Справа № 465/1215/22 Головуючий у 1 інстанції: Марків Ю.С.
Провадження № 22-ц/811/3082/23 Доповідач в 2 інстанції: Шеремета Н.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 лютого 2024 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 04 вересня 2023 року, -

ВСТАНОВИВ:

у лютому 2022 року фізична особа-підприємець ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування збитків в порядку регресу.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 19 жовтня 2019 року внаслідок недотримання ОСОБА_1 безпечного бокового інтервалу сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої механічні пошкодження отримали автомобіль марки «Fiat Grand Punto», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 , та автомобіль марки «Volkswagen Jetta», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , якого визнано винуватцем дорожньо-транспортної пригоди. Стверджує, що вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Fiat Grand Punto», д.н.з. НОМЕР_1 , становить 18 439,00 грн. Зазначає, що Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ВУСО», виконуючи зобов`язання на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту № -14-01 від 30 січня 2019 року, укладеного між ОСОБА_3 та Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ВУСО», виплатило ОСОБА_3 страхове відшкодування в розмірі 16 689,00 грн. Вважає, що до страховика, що виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяння шкоди. Вважає, що 16 грудня 2021 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ВУСО» та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 укладено договір про відступлення права вимоги№ 16/12/2021, за умовами якого фізична особа-підприємець отримала вимоги в порядку регресу виплаченого страхового відшкодування за договором добровільного страхування наземного транспорту № -14-01 від 30 січня 2019 року. З наведених підстав просить стягнути з ОСОБА_1 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 завдані збитки в порядку регресу в розмірі 16 689,00 грн.

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 04 вересня 2023 року позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування збитків в порядку регресу задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 завдані збитки в порядку регресу у розмірі 16689,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 суму сплаченого судового збору в розмірі 992,40 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 судових витрат на правову допомогу в розмірі 7146,80 грн.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 , в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Апелянт стверджує, що Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ВУСО» передчасно на власний розсуд і ризик виплатило ОСОБА_3 страхове відшкодування, не беручи до уваги те, що постановою Франківського районного суду м. Львова від провадження у справі про адміністративне правопорушення було закрито на підставі статті 38 КУпАП без встановлення його вини. Зазначає, що вину особи доводить постанова про притягнення її до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення або застосування заходів впливу, а поєднання закриття провадження з одночасним визнанням вини особи вчиненні адміністративного правопорушення є взаємовиключними рішеннями. Вважає, що особа вважається невинною, доки її вину не буде доведено у встановленому законом порядку, однак в матеріалах справи відсутні судові рішення, якими його визнано винним у вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а відтак у позивача не виникало права регресної вимоги до нього. Наголошує, що його не запрошено на огляд пошкодженого автомобіля, який проведено за його відсутності, а Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ВУСО» завищила розмір виплаченого страхового відшкодування. Крім того, в матеріалах справи відсутні докази надіслання йому вимоги страхової компанії щодо відшкодування збитків. З наведених підстав просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 01 грудня 2023 року про відкриття апеляційного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 04 вересня 2023 року ухвалено розглядати без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Розгляд апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 04 вересня 2023 року призначено на 15 год. 30 хв. 19 лютого 2024 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Частиною 4 ст. 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Оскільки текст постанови складено 29 лютого 2024 року, то незважаючи на те, що розгляд справи призначено на 19 лютого 2024 року, датою ухвалення постанови є саме 29 лютого 2024 року.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ч.ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч. 1 ст. 89 ЦПК України).

Задовольняючи позовні вимоги фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що на підставі договору про відступлення права вимоги № 16/12/2021 від 16 грудня 2021 року позивач набув право вимоги до відповідача, як особи, відповідальної за завдані збитки, що перейшло до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частина 2 ст. 1187 ЦК України передбачає, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з ч. 1 ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Судом встановлено, що 19 жовтня 2019 року о 17 год. 15 хв. по вул. І.Франка, 141 у м.Львові, ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «Volkswagen Jetta», д.н.з. НОМЕР_2 , під час об`їзду автомобіля марки «Fiat Grand Punto», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 ,, яка із увімкненим покажчиком повороту здійснювала поворот ліворуч, не стежив за дорожньою обстановкою, не дотримався безпечного бокового інтервалу та скоїв зіткнення з автомобілем ОСОБА_3 , внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження.

Постановою Франківського районного суду м. Львова від 01 вересня 2021 року провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП закрито, у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП.

Постановою Шевченківського районного суду м. Львова від 03 грудня 2019 року провадження у справі про адміністративне правопорушення за ознаками ст. 124 КУпАП щодо ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі протоколу про адміністративне правопорушення ОБ № 152565 від 19 жовтня 2019 року закрито у зв`язку з відсутністю у її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Оскільки ОСОБА_1 не притягнуто до адміністративної відповідальності лише у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення, тобто справу про адміністративне правопорушення закрито з нереабілітуючих обставин, відтак, вина ОСОБА_1 встановлена постановою Франківського районного суду м. Львова від 01 вересня 2021 року.

Відповідальність ОСОБА_1 на час дорожньо-транспортної пригоди застрахована не була, що підтверджується витягом з бази МТСБУ про те, що поліс на транспортний засіб НОМЕР_2 не знайдено станом на 19 жовтня 2019 року.

Згідно з договором добровільного страхування наземного транспорту № 6-01 від 30 січня 2019 року, укладеним між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ВУСО» (страховик) та ОСОБА_3 (страхувальник), страховик зобов`язався відшкодувати збитки, що могли настати у зв`язку з пошкодженням або знищенням автомобіля марки Fiat Grand Punto», д.н.з. НОМЕР_1 , на загальну суму 175000,00 грн.

