Провадження №2/592/230/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2024 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми в складі головуючого судді Костенко В.Г., за участю секретаря судового засідання Сидоренко Ю.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Управління Служба у справах дітей Сумської міської ради , про позбавлення батьківських прав,

з участю позивачки ОСОБА_1 , представника позивачки ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позиції сторін та третьої особи.

Позивачка просить позбавити відповідача батьківських прав відносно сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Свої вимоги позивачка мотивує тим, що з відповідачем мають спільну дитину, сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням суду від 16.06.2011 з відповідача були стягнуті аліменти на утримання сина у розмірі 1 / 4 частини усіх видів доходів. Відповідач взагалі не приймав участі у вихованні дитини, аліменти не сплачував. 05.08.2017 позивачка створила нову сім`ю. Згодом вона з чоловіком та дітьми виїхала до Естонії. Син сторін має тимчасову посвідку на проживання у Естонії. Для продовження її дії необхідна згода батька, відповідача по справі. Відповідач відмовляється під будь-якими приводами надати таку згоду. Позивачка вважає, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо дитини, а тому має бути позбавлений батьківських прав.

Відповідач відзив не подавав.

Третя особа Управління Служба у справах дітей Сумської міської ради надала висновок від 05.03.2024 №27.1-26/355 про можливість позбавлення відповідача батьківських прав відносно сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . У висновку зазначено, що служба вважає за можливе позбавити відповідача батьківських прав відносно сина. Такий висновок мотивований тим, що співробітником служби проведена бесіда з позивачкою та дитиною. Зі слів позивачки відповідач усунувся від виховання сина. Востаннє відповідач бачив сина у трирічному віці. ОСОБА_4 знає, що має біологічного батька. Проте не пам`ятає його, не має до нього ніяких почуттів. Своїм батьком дитина вважає ОСОБА_6 . Відповідач запрошувався до управління але не з`явився.

В судовому засіданні позивачка заявлені вимоги підтримала. Зокрема зазначила, що перебувала з відповідачем у шлюбі. Шлюб розпався з вини останнього, через нехтування сімейними обов`язками, подружньою зрадою тощо. Після припинення шлюбу відповідач ніяк не приймає участь у вихованні дитини. Вона у свою чергу не перешкоджала відповідачу у спілкуванні з дитиною. У 2022 році вона з дитиною виїхала на постійне місце проживання до Естонії. На перебування дитини за кордоном має бути дозвіл батьків. Однак відповідач такого дозволу не дає, вимагає щоб вона відмовилася від аліментів. На теперішній час дитина влаштована, відвідує школу, спортивну секцію тощо. Син не сприймає відповідача як батька, батьком вважає її теперішнього чоловіка ОСОБА_1 .

Представник позивачки підтримав вимоги.

Представник третьої особи, Управління Служба у справах дітей Сумської міської ради, пояснила суду, що дистанційно спілкувалися з позивачкою та дитиною. Відповідач на запрошення до служби не приходив. За наявними матеріалами зможуть надати висновок щодо розв`язання справи.

Син сторін ОСОБА_4 пояснив суду, що батька ніколи не бачив. Останній не намагався з ним поспілкуватися, зв`язатися будь-яким іншим способом. Про батька поганої думки адже він його покинув у малому віці та ніколи не піклувався. Також батько не надає дозволу на виїзд за кордон чим заважає розвитку, зайняттю спортом тощо. Справжнім батьком вважає ОСОБА_1 Син підтримав вимоги про позбавлення відповідача батьківських прав.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 27.09.2023 судом прийнято позовну заяву та відкрито провадження у справі. Судовий розгляд призначено у порядку загального позовного провадження з проведенням підготовчого судового засідання.

Ухвалою від 30.01.2024 закрито підготовче провадження та призначено судовий розгляд.

В судове засідання відповідач не з`явився, про причини неявки суду не повідомляв. Поштовий конверт з повісткою повернувся до суду з відміткою пошти адресат відсутній за місцем проживання.

Згідно п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання, що зареєстровані у встановленому законом порядку.

Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Поряд з цим підстав визначених ч. 2 ст. 223 ЦПК України для відкладення розгляду справи немає.

Відтак у суду є усі підстави для розгляду справи у відсутності відповідача.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Суд, заслухавши пояснення учасників розгляду, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного.

Суд встановив, що 15.09.2007 сторони вступили в шлюб, який зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Сумського міського управління юстиції Сумської області за актовим записом № 1833, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 .

Від шлюбу вони мають неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серії НОМЕР_2 .

16.06.2011 Зарічним районним судом м.Суми ухвалено рішення у справі №2-1717/11 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів. Рішення суду набрало законної сили 30.06.2011.

Цим рішенням стягнуто з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання сина у розмірі 1/4 частини його щомісячного доходу, але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 18.03.2011.

Зазначеним рішенням також встановлено, що з січня 2011 року шлюбні відносини між сторонами припинені і вони проживають окремо, неповнолітня дитина проживає разом з матір`ю та перебуває на її утриманні.

23.12.2011 Зарічним районним судом м.Суми ухвалено рішення у справі №2-3711/11 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу. Рішення суду набрало законної сили 04.01.2012.

05.08.2017 позивачка уклала шлюб з ОСОБА_6 та змінила прізвище на ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 .

Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів відповідачем, що складений державним виконавцем Ковпаківського відділу державної виконавчої служби у м.Суми станом на 01.08.2023, вбачається, що за період з 25.06.2012 по 01.07.2019 боржник, відповідач по справі, не сплачував аліменти. У період 01.08.2019-01.02.2022 він сплачував аліменти та заборгованість, однак з 01.03.2022 припинив сплачувати аліменти. Загальна сума заборгованості станом на 01.08.2023 становить 121 892,1 грн.

Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів відповідачем, що складена державним виконавцем Ковпаківського відділу державної виконавчої служби у м.Суми станом на 01.01.2024, підтверджені наведені вище обставини щодо сплати аліментів, однак збільшено період заборгованості по 01.01.2024 та визначена загальна сума заборгованості у сумі 139 004,6 грн

КУ «Сумська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів №6» видала довідку від 21.08.2023 №151, з якої вбачається, що ОСОБА_4 у період 2018-2022 року навчався у школі. Вихованням дитини займалася мати та бабуся ОСОБА_9 . Батько з приводу навчання сина з класним керівником та учнями не спілкувався.

КУ «Сумська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів №6» видала 21.08.2023 характеристику ОСОБА_4 , з якої вбачається, що він регулярно відвідував школу, дотримувався правил, програму навчальних предметів засвоював на високому рівні. Вихованням дитини займалася мати, дідусь та бабуся.

На час судового розгляду позивачка з дитиною проживає у Естонії. Вони мають відповідні дозволи на проживання, що підтверджується паспортами та відповідними дозволами.

Позивачкою надані світлини з зображення дитини з моменту народження та до теперішнього часу. На світлинах є позивачка з дитиною разом, є світлини дитини на урочистій лінійці у школі з бабусею, світлини дитини у сієї разом з позивачкою та її чоловіком. Загалом світлині містять зображення житини у період життя, якихось сімейних подій, особистих подій у навчанні тощо. При цьому на жодній зі світлин немає відповідача.

Під час судового розгляду був допитаний свідок ОСОБА_10 , рідна сестра позивачки. Свідок пояснила суду, що відповідач не приймав та не приймає участі у вихованні сина. Він ніколи не проявляв інтересів до виховання сина. Ще під час спільного проживання вони жили разом у батьків. Потім відповідач кинув позивачку, ще коли та була вагітна. Вже після народження сина, відповідач остаточно припинив стосунки з позивачкою. Позивачка виховувала сина сама та за допомогою своїх батьків. Вона у позасудовому порядку зверталася до відповідача, щоб він надавав допомогу їй та дитині, але він на такі прохання не реагував. Батьки відповідача теж не спілкувалися з позивачкою та дитиною. Тепер дитина проживає з позивачкою за кордоном. Втім для перебування дитини за кордоном треба згода батька, але він не надає такої згоди. Він має значну заборгованість по аліментах та ставить умову, що позивачка має відмовиться від неї й тоді він надасть згоду на проживання дитини закордон або згоду на позбавлення його батьківських прав. ОСОБА_4 є обдарованою дитиною, грає у футбол. У мови тренувань та змагань викликають необхідність подорожувати Європою, але для цього необхідно дозвіл від батьків, проте відповідач такого дозволу не дає. Це дуже перешкоджає у розвитку дитини. Зі слів позивачки їй необхідний дозвіл від батька для проживання дитини за кордоном. Знає, що з цією метою позивачка зверталася до відповідача через месенжер, але відповідач на зустріч не йде.

З зазначених обставин в цілому вбачається, що відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання сина, не турбується про його духовний розвиток та здоров`я, не турбується підготовкою дитини до самостійного життя тощо. Такі дії відповідача є системними та послідовними. З цього вбачається, що відповідач вже не змінить свого ставлення до виконання батьківських обов`язків й дитини. Відтак суд вважає, що зв`язок між дитиною та батьком втрачений остаточно. Збереження батьківських прав відповідача шкодить інтересам дитини.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування

З встановлених обставин вбачається, що спірні правовідносини є сімейними однак для вирішення справи слід врахувати наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20.11.1989, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України.

Зокрема, вказаною нормою визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Звертаючись до суду позивачка обґрунтовувала вимоги тим, що відповідач як батько ухилявся від виконання своїх обов`язків з виховання дитини, добровільно не брав участі в його утриманні, не цікавився його вихованням та розвитком, жодного разу з ним не спілкувався, ніколи не вітав з днем народження та будь-якими іншими святами, дитина не знає батька.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні й остаточні правові наслідки (втрата прав, заснованих на спорідненості) як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07.12.2006 (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (§ 57, § 58).

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16.07.2015 Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100).

Як роз`яснено у пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

У статті 12 Конвенції про права дитини встановлено, що держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються дитини, при чому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою під час будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що стосується дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства.

Тлумачення частини другої статті 171 СК України свідчить, що нею передбачені випадки, коли думка дитини має бути вислухана обов`язково. До таких випадків належить: вирішення спору між батьками, іншими особами щодо її виховання (стаття 159 СК України); вирішення спору між батьками, іншими особами щодо її місця проживання (стаття 161 СК України); вирішення спору про позбавлення батьківських прав (стаття 164 СК України); вирішення спору про поновлення батьківських прав (стаття 169 СК України); вирішення спору щодо управління її майном (стаття 177 СК України).

Ураховуючи наведене у сукупності суд дійшов переконання, що усі встановлені судом обставини справи дають ґрунтовні підстави для висновку, що відповідач, починаючи з малолітнього віку дитини, проживав окремо від нього, не виконував своїх батьківських обов`язків з його виховання протягом понад 10 років, не спілкувався із сином, не звертався до компетентних органів чи суду з приводу здійснення перешкод у вихованні сина, тобто фактично батько самоусунувся (ухилився) від виховання сина, не піклувався про його фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя. Дитина не сприймає відповідача як батька.

Ураховуючи зазначене суд вважає, що заявлені вимоги позивачки є обґрунтованими, а тому відповідача слід позбавити батьківських прав щодо дитини, що відповідає її інтересам.

Наведені висновки суду узгоджуються з усталеною судовою практикою та правовими позиціями Верховного Суду. Зокрема у постанові Верховного Суду від 08.12.2021 у справі №311/536/20 вказувалося, що позбавлення батьківських прав батька чи матері, які, починаючи з моменту народження дитини, фактично самоусунулися (ухилилися) від її виховання, не піклувалися про її фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя тощо, відповідає найкращим інтересам дитини.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 5, 12, 42, 77-80, 141, 200, 263-265, 268 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Задовольнити повністю позов ОСОБА_1 (місце проживання АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) до ОСОБА_2 (місце проживання АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 ), третя особи Служба у справах дітей Сумської міської ради (місцезнаходження м.Суми вул. Харківська, 35 код ЕДРПОУ 34743343) про позбавлення батьківських прав.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду може бути оскаржено до Сумського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складене 14.05.2024.

Суддя В.Г. Костенко