ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/4292/23 Номер провадження 22-ц/814/1542/24Головуючий у 1-й інстанції Шаповал Т.В. Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: головуючого судді Карпушина Г.Л.; суддів Обідіної О.І., Кузнєцової О.Ю., при секретарі судового засідання Буйновій О.П., -

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 яка діє в інтересах ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Полтави від 05 грудня 2023 року у справі за позовною заявою Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Полтавагаз" до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

У липні 2023 року АТ «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз» звернулося до суду із вказаним позовом в якому просило стягнути з ОСОБА_2 на його користь заборгованість за надані послуги з розподілу природного газу у розмірі 23033,07 грн., а також вирішити питання судових витрат.

В обґрунтування позовних вимог вказувало, що ОСОБА_2 є побутовим споживачем послуг із розподілу природного газу за адресою: АДРЕСА_1 ,з яким укладений договір розподілу природного газу.

Посилалось на те, що споживання природного газу за адресою: АДРЕСА_1 , підтверджується фактом приєднання відповідача до умов договору розподілу природного газу (акцептування договору). Дане споживання документально підтверджене зняттям контрольних показників лічильника газу та сплатою рахунка Оператора ГРМ.

У зв`язку із невиконанням взятих на себе зобов`язань утворилась заборгованість за послуги з розподілу природного газу, яка станом на 01 липня 2023 року становить 23033,07 грн.

В подальшому позивачем подано клопотання про залучення до участі у справі, як співвідповідача ОСОБА_3 , оскільки позивачу з відзиву на позовну заяву стало відомо, що за адресою АДРЕСА_1 проживає та споживає природний газ син ОСОБА_2 ОСОБА_3 .

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави віл 18 вересня 2023 року залучено до участі у справі в якості співвідповідача ОСОБА_3 .

Враховучи викладене позивач уточним позовні вимоги та оскільки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 користувалися наданими послугами з розподілу природного газу за адресою: АДРЕСА_1 просив суд стягнути солідарно з відповідачів на його користь заборгованість у розмірі 23033,07 грн. та 2684 грн. сплаченого судового збору.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 05 грудня 2023 року позов АТ «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь АТ «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз» заборгованість за надані послуги з розподілу природного газу у розмірі 23033 грн. 07 коп.

Вирішено питання судових витрат.

На вказане рішення суду адвокат Сойма А.М., яка діє в інтересах ОСОБА_2 , подала апеляційну скаргу, в якій прохає рішення районного суду скасувати, та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необгрунтованим, а також таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права. Посилається на те, що судом неповно зясовано обставини, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи.

Апеляційна скарга мотивована тим, що районний суд не взяв до уваги те, що позивачем не доведено належними доказами виникнення зобов`язань у ОСОБА_2 перед позивачем, оскільки відсутня заява-приєдання до умов договору розподілу природного газу.

Окрім того районний суд не звернув уваги на те, що заборгованість, яку просить стягнути позивач виникла по особовому рахунку № НОМЕР_1 , який закріплений за адресою: АДРЕСА_1 , однак доказів які підтверджують те, що ОСОБА_2 є власником даного нерухомого майна за вказаною адресою відсутні.

Вказує, що наявність права власності на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_2 не доводить, що на неї покладений обов`язок щодо сплати послуг з розподілу природного газу в об`єкті нерухомості, який на ній розташований та на який відсутні правовстановлюючі документи в Державних реєстрах речових прав на нерухоме майно та права власності на нерухоме майно.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Судове засідання проводилось в порядку письмового провадження за відсутності сторін по справі, з дотриманням принципу гласності судового процесу та забезпеченням сторонам права на своєчасне та повне отримання інформації про хід та результати розгляду справи.

Колегія суддів, перевіривши справу в межах заявлених вимог і апеляційного оскарження, приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

За змістом ст. 374 ч. 1 п. 1 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно із ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що відповідно до інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна щодо об?єкта нерухомого майна власником будинку за адресою: АДРЕСА_2 , є ОСОБА_2 /а.с.69/.

Із витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку вбачається, що земельна ділянка з кадастровим номером :12:004:0177 за адресою:

АДРЕСА_2 , належить ОСОБА_2 .

Згідно відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру N278317 від 18.10.2023 встановлено, що ОСОБА_3 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 з 16.08.2016 року.

В матеріалах справи наявна виконавча технічна документація на газопостачання житлового будинку по АДРЕСА_2 з якої вбачається, що її замовником є ОСОБА_2 .

Згідно акту про прийом закінченого будівництва об?єкту газопостачання за адресою: АДРЕСА_2 від 19.08.2011 року, будівельно монтажні роботи газопостачання України», змонтовано 2-х контурний газовий котел.

Відповідно до будівельного паспорту внутрішньо будинкового газообладнання змонтованого за адресою: АДРЕСА_2 , внутрішньо будинкове газообладнання змонтоване відповідно до проету, розробленого ПП «Полтавасервісгаз» з урахуванням узгоджених змін, внесених у робочі креслення №141-11.

Районним судом також встановлено, що за відповідачами наявна заборгованість за послуги з розподілу природного газу у розмірі 23033,07 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачі споживали послуги з розподілу природного газу, які надавалися їм, проте свої

зобов`язання перед позивачем належним чином не виконували, а саме не сплачували вартість отриманих ними послуг, внаслідок чого утворилась заборгованість.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідиє і оцінив обставини по справ аас, сосронами докази, правильно визначие юридичну природу спірних правовідносин.

Згідно статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Договори про надання комунальних послуг можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір, індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем, колективний договір) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач (співвласник багатоквартирного будинку, власник будівлі, у тому числі власник індивідуального садибного житлового будинку), колективний споживач).

Водночас, статтею 322 ЦК України встановлено, що власник зобов?язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Правовідносини, які виникли між споживачем та газорозподільною організацією врегульовано Законом України «Про ринок природного газу», Кодексом газорозподільних

систем, затвердженим постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30 вересня 2015 року N?2494, постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30 вересня 2015 року N? 2498 «Про затвердження Типового договору розподілу природного газу».

Відповідно до статті 1 Закону України «Про ринок природного газу» суб`єктами ринку природного газу є: оператор газотранспортної системи, оператор газорозподільної системи, оператор газосховища, оператор установки LNG, замовник, оптовий продавець, оптовий покупець, постачальник, споживач.

Статтею 40 Закону України «Про ринок природного газу» передбачено, що розподіл природного газу здійснюється на підставі та умовах договору розподілу природного газу в порядку, передбаченому Кодексом газорозподільних систем та іншими нормативно-правовими актами.

Пунктами 3,4 глави 1 розділу І Кодексу ГРМ визначено, що його дія поширюється на операторів газорозподільних систем, замовників доступу та приєднання до газорозподільної системи, споживачів (у тому числі побутових споживачів), об`єкти яких підключені до газорозподільних систем. Договір розподілу природного газу - це правочин, укладений між оператором газорозподільної системи та споживачем (у тому числі побутовим споживачем) відповідно до вимог цього Кодексу, згідно з яким оператор газорозподільної системи забезпечує цілодобовий доступ об`єкта споживача до газорозподільної системи для можливості розподілу природного газу.

Доступ до газорозподільної системи - це право користування потужністю складової (об`єкта) газорозподільної системи в обсязі та на умовах, встановлених у договорі (технічній угоді) про надання відповідних послуг з оператором газорозподільної системи.

Оператор газорозподільної системи - це суб`єкт господарювання, що на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні відповідно до законодавства, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління;

Споживачем природного газу (споживач) є фізична особа, фізична особа - підприємець або юридична особа, об`єкти якої в установленому порядку підключені до/через ГРМ Оператора ГРМ, яка отримує природний газ на підставі договору постачання природного газу з метою використання для власних потреб, зокрема в якості сировини, а не для перепродажу.

Відповідно до пункту 2 глави 2 розділу І Кодексу ГРМ оператор ГРМ здійснює діяльність з розподілу природного газу на підставі ліцензії.

Згідно з пунктом 5 глави 2 розділу І Кодексу ГРМ взаємовідносини, пов`язані з розподілом природного газу споживачам, у тому числі побутовим споживачам, підключеним до/через ГРМ, включаючи забезпечення Оператором ГРМ цілодобового їх доступу до ГРМ для споживання (розподілу) належного їм (їх постачальникам) природного газу, регулюються договором розподілу природного газу, укладеним між Оператором ГРМ та споживачем відповідно до вимог глави 3 розділу VІ цього Кодексу.

Відповідно до пункту 3 глави 3 розділу І Кодексу ГРМ для забезпечення цілодобового доступу до газорозподільної системи та можливості розподілу (переміщення) належного споживачу (суміжному суб`єкту ринку природного газу) природного газу ГРМ обов`язковою умовою є наявність фізичного підключення об`єкта споживача (суміжного суб`єкта ринку природного газу) до ГРМ.

Споживачі, у тому числі побутові, та суміжні суб`єкти ринку природного газу, які фізично підключені до ГРМ, забезпечуються цілодобовим доступом до ГРМ та можливістю розподілу (переміщення) природного газу ГРМ у порядку, визначеному в розділі VI цього Кодексу.

Доступ споживачів, у тому числі побутових споживачів, до ГРМ для споживання природного газу надається за умови та на підставі укладеного між споживачем та Оператором ГРМ (до ГРМ якого підключений об`єкт споживача) договору розподілу природного газу, що укладається за формою Типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року № 2498 (далі - Типовий договір розподілу природного газу), в порядку, визначеному цим розділом.

Відповідно до пункту 1 глави 3 розділу VI Кодексу ГРМ договір розподілу природного газу має бути укладений Оператором ГРМ з усіма споживачами, у тому числі побутовими споживачами, об`єкти яких в установленому порядку підключені до/через ГРМ, що на законних підставах перебуває у власності чи користуванні Оператора ГРМ.

Споживачі, у тому числі побутові споживачі, для здійснення ними санкціонованого відбору природного газу з ГРМ та можливості забезпечення постачання їм природного газу їх постачальниками зобов`язані укласти договір розподілу природного газу з Оператором ГРМ, до газорозподільної системи якого в установленому законодавством порядку підключений їх об`єкт. Здійснення відбору (споживання) природного газу споживачем за відсутності укладеного договору розподілу природного газу не допускається.

Відповідно до пункту 3 глави 3 розділу VI Кодексу ГРМ договір розподілу природного газу є публічним та укладається з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 ЦК України за формою Типового договору розподілу природного газу.

Згідно з пунктів 4,5 глави 3 розділу VI Кодексу ГРМ договір розподілу природного газу між оператором ГРМ та споживачем укладається шляхом підписання заяви-приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу, що відповідає Типовому договору розподілу природного газу, розміщеному на офіційному веб-сайті регулятора та оператора ГРМ та/абов друкованих виданнях, що публікуються на території його ліцензованої діяльності з розподілу газу, і не потребує двостороннього підписання сторонами письмової форми договору. Для забезпечення приєднання до договору розподілу природного газу всіх фактично підключених до/через ГРМ споживачів (у тому числі побутових споживачів) оператор ГРМ в установленому цією главою порядку направляє кожному споживачу супровідним листом за формою додатка 3 до типового договору розподілу природного газу сформовану заяву-приєднання до умов договору розподілу природного газу з персоніфікованими даними споживача та його об`єкта, що складається за формою додатка 1 (для побутових споживачів) до типового договору розподілу природного газу. Персоніфіковані дані мають бути достатніми для проведення розрахунків та визначення об`єму споживання природного газу, зокрема мають містити присвоєний споживачу персональний ЕІС-код як суб`єкту ринку природного газу та за необхідності ЕІС-код його точки (точок) комерційного обліку, величину приєднаної потужності об`єкта споживача та перелік комерційних вузлів обліку (за їх наявності).

У разі незгоди споживача приєднуватися до умов договору розподілу природного газу споживач не має права використовувати природний газ із ГРМ та має подати до оператора ГРМ письмову заяву про припинення розподілу природного газу на його об`єкт.

Підпунктом 6 пункту 1 глави 2 розділу ХІ Кодексу ГРМ до порушень споживача та несанкціонованого споживача, які кваліфікуються як несанкціонований відбір природного газу з ГРМ (крадіжка газу) та внаслідок яких щодо них здійснюється нарахування не облікованих об`ємів (обсягів) природного газу, належать використання природного газу споживачем за відсутності чи після розірвання договору розподілу природного газу.

Фактом приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір розподілу природного газу, зокрема повернення підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка оператора ГРМ та/або документально підтверджене споживання природного газу (пункт 7 глави 3 розділу VI Кодексу ГРМ).

До таких же висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 01.11.2021 року у справі № 591/4825/20 (провадження № 61-11470св21) та від 14.09.2022 року у справі № 717/341/21 (провадження № 61-20726св21).

Висновки щодо застосування норм права у близьких за змістом правовідносинах, зокрема щодо приєднання до публічного договору (акцептування договору), містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.11.2021 року у справі № 161/11800/19 (провадження № 14-119цс20).

Із матеріалів справи вбачається, що між позивачем та ОСОБА_2 12.03.2010 року

було укладено договір про надання населенню послуг з газопостачання за адресою АДРЕСА_2 .

Також із справи вбачається , що ОСОБА_2 приєдналася до умов договору розподілу природного газу шляхом підписання заяви- проєднання до умов договору розподілу природного газу за адресою: АДРЕСА_2 ( а.с.47).

Окрім того, за адресою АДРЕСА_2 зареєстрований син ОСОБА_2 - ОСОБА_3 з 16.08.2016 року який також є спложивачем послуг природного газу.

Вимогами статті 526 ЦК України передбачено, що зобов?язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зіст. 610 ЦК України порушенням зобов?язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов?язання (неналежне виконання). Відповідно дост. 611 ЦК України у разі порушення зобов?язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Встановивши, що оператором газорозподільної системи на території Полтавської області на підставі відповідної ліцензії є АТ « Полтавагаз», а ОСОБА_2 , ОСОБА_3 є споживачами послуг природного газу та періодично сплачують його вартість, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про існування між сторонами договірних правовідносин, оформлених шляхом приєднання побутового споживача до Типового договору розподілу природного газу.

Колегія суддів погоджується з висновком районного суду про те, що наявна заборгованість за послуги з розподілу природного газу підлягає солідарному стягненню з відповідачів.

Посилання в апеляційній скарзі ОСОБА_2 на те, що нею не було вчинено жодних дій, передбачених п. 1.3. Типового договору розподілу природного газу та те, що вона не приєднувався до зазначеного договору є безпідставним, оскільки приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір розподілу природного газу, в нашому випадку підписання заяви -приєднання до умов договору розподілу природного газу( а.с.47).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України). Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Відповідно до положень ч. 3 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 76 ЦПК України ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Докази у справі мають відповідати вимогам статей 77 - 80 ЦПК України щодо їх належності, допустимості, достовірності та достатності.

У ч. 1 ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Із матеріалів справи вбачається, що єдиним власником домоволодіння за адресою АДРЕСА_2 є позивач ОСОБА_2 , що підтверджується доказами наяними в матеріалах справи.

Будь -яких належних та допустимих доказів того, що за адресою АДРЕСА_2 знаходяться два домоволодіння, матеріали справи не містять.

Посилання ОСОБА_2 на те, що вона не проживає у будинку за адресою АДРЕСА_1 та відповідно не користується жодними послугами не заслуговують на увагу, оскільки ОСОБА_2 не надано доказів на підтвердження не проживання у вищевказаному домоволодінні.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що заборгованість виникла по особовому рахунку № НОМЕР_1 , який закріплений за адресою АДРЕСА_1 , в той час, як вона уклада договір та за нею закріплено особовой разунок № НОМЕР_2 за адресою АДРЕСА_3 , не беруться до уваги з огляду на наступне.

Для забезпечення ведення бухгалтерського обліку розрахунків за житлово- комунальні послуги на кожен об`єкт обліку ( квартиру) відкривається один особовий рахунок.

Законодавством передбачені випадки, коли на одну квартиру відкривається два або більше особових рахунків. Такими випадками є зокрема виділ/поділ майна, що є у спільній власності кількох осіб. Іншими словами - перетворення ізольованої квартири в комунальну, що в свою чергу дає підстави виконавцю житлово-комунальних послуг відкривати новий особовий рахунок на новостворений об?єкт обліку.

Отже, особовий рахунок оформлюється на житлове приміщення, а не на особу. Відкриття особового рахунку відбувається шляхом переоформлення вже відкритого номерного особового рахунку із наявною на ньому заборгованістю, якщо така є, на іншого квартиронаймача або власника.

Разом з тим, будь-яких доказів преобладнання будинку за адресою АДРЕСА_2 у два домоволодіння матеріли справи не містять. Не надано відповідачем до суду і доказів того, що між нею та ОСОБА_3 маються договірні правовідносини, які розмежовують між ними відповідальність по оплаті житлово-комунальних послуг.

За вказаних обставин наявність за одним об`єктом нерухомомсті двох особових рахунків, без розмежування між споживами відповідповідальності, не є підставою для визнання висновків суду першої інстанції не обгрунтованими.

Посилання в апеляційні скарзі на те, що вона не є власником та користувачем нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 не беруться до уваги та спростовують матеріалами справи.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Підстав для його скасування з мотивів, викладених у апеляційній скарзі, колегія суддів не знаходить.

Оскільки рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст.368, 375, 382-384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 яка діє в інтересах ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 05 грудня 2023 року- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 29 лютого 2024 року.

Головуючий суддя : ___________________ Г.Л. Карпушин

Судді: ________________ О.Ю. Кузнєцова _________________ О.І. Обідіна