Відповідно до п. 4.1.1 договору добровільного страхування наземного транспорту №6-01 від 30 січня 2019 року дорожньо-транспортна пригода є страховим випадком.

Крім того, пунктом 4.1.1 передбачена франшиза в розмірі 1750 грн., якщо страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода.

21 жовтня 2019 року Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ВУСО» проведено огляд пошкодженого автомобіля марки Fiat Grand Punto», д.н.з. НОМЕР_1 , за результатами якого складено Акт (протокол) огляду транспортного засобу, в якому відображено комплектність автомобіля, технічний стан та виявлені пошкодження.

Згідно з рахунком-фактурою № 83 від 21 жовтня 2019 року, виписаною ФОП ОСОБА_4 , вартість відновлювального ремонту автомобіля марки Fiat Grand Punto», д.н.з. НОМЕР_1 , з ПДВ складає 18 439,00 грн.

Страховим актом № 13437 від 31 жовтня 2019 року, складеним Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ВУСО», дорожньо-транспортну пригоду, яка відбулася 10 жовтня 2019 року, визнано як страховий випадок та на підставі п. 4.1.1 договору добровільного страхування наземного транспорту № 6-01 від 30 січня 2019 року вирішено виплатити ФОП ОСОБА_4 страхове відшкодування в розмірі 16 689,00 грн. у безготівковій формі.

Платіжним дорученням № 29180 від 31 жовтня 2019 року підтверджується, що Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ВУСО» виплатило ФОП ОСОБА_4 16 689,00 грн.

16 грудня 2021 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ВУСО» та суб`єктом підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 укладено договір про відступлення права вимоги № 16/12/2021, за умовами якого Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ВУСО» відступає, а суб`єкт підприємницької діяльності фізична особа-підприємець ОСОБА_2 набуває права вимоги за укладеними договорами страхування та сплачує за відступлення вимоги грошові кошти в сумі, що дорівнює ціні договору в порядку та в строки визначені договором.

Згідно з додатком № 1 до договору про відступлення права вимоги № 16/12/2021 від 16 грудня 2021 року фізична особа-підприємець ОСОБА_2 набув права вимоги до ОСОБА_1 на підставі договору № 6-01.

Згідно з п. 2. ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок правонаступництва.

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язані в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

29 грудня 2021 року ФОП ОСОБА_2 звернувся до ОСОБА_1 з вимогою про відшкодування збитків в порядку регресу № 13437-2, в якій просив у найкоротший термін, але не пізніше десяти календарних днів з моменту отримання вимоги сплатити 16 689 грн., зазначивши при цьому банківські реквізити, однак така не виконана відповідачем.

Відповідач, всупереч вимогам ч. 1 ст. 81 ЦПК України, не надав належних та допустимих доказів, відшкодування завданих ним збитків.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 завданих збитків в розмірі 16689,00 грн., оскільки Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ВУСО», будучи страховиком постраждалої особи повністю сплатило страхове відшкодування в розмірі 16689,00 грн., а в подальшому відступило право вимоги до відповідача позивачу.

Водночас, судом першої інстанції неправильно визначено характер спірних правовідносин, не розмежовано поняття «регрес» та «суброгація», що призвело до помилкових висновків про правомірность відшкодування завданих відповідачем збитків саме в порядку регресу.

Статтею 25 Закону України «Про страхування» передбачено, що здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Аналогічні положення містяться в частині першій статті 990 ЦК України.

Згідно зі статтями 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом.

Таким законом, зокрема, є норми статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування».

Відповідно до ст. 993 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Такий перехід права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика називається суброгацією.

Під час суброгації нового зобов`язання із відшкодування збитків не виникає, відбувається заміна кредитора: потерпілий, яким є страхувальник або вигодонабувач, передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди.

Натомість регрес це право особи, яка здійснила відшкодування шкоди, заподіяної не її діями, звернутися з вимогою про повернення виплаченого до боржника, з вини якого заподіяно шкоду. Регрес характеризується тим, що правовідношення, за яким особа здійснила відшкодування, припинилося, у зв`язку з чим виникло нове правовідношення, пов`язане саме з регресною вимогою.

Суброгація допускається у договорах майнового страхування, правовою підставою її застосування є стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування». Право регресу регулюється частиною першою статті 1191 ЦК України.

Аналогічні правові висновки викладено у постанові Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 755/9320/15-ц.

Враховуючи наведене, правовідносини, які виникли між сторонами у цій справі, є суброгацією.

За таких обставин рішення суду першої інстанції в частині правового обґрунтування підлягає зміні із зазначенням, що сума страхового відшкодування у розмірі 16 689,00 грн. стягується з відповідача в порядку суброгації.

Допущене судом першої інстанції порушення норм матеріального права суд апеляційної інстанції усуває шляхом викладення мотивувальної частини оскаржуваного рішення суду в редакції цієї постанови.

Доводи апеляційної скарги про те, що відсутня вина відповідача у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, є безпідставними, оскільки провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито з нереабілітуючої підстави, що свідчить про те, що стосовно ОСОБА_1 зібрано достатньо доказів вчинення ним адміністративного правопорушення, однак виключається притягнення його до адміністративної відповідальності з огляду на певні обставини, якими в даному випадку є закінчення строків притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що шкоду позивачу завдано джерелом підвищеної небезпеки, а відповідно до ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, а оскільки таких доказів відповідачем не надано наявні підстави для відшкодування ним завданих збитків

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права .

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 04 вересня 2023 року змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Постанова складена 29.02.2024 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета

Судді: О.М. Ванівський

Р.П. Цяцяк