Справа № 489/977/24
Провадження № 2/489/915/24
РІШЕННЯ

Іменем України

13 травня 2024 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Костюченка Г.С.,

секретаря судового засідання Савкової К.А.,

за участі представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа - ОСОБА_4 , про стягнення грошових коштів

встановив:

У лютому 2024 року позивач через свого представника адвоката Гавловської Ю.В. звернулася до суду з позовом в якому просила стягнути з відповідача понесені нею витрати на здійснення ремонтних робіт у сумі 169081.00 грн.

Як на підставу позовних вимог вказала, що 20.05.2017 вона сплатила ОСОБА_4 грошові кошти (аванс) в розмірі 52600,00 грн. в рахунок вартості будинку АДРЕСА_1 , який оформлено відповідачем розпискою в присутності двох свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

На той час ОСОБА_4 повідомив, що домоволодіння перебуває у спільній частковій власності, а тому для його продажу необхідна згода всіх співвласників, а тому необхідний час для подальшого нотаріального оформлення правочину. Саме з цих підстав передача авансу була зафіксована розпискою, як попередня домовленість.

Після отримання авансу ОСОБА_4 , в присутності свідків дозволив проживати в будинку та здійснювати в ньому будівельні роботи. Проте, в подальшому стало відомо, що ОСОБА_4 не є власником домоволодіння та розпоряджається майном на підставі доручення від свого батька ОСОБА_3 , який є власником будинку та яка оформлена після укладення розписки.

Своїми діями ОСОБА_4 ввів її в оману, через що вона витратила значну суму коштів, а правочин щодо продажу домоволодіння так і не було вчинено.

Так як будинок був непридатний для проживання, тому розпочала ремонтні роботи. Загальна сума витрат на ремонт будинку склала 169081,00 грн.

Посилаючись на наведені обставини позивач звернулася до суду за захистом свого права.

08.04.2024 представник відповідача ОСОБА_3 - адвокат Білецький О.П. надав відзив на позов в якому просив задоволенні позовних вимог відмовити. Вказав, що стягнення витрат на ремонт будинку в сумі 169081,00 грн. є безпідставними.

Всі роботи по ремонту та поліпшенню квартири (будинку) відповідно до частини другої статті 383 ЦК України потребують згоди власника. Однак позивачем не надано доказів того ремонт в будинку здійснений за згодою його власника.

Таким чином, зважаючи на недоведеність позивачем фактів неправомірної поведінки відповідача щодо досягнутих між сторонами домовленостей на предмет купівлі - продажу будинку АДРЕСА_1 та враховуючи відсутність згоди власника цього будинку на здійснення ремонту та інших змін у ньому, відповідач вважає позовні вимоги безпідставними.

Також, зазначає, що з доданих до позову чеків неможливо достовірно встановити які саме суми та на закупівлю яких матеріалів витрачені кошти.

Не підтверджено, що закуплені матеріали були витрачені саме на ремонт спірного будинку та не підтверджено необхідності закупівлі саме цих матеріалів.

Також представник відповідача наголошував, що позивачем пропущено строк звернення до суду, витрати на ремонт будинку позивачем були здійснені в травні - червні 2017, а з позовом вона звернулася лише в лютому 2024.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва суду від 04.03.2024 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судове засідання.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала у повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Відповідно до відзиву наданому представником відповідача, останній просив суд відмовити в задоволенні позову у повному обсязі.

Третя особа в судове засідання не з`явилася, повідомлялася належним чином, причини неявки суду не повідомила.

За положеннями частини п`ятої статті 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його складання.

Суд, дослідивши матеріали справи та встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини.

Із матеріалів справи встановлено, що позивач 20.05.2017 сплатила ОСОБА_4 52600,00 грн. авансу в рахунок покупної ціни за житловий будинок по АДРЕСА_1 і з його згоди та згоди його батька ОСОБА_3 поселилась в цьому будинку та розпочала ремонтні роботи. Загалом на поліпшення будинку нею було витрачено 169081,00 грн.

В подальшому вона дізналась, що ОСОБА_4 не є власником вказаного будинку і договір купівлі-продажу щодо цього майна укладено не було.

Посилаючись на наведені обставини позивач просила стягнути з відповідача 169081,00 грн. понесених витрат по ремонту будинку.

Як вказано вище, рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 18.06.2020 стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 безпідставно набуті за розпискою від 20.05.2017 грошові кошти в сумі 52600,00 грн., а провадження в частині вимог про стягнення 169081,00 грн. понесених витрат по ремонту будинку закрито на підставі пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 07.10.2020 наведене рішення в частині закриття провадження у справі щодо вимог про стягнення 169081,00 грн. понесених витрат по ремонту будинку скасовано, а справу направлено до того ж суду для продовження розгляду.

Таким чином, вирішенню підлягають позовні вимоги про стягнення з відповідача витрат понесених позивачем на ремонт будинку.

Судом встановлено, що в 2018 році ОСОБА_2 зверталася до Ленінського районного суду міста Миколаєва з позовом до ОСОБА_4 про стягнення авансу на придбання будинку у подвійному розмірі - 105200,00 грн. та витрат на здійснення ремонту будинку в сумі 169081,00 грн.

Рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 28.11.2018 у справі № 489/1896/18 в задоволенні позову відмовлено. В апеляційному порядку рішення не оскаржувалося та набрало законної сили.

Із вказаного рішення суду вбачається, що позивачкою був здійснений ремонт на загальну суму 169081,00 грн., що підтверджується договором на монтаж натяжних стель № 1170602 від 12.06.2017, договором на постачання послуг ліній зв`язку від 31.05.2017, договором № 1067 від 27.06.2017 про установку металопластикових вікон, копій квитанцій, товарних чеків та видаткових накладних, у зв`язку з чим вона просила стягнути вищезазначену суму з відповідача.

Стягнення з відповідача витрат на здійснення ремонту в сумі 169081,00 грн. позивач просила здійснити з посиланням на положення статті 1212 ЦК України.

У зв`язку із цим, при вирішенні спору суд виходить з наступного правового регулювання.

Відповідно до частини першої, третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Частиною першою статті 383 ЦК України визначено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Положеннями частини другої статті 383 ЦК України встановлено, що власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого.

Зазначеними вимогами цивільного законодавства встановлено, що всі роботи по ремонту та поліпшенню умов будинку потребують згоди власника.

За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно станом на 03 грудня 2018 року об`єкт житлової нерухомості за адресою АДРЕСА_1 перебуває у спільній частковій власності, де ОСОБА_3 (третя особа у справі) належить 1/10 частка, ОСОБА_7 - 13/50 частки, ОСОБА_8 - 13/50 частки.

Відповідач ОСОБА_3 є сином ОСОБА_4 , який є власником житлового будинку по АДРЕСА_1 , та за довіреністю останнього від 30 травня 2017 року мав право представляти його інтереси.

Позивач обґрунтовувала підстави позову необхідністю стягнення з ОСОБА_3 на її користь безпідставно набутих поліпшень спірного житлового будинку на підставі статті 1212 ЦК України.

Відповідно до частини 1 статті 3 ЦПК України, частини 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї статті застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст. 1212 ЦК України може застосовуватись тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або взагалі була відсутня.

Суть кондикційного зобов`язання виражається в тому, що набувач безпідставно збагатився за рахунок потерпілого, а тому зобов`язаний не лише повернути йому майно в натурі чи відшкодувати його вартість (ст. 1213 ЦК України), а й у повному обсязі компенсувати потерпілому негативні наслідки від неможливості йому користуватися майном за призначенням шляхом відшкодування всіх доходів, які набувач одержав або міг одержати від цього майна, а набувач безпідставно збагатився за рахунок потерпілого.

Конструкція ст. 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 ЦК України, свідчить про необхідність установлення так званої «абсолютної» безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору.

Ознаки, характерні для кондиції, свідчать про те, що пред`явлення кондиційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі.

Отже, норми ст. 1212 ЦК України застосовуються до позадоговірних зобов`язань.

Вказана правова позиція сформульована Верховним Судом у постановах: від 10 вересня 2018 року у справі № 638/11807/15-ц (провадження № 61-1215св17), від 12 вересня 2018 року у справі № 154/948/16 (провадження № 61-4497ск18), від 12 грудня 2018 року у справі №205/3330/14-ц (провадження № 61-1133св18).

Згідно зі статтею 1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Відповідно до положень статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Частина 1 статті 319 ЦК України визначає, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною 1 статті 383 ЦК України закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Відповідно до частини 1, 3 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Звертаючись з позовом про відшкодування витрат понесених на ремонт будинку позивач пред`явила вимоги до відповідача, який є власником будинку. Як встановлено власником житла, а саме 1/10 частки домоволодіння по АДРЕСА_1 , де позивач здійснила ремонтні роботи, тобто здійснила поліпшення нерухомого майна, належить ОСОБА_3 , процесуальний статус якого у цій справі відповідач.

Отже, набувачем безпідставно набутих поліпшень спірного будинку, відповідно до положень статей 1212, 1213 ЦК України, є власник цього житла, а саме ОСОБА_3 .

Таким чином, ОСОБА_3 є належним відповідачем, тобто повинен відповідати за пред`явленими позовними вимогами, оскільки за встановленими обставинами справи та наданими доказами обов`язок виконати вимоги позивача лежить саме на ньому.

Враховуючи, що понесені позивачем витрати на ремонт будинку є поліпшенням будинку, тобто благами, які отримав власник такого нерухомого майна, відповідно наявні передбачені статтею 1212 ЦК України підстави для стягнення з відповідача, який є власником нерухомого майна вартості поліпшення вказаної позивачем.

З огляду на письмові докази, досліджені в ході розгляду справи, оцінивши у сукупності, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, а також враховуючи диспозитивність цивільного судочинства, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Отже саме власник нерухомого майна за відсутністю правової підстави є набувачем у розумінні статті 1212 ЦК України, який збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

З огляду на таке відповідно до частини 1 статті 383 ЦК України саме ОСОБА_3 належить право користування відремонтованим позивачем будинком для особистого проживання та проживання членів його сім`ї та інших осіб та саме ОСОБА_3 відповідно до частини 2 статті 383 ЦК України належить право надання дозволу на поліпшення його власного нерухомого майна шляхом проведення ремонтних робіт.

Факт надання дозволу ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на проведення ремонтних робіт позивачем був підтверджений в судовому засіданні свідками ОСОБА_8 та ОСОБА_9 . Інших доказів про відсутність надання такої згоди відповідачем та його представником суду не надано.

Суд не приймає доводів представника відповідача, оскільки судом встановлені обставини отримання майна без достатніх правових підстав відповідачем, інших доказів щодо вартості матеріалів та робіт відповідачем не надано.

Щодо застосування до спірних правовідносин положення ст.. 267 ЦК України слід зазначити наступне.

За загальним правилом, передбаченим ч. 1 ст. 257 та ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила та становить три роки.

Відповідно до ч. 5 ст. 267 ЦК України, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

З урахуванням обставин справи, та враховуючи, що позивач намагалася захистити порушене право, зверталася до суду з вимогою про стягнення грошових коштів раніше, а також з урахуванням знаходження позивача за межами України з лютого 2022.

Суд вважає поважними причини пропущення позовної давності а порушене право підлягає захисту.

На підставі ст.141 ЦПК України необхідно Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір у сумі 1690 грн. 81 коп.

Керуючись статтями 4, 19, 141, 263-265 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа - ОСОБА_4 , про стягнення грошових коштів задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 169081 грн. (Сто шістдесят дев`ять тисяч вісімдесят одна гривня).

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір у сумі 1690 грн. 81 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного тексту рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи:

позивач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ;

відповідач: ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_4 .

третя особа: ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 ;

Суддя Г.С. Костюченко