Яготинський районний суд Київської області
Справа № 382/1924/23
Провадження № 2/382/163/24
РІШЕННЯ

Іменем України

01 травня 2024 року Яготинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Кисіль О.А.

за участю секретаря Русу В.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Яготині Київської області справу в порядку спрощеного позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Яготинського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментіввідповідно до вимог якого просив стягувати щомісячно із ОСОБА_1 аліменти в розмірі 1/4 частини від всіх видів його доходів до закінчення навчання, але не довше ніж до двадцьти трьох років.

Позов обгрунтовано тим, що 23 березня 2023 року позивачу виповнилося вісімнадцять років.

З 12.09.2022 позивач навчається на контрактній основі в Приватному

акціонерному товаристві «Вищий навчальний заклад» Міжрегіональна

академія управління персоналом.

Як вбачається з контракту від 01.09.2022 укладеного між ПрАТ «ВНЗ» МАУП Яготинськии інститут ПрАТ «ВНЗ» МАУП та

ОСОБА_1 строк навчання студента становить 4р. 0м., вартість навчання становить 13200 грн. за рік.

З довідки Яготинського ПрАТ «ВНЗ» МАУП від 10.10.2023 за №224 вбачається, що ОСОБА_1 навчається на II курсі денної форми Яготинського інституту ПрАТ «ВНЗ» МАУП в групі ІН34-9-22- Б1СПР (4.Од) спеціальність «Соціальна робота», освітньо-кваліфікаційний рівень бакалавр. Навчається на контрактній основі, державної стипендії не отримує.

Так, з огляду на навчання позивач не має джерел доходу та вимушений перебувати на повному матеріальному забезпеченні матері.

Зокрема, в зв`язку з навчанням позивач потребує коштів на оплату

навчання, на проїзд, харчування, купівлю одягу та інші особисті потреби.

В той же час, відповідач - батько позивача - ОСОБА_2 є працездатною особою, проте матеріальної допомоги на утримання позивача після досягнення ним повноліття не надає, хоча може її надавати.

Відповідач є працездатною особою, проте місце його роботи позивачу невідомо, разом з тим позивачу відомо, що відповідач має у власності частину житлового будинку по АДРЕСА_1 .

Разом з тим, позивач не має у своїй власності будь-якого рухомого та нерухомого майна. При цьому, слід зауважити, що позивач є інвалідом дитинства III групи, що підтверджується копією посвідчення виданого управлінням соціальногозахисту населення Бориспільської РДА.

Таким чином, оскільки позивач потребує допомоги на своє утримання на період свого навчання, позивач вимущений звернутися до суду з даним позовом.

Позивач в судове засідання не з'явився, направив до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, підтримав позовні вимоги.

Відповідач перебуває в ДУ "Київський слідчий ізолятор" та судові повістки, копія ухвали про відкриття провадження по справ та позовна заява з додатками, напрвлялись до даної установи про що містяться відповідні розписки, будь-яких пояснень по даній справі відповідач не направляв.

Суд вважає можливим розглядати справу у відсутність відповідача, за наявних у справі матеріалів.

Перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, суд вважає, що позов підлягає до задоволення.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 198 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

Статтею 199 Сімейного кодексу України передбачено, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

В силу ст. 200 Сімейного кодексу України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Згідно ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно до ч.5 ст.183 ЦПК України, той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Пункт 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» містить роз`яснення, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Статтею 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Відповідно до ст. 70 Закону України "Про виконавче провадження", загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків.

Відповідно до ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої резолюцією 44/25 Генеральної Асамблеї ООН, від 20 листопада 1989 року та набрала чинності 02 вересня 1990 року і ратифікована постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, визнається право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст.ст. 28, 29 Конвенції про права дитини, прийнятої резолюцією 44/25 Генеральної Асамблеї ООН, від 20 листопада 1989 року та набрала чинності 2 вересня 1990 року і ратифікована постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, держави - учасниці визнають право дитини на освіту, із метою поступового досягнення здійснення цього права на підставі рівних можливостей вони, зокрема: заохочують розвиток здібностей різних форм середньої освіти, як загальної, так і професійної, забезпечують її доступність для всіх дітей та вживають таких заходів, як введення безоплатної освіти і надання у випадку необхідності фінансової допомоги; забезпечують доступність вищої освіти для всіх на підставі здібностей кожного за допомогою всіх необхідних засобів; забезпечують доступність інформації і матеріалів у галузі освіти і професійної підготовки для всіх дітей. Освіта повинна біти спрямована на: розвиток особи, талантів, розумових, фізичних здібностей дитини в найповнішому обсязі; виховання поваги до прав людини та основних свобод, а також принципів, проголошених у Статуті Організації Об`єднаних Націй, підготовка дитини; підготовка дитини до свідомого життя у вільному суспільстві в дусі розуміння, миру, терпимості, рівноправності, етнічними, національними …

У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до витягу з реєстру територіальної громади зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , є інвалідом дитинства III групи, що підтверджується копією посвідчення виданого управлінням соціальногозахисту населення Бориспільської РДА (а.с.3-6).

Згідно свідоцтва про народження ОСОБА_1 має батьків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с.7).

Як вбачається з контракту від 01.09.2022 укладеного між ПрАТ «ВНЗ» МАУП Яготинськии інститут ПрАТ «ВНЗ» МАУП та

ОСОБА_1 строк навчання студента становить 4 роки (а.с.8).

З довідки Яготинського ПрАТ «ВНЗ» МАУП від 10.10.2023 за №224 вбачається, що ОСОБА_1 навчається на II курсі денної форми Яготинського інституту ПрАТ «ВНЗ» МАУП в групі ІН34-9-22- Б1СПР (4.Од) спеціальність «Соціальна робота», освітньо-кваліфікаційний рівень бакалавр. Навчається на контрактній основі, державної стипендії не отримує (а.с.9).

Враховуючи дані обставини, матеріальне становище сторін, їх стан здоров`я, наявність утриманців, вимоги ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження», ст. ст. 182, 183 СК України, та те, що обставини визначені ст. 188 СК України відсутні. При цьому, враховуючи розмір аліментів та крайню межу мінімального розміру аліментів на одну дитину відповідного віку, а також те, що незалежно від форми навчання визначений обов`язок батьків утримувати повнолітню дитину, яка навчається. Крім цього, СК України передбачає стягнення витрат на навчання.

Таким чином, враховуючи вище викладене, даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку, щоз відповідача на утримання повнолітнього сина необхідно стягнути аліменти у розмірі частини від його доходу, щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, які слід стягнути на період навчання дитини до досягнення ним двадцяти трьох років, що буде необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку повнолітнього сина.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача необхідно стягнути на користь держави судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

Керуючись ст. ст. 12, 258-259, 265, 268, 354, 141 ЦПК України, ст. ст. 182, 199 - 200, 191, 141, 150, 198 Сімейного Кодексу України, Конвенцією про права дитини, прийнятої резолюцією 44/25 Генеральної Асамблеї ООН, від 20 листопада 1989 року та набрала чинності 2 вересня 1990 року і ратифікована постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» , суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 , зареєстрованого АДРЕСА_3 , аліменти на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , мешканця АДРЕСА_1 , в розмірі 1/4 частини його доходу, щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 17 листопада 2023 року і до досягнення ним двадцяти трьох років, на час навчання.

В межах стягнення платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 1073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 (шістдесят) копійок судового збору.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення повного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, після проголошення повного рішення 13травня 2024 року, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 13 травня 2024 року.

Суддя Кисіль О.А.