ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 644/34/23 Головуючий суддя І інстанції Черняк В. Г.
Провадження № 22-ц/818/512/24 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: про поновлення на роботі, з них
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2024 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Яцини В.Б.,

суддів колегії Бурлака І.В., Мальованого Ю.М.,

за участю секретаря судового засідання Зінченко М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Сєвєродонецька теплоелектроцентраль" на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 25 жовтня 2023 року, по цивільній справі №644/34/23, за позовом ОСОБА_1 до АТ "Сєвєродонецька теплоелектроцентраль" про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою, в якій просила суд визнати незаконним та скасувати наказ №329-к від 22.11.2022 р. про її звільнення, поновити ОСОБА_1 на посаді електромонтера головного щита керування електростанцією ІV групи кваліфікації електричного цеху та стягнути з Акціонерного товариства «Сєвєродонецька теплоелектроцентраль» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 100000 грн.

Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовані тим, що з 13.04.2005 р. відповідно до наказу №31 к від 13.04.2005 р. була прийнята електромонтером по ремонту апаратури в електричний цех Державного підприємства «Северодонецька ТЕЦ». 17.10.2006 р. згідно наказу №67 к від 17.10.2006 р. позивач переведена електромонтером головного щита керування електростанції IV групи кваліфікації котлотурбинного цеху №1 у тому ж цеху.

З грудня 2016 року знаходилась у відпустці у зв`язку з вагітністю та пологами. ІНФОРМАЦІЯ_1 народила сина ОСОБА_2 . Окрім малолітнього сина ОСОБА_2 , виховує сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який є інвалідом 2 групи з дитинства.

01.11.2019 року відповідно до наказу № 221-к від 01.11.2019 р. переведена в цех електрозабезпечення та зв`язку електромонтером головного щита керування електростанцією IV групи кваліфікації. 08.09.2021 р. Державне підприємство «Северодонецька теплоелектроцентраль» перейменовано в Акціонерне товариство «Сєвєродонецька теплоелектроцентраль».

31.03.2022 р. надано відпустку по догляду за дитиною до шестирічного віку з 26.02.2022 р. по 25.02.2023 р.

15.06.2022 р. взята на облік як внутрішньо переміщена особа, що підтверджується відповідною довідкою № 6332-. 01.12.2022 р. на засобами «Нової пошти» отримала поштовий конверт , у вкладенні якого знаходився наказ від 22.11.2022 року № 329-к про звільнення у зв`язку із відсутністю на роботі та інформації про причини такої відсутності понад чотири місяці поспіль, п.8-3 ч.1 ст. 36 КЗпП України.

При цьому підставою звільнення були: акт про відсутність на робочому місці працівників понад 4 місяці поспіль та відсутності інформації про причини такої відсутності від 21.11.2022 р. №1, службова записка начальника відділу кадрів, службова записка начальника цеху електрозабезпечення та теплової автоматики. Крім того, у вкладенні отриманого поштового конверту знаходилась трудова книжка. Вказане звільнення з посади електромонтера головного щита керування електростанцією IV групи кваліфікації електричного цеху на, думку позивача ОСОБА_1 , є незаконним, безпідставним та таким, що порушує норми права законодавства про працю. Крім того, позивач ОСОБА_1 просить суд стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 100 000 грн., яка полягає у моральних стражданнях, приниженні, втрати нормальних життєвих зв`язків, скрутному матеріальному становищі.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 25 жовтня 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано наказ АТ «Сєвєродонецька теплоелектроцентраль» №329-к від 22.11.2022 року про звільнення електромонтера головного щита керування електростанцією IV групи кваліфікації електричного цеху ОСОБА_1 з роботи з 22.11.2022 року відповідно до п.8-3 ч.1 ст.36 КЗпП.

Поновлено ОСОБА_1 на роботі в АТ «Сєвєродонецька теплоелектроцентраль» на посаді електромонтера головного щита керування електростанцією IV групи кваліфікації електричного цеху з 22.11.2022 року.

Стягнуто з АТ «Сєвєродонецька теплоелектроцентраль» на користь ОСОБА_4 відшкодування моральної шкоди у розмірі 10000 грн.

Стягнуто з АТ «Сєвєродонецька теплоелектроцентраль» в дохід держави судовий збір в розмірі 1180 ,96 грн.

В задоволенні позову в іншій частині відмовлено.

Допущено негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі.

В апеляційній скарзі представник АТ «Сєвєродонецька теплоелектроцентраль» - адвокат Доброрез В.В. посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення скасувати, та у задоволенні позову відмовити.

Скарга мотивована тим, що матеріалів справи вбачається, що наказ про звільнення позивачу було направлено на адресу відділення нової пошти №128 за бажанням позивача, іншої інформації про місцезнаходження позивача у скаржника не було.

Не взято до уваги, що з 19 липня 2022 року роботодавець має можливість припинити трудовий договір із працівником через відсутність його на роботі та інформації про причини такої відсутності понад чотири місяці поспіль.

Вказує, що судом зазначено про те, що суду не надано доказів на підтвердження того, що позивачу було завдано моральну шкоду у розмірі, визначеним останньою, а тому стягнення зі скаржника моральної шкоди у розмірі 10000 грн суперечить п.2 ст.12 ЦПК України, згідно якого, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, чого позивачем зроблено не було.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 адвокат Пацерковська О.М. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення залишити без змін.

Відзив мотивовано тим, що відповідач був обізнаний і про місцезнаходження ОСОБА_1 і про причини неявки на робочому місці, і про законні підстави відсутності на робочому місці у зв`язку з перебування у відпустці по догляду за дитиною отже апеляційна скарга відповідача є безпідставною та необгрунтованою.

Вказує, що незаконним звільненням позивача завдало моральну шкоду, яка проявилась у вигляді психологічного болю та душевних страждань і хвилювань, пов`язаних із незаконним звільненням, а також часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього життєвого стану.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явились в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з положеннями ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції своє рішення мотивував тим, що «усне/бездокументальне» переведення позивача на посаду (позивач пропрацювала місяць з моменту виходу з лікарняного до моменту попередження про її вивільнення), з якої її було потім звільнено за скороченням штату працівників, відбулось з порушенням норм трудового законодавства, то, як наслідок, не можна вважати, що відповідач здійснив звільнення ОСОБА_5 законно.

При цьому, суд вважає необґрунтованими доводи відповідача, що позивача не можливо поновити на посаді молодшої медичної сестри хірургічно-гінекологічного відділення, оскільки як відповідно до записів в трудовій книжці ОСОБА_5 , так і з наказу про прийняття її на роботу вбачається, що позивач була прийнята на посаду саме молодшої медичної сестри хірургічно-гінекологічного відділення, інших наказів про те, що позивач перед звільненням правомірно займала посаду молодшої медичної сестри жіночої консультації відповідачем не видавалось, що було підтверджено генеральним директором КП Близнюківська ЦРЛ в судовому засіданні.

Суд дійшов висновку, що позивач повинен бути поновлений до відповідача на посаді молодшої медичної сестри хірургічно-гінекологічного відділення з 03.03.2023

При обчисленні середнього заробітку за час вимушеного прогулу за п. 8 вищевказаного Порядку, на користь позивача за період з 03 березня 2023 року по 09.08.2023 підлягає стягненню 42586, 45 грн., виходячи з наступного розрахунку: 310,85 грн., (середньоденна заробітна плата) х 137 (дні вимушеного прогулу з 03.03.2023 по 09.08.2023).

Суд зазначає, що вказана сума у розмірі 42586,45 грн. повинна бути виплачена позивачу за вирахуванням тих податків, зборів та інших обов`язкових платежів, які підлягають вирахуванню роботодавцем згідно чинного законодавства під час виплати заробітної плати працівнику.

Виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог у цій частині, і як наслідок стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в сумі 2 000 грн.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду.

Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. (ч. 1 ст. 89 ЦПК України).

Судом встановлено, позивач ОСОБА_1 13.04.2005 р. відповідно до наказу №31 к від 13.04.2005 р. була прийнята на посаду електромонтера по ремонту апаратури в електричний цех Державного підприємства «Северодонецька ТЕЦ».

17.10.2006 р. згідно наказу №67 к від 17.10.2006 р. позивач ОСОБА_1 переведена на посаду електромонтера головного щита керування електростанції IV групи кваліфікації котлотурбинного цеху №1 у тому ж цеху.

З грудня 2016 року знаходилась у відпустці у зв`язку з вагітністю та пологами.

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 виданого 01.03.2017 року Сєвєродонецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 народила сина ОСОБА_6 .

Окрім того, позивач виховує сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який є інвалідом 