеляційну скаргу підтримали та просять її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі, визнавши інформацію недостовірною та такою, що принижує честь та гідність ОСОБА_1 , та стягнути із відповідача у відшкодування моральної шкоди 20 000 грн.

Представник відповідача адвокат Петльована Н.С. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.

За положеннями п.7 частини першої ст.20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» під час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правничої допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правничої допомоги, зокрема, збирати відомості про факти, що можуть бути використані як докази, в установленому законом порядку запитувати, отримувати і вилучати речі, документи, їх копії, ознайомлюватися з ними та опитувати осіб за їх згодою.

Із матеріалів справи вбачається та судом установлено, що відповідно до протоколу опитування громадян адвокатом у порядку п.7 частини першої ст.20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокат Компанець М.Б. 16 листопада 2022 року опитав ОСОБА_2 та у протоколі зафіксовані наступні відповіді останньої:

- "У жовтні 2019 року був випадок домашнього насильства по відношенню до мене з боку ОСОБА_3 . Наступний випадок домашнього насильства стався 16 листопада 2019 року. При цьому ОСОБА_4 бив мене по обличчю та тягав по квартирі за волосся. На місце події прибула поліція. Приблизно о 16.00 годині ОСОБА_4 був заарештований, про що складено відповідний ордер. У подальшому за фактом домашнього насильства, ОСОБА_3 було притягнуто до кримінальної відповідальності за Кримінальним кодексом Каліфорнії за ст.243(е)(1).";

-"Ми і далі проживали разом на одній житловій площі та мали відносини як чоловік та жінка. Але нічого на краще не змінилося, стало ще гірше. Він почав загрожувати мені, забирати мої особисті речі та ховати від мене. Забрав кредитну картку та не давав грошей. Кожен день називав мене дуже поганими словами при дітях, зневажав при дітях. Почав вчити старшу дочку мене обзивати дуже жорстоко (маю декілька звукозаписів), які встигла відіслати знайомій, бо ОСОБА_4 потім забрав телефон і видалив всі мої дані. Дзвонив у поліцію і вигадував різні історії неправдиві про мене, бо хотів мені помститися за його арешт, так він сам мені казав. Іноді дозволяв собі піднімати руку на мене, але вже менше, бо знав, що можу викликати поліцію.";

- " ОСОБА_5 не витримала цих знущань і звернулася до організації, де допомагають жінкам від домашнього насильства. Ця організація подала від мого імені заяву на заборонний наказ проти мого чоловіка ОСОБА_4 . У результаті йому не можна було підходити до мене та до дітей ближче ніж на 100 футів на якийсь час, поки суд не розгляне нашу справу. ОСОБА_4 вирішив виїхати в Україну, залишивши мене одну з дітьми без матеріальної допомоги і при цьому забравши всі дитячі документи. Знаючи при цьому, що Американський суд заборонив виїзд дітей із Каліфорнії, поки не вирішиться наш суд про заборонний наказ. Цю справу було розглянуто лише 20 квітня 2022 року, при цьому, Вищий суд штату Каліфорнія у справі 20v000879 видав розпорядження, яким підтвердив для ОСОБА_4 заборону підходити до мене та дітей ближче ніж на 100 футів.";

- " ОСОБА_4 шахрайськими методами ввів суд в оману, подавши заяву, що він начебто вже сплачує аліменти у США. Для цього ОСОБА_4 переклав документ, який я подавала як запит на аліменти, але це не рішення суду.";

- "Незважаючи на ці обставини я старалася зберегти нашу із Юрою сім`ю. У липні 2020 року ОСОБА_4 покинув мене та наших двох дочок напризволяще і повернувся в Україну." (а.с.27-30).

Разом із тим, положеннями ст.275 ЦК України передбачено, що фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу. Захист особистого немайнового права може здійснюватися також іншим способом відповідно до змісту цього права, способу його порушення та наслідків, що їх спричинило це порушення.

Із змісту процитованої вище норми матеріального права випливає, що особа, право якої порушено, може обрати як загальний, так і спеціальний способи захисту свого права, визначені законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Отже, вибір способу захисту особистого немайнового права, зокрема права на повагу до гідності та честі, права на недоторканість ділової репутації, належить саме позивачу, тобто ОСОБА_1 .

У свою чергу, зі змісту позовної заяви ОСОБА_1 прослідковується, що позивач просить суд визнати недостовірною та такою, що принижує його честь та гідність інформацію, поширену у протоколі опитування ОСОБА_2 адвокатом в порядку п.7 частини першої ст.20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» та виголошену під час судового процесу в справі №279/2183/21.

Цивільна справа №279/2183/21 це справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про оспорювання батьківства щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до частини четвертої ст.32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Конституція України визнає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю та передбачає, що кожен має право на повагу до його гідності (ст.ст.3,28 Конституції України). Відповідно до ст.34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони порядку з метою запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.

За правилами частини першої ст.68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено право кожного на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.

Частиною першою ст.201 ЦК України передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація.

Відповідно до ст.297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Згідно зі ст.299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.

Під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. Під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків.

Аналогічний правовий висновок зазначено в постанові Верховного Суду від 30 березня 2020 року в справі №523/9870/18-ц.

Як вже зазначалося вище, позови про захист гідності, честі чи ділової репутації має право пред`явити, зокрема, фізична особа в разі поширення про неї недостовірної інформації, що порушує її особисті немайнові права.

При цьому, під недостовірною розуміється інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації (частина перша ст.277 ЦК України).

Згідно із частинами четвертою та сьомою ст.277 ЦК України спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.

Разом із тим, у пункті 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 лютого 2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» судам роз`яснено, що інформація, зазначена у позовній заяві чи іншій заяві, адресованій суду, а також в процесуальних документах (запереченнях на позов, апеляційних чи інших скаргах тощо), може бути підставою для захисту гідності, честі чи ділової репутації, за винятком випадків, коли ця інформація була визначена підставою пред`явлення позову і стосувалася його предмета, була доказом у справі, а так само предметом апеляційного чи іншого перегляду в прядку, встановленому процесуальним законом. Не підлягають розгляду судами позови про захист гідності, честі чи ділової репутації, приниження яких відбулося внаслідок давання показань свідками, а так само іншими особами, які брали участь у справі, відносно осіб, які брали участь у тій справі, якщо наведена в них інформація була доказом у справі та оцінювалась судом при ухваленні судового рішення, оскільки нормами процесуальних кодексів встановлено спеціальний порядок дослідження та оцінки таких доказів. Вказана вимога по суті означала б вимогу повторної судової оцінки наданих суду доказів у раніше розглянутій справі.

Від цієї правової позиції наразі Верховним Судом не відступлено.

За положеннями ст.76 ЦПК України доказами у справах, які розглядаються у порядку цивільного судочинства, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, такими засобами як показання свідків. У свою чергу, сторони за їхньою згодою, в тому числі за власною ініціативою, можуть бути допитані як свідки про відомі їм обставини, що мають значення для справи (випливає зі змісту частини першої ст.92 ЦПК України).

Отже, позовна вимога про визнання недостовірною та такою, що принижує честь та гідність ОСОБА_1 інформацію у протоколі опитування ОСОБА_2 адвокатом в порядку п.7 частини першої ст.20 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" та виголошену під час судового процесу в справі №279/2183/21, по суті означає вимогу повторної судової оцінки наданого суду доказу в раніше розглянутій справі, а тому колегія судів апеляційного суду погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 у цій справі просить визнати недостовірною та спростувати показання ОСОБА_2 , які містяться у протоколі її допиту, проведеному адвокатом Компанець М.Б., що використані як доказ у справі №279/2183/21 про оспорювання ОСОБА_1 батьківства щодо малолітньої ОСОБА_6 , а питання достовірності інформації у вигляді показань ОСОБА_2 у справі №279/2183/21 не може бути предметом розгляду в порядку способу захисту немайнового права ОСОБА_1 , передбаченого ст.277 ЦК України, у цій справі. Змістом своїх позовних вимог ОСОБА_1 визнає той факт, що протокол опитування ОСОБА_2 був доказом у справі №279/2183/21, а та обставина, як суд у справі 279/2183/21 оцінив цей доказ та зазначену в ній інформацію, на розгляд цього спору не впливає. За таких обставин, лист-заява ОСОБА_2 від 09 березня 2020 року не має правового значення для розгляду цієї справи (а.с.17-18).

Позивач ОСОБА_1 реалізував своє право та подав у встановленому законом порядку до суду першої інстанції висновок експерта від 06 жовтня 2023 року за результатами семантико-текстуального дослідження, складений на його замовлення ТзОВ «Незалежний інститут судових експертиз» (а.с.31-50). Посилання апеляційної скарги на те, що суд першої інстанції не надав належної оцінки цьому висновку спростовуються тим, що висновок експерта є лише одним із доказів у цій справі, де до предмета доказування не входить дослідження характеру і ступеню ушкодження здоров`я або психічного стану особи, а тому такому доказу не надана перевага над іншими доказами. За загальним правилом жодний доказ не має для суду заздалегідь встановленої сили. Суд першої інстанції оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності, що відповідає положенням ст.89 ЦПК України. Суд також надав оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, що стосуються статусу позивача та відповідача, змісту протоколу опитування ОСОБА_2 адвокатом, контекст та спосіб використання протоколу опитування у раніше розглянуті справі №279/2183/21, так і кожному доказу, який міститься у справі. Суд першої інстанції оцінив докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що особиста інформація, яка ганьбить честь та гідність ОСОБА_1 повідомлена певному колу друзів та знайомих, безпідставні, враховуючи те, що суд відповідно до ст.13 ЦПК України розглядає справи не інакше як у межах заявлених вимог. Прохальна частина позовної заяви ОСОБА_1 не містить вимоги про визнання недостовірною та такою, що принижує честь та гідність ОСОБА_1 , інформацію, повідомлену відповідачем ОСОБА_2 певному колу друзів та знайомих. Також матеріали справи не містять доказів у підтвердження того, яку саме за змістом інформацію ОСОБА_2 повідомила певному колу друзів та знайомих про свого колишнього чоловіка.

Отже, доводи скаржника не спростовують встановлених у справі фактичних обставин та висновків суду першої інстанції, які обґрунтовано викладені у мотивувальній частині його судового рішення, та зводяться до переоцінки доказів, незгоди сторони позивача з висновками щодо їх оцінки і містять посилання на факти, що були предметом дослідження суду.

Приймаючи до уваги викладене вище, аргументи апеляційної скарги щодо посилання судом першої інстанції на правову позицію, висловлену в постанові Верховного Суду від 30 січня 2019 року в справі №461/9631/15-ц, а також застосування практики ЄСПЛ (справи KARPYUK AND OTHERS v. UKRAINE та у справі Лінгенса, Де Гаєс і Гійзельс, Гудвіна, Прагер і Обершлік) не змінюють висновків суду першої інстанції.

За положеннями частини другої ст.367 ЦПК України апеляційний суд досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та відзиві на неї.

У відзиві на апеляційну скаргу представником відповідача викладена суперечлива позиція. Спочатку адвокат Петльована Н.С. просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, але у подальшому посилається на те, що позивачем пропущені строки звернення до суду із цим позовом. Нагадаємо, що суд першої інстанції відмовив у задоволенні позову по суті, а не за пропуском строку позовної давності.

За приписами частини третьої ст.267 ЦК України позовна давність застосується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Справа розглянута судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. В ухвалі про відкриття провадження у справі суд першої інстанції роз`яснив відповідачу ОСОБА_2 право подати відзив на позовну заяву протягом 15 днів із дня вручення копії ухвали про відкриття провадження у справі, яка вручена ОСОБА_2 26 жовтня 2023 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.60). Отже, відповідач була обізнана про перебування у провадженні суду справи за позовом ОСОБА_1 до неї про визнання інформації недостовірною та такою, що принижує честь та гідність, але не подала до суду першої інстанції заяви про застосування до спірних правовідносин інституту позовної давності, а тому на стадії апеляційного перегляду справи суд апеляційної інстанції позбавлений можливості застосовувати до спірних правовідносин позовну давність, про яку фактично заявлено у відзиві на апеляційну скаргу. Крім того, суд застосує строк позовної давності, якщо вимоги обґрунтовані. Суд першої інстанції, розглянувши спір по суті, дійшов висновку, що позов є необґрунтованим та з цих підстав відмовив у його задоволенні.

Вимога про відшкодування моральної шкоди є похідною, а тому також задоволеною бути не може.

Відповідно до положень ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає рішення суду першої інстанції без змін, як таке, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374-375,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану через адвоката Халімончука Руслана Михайловича, залишити без задоволення.

Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 27 листопада 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуюча Судді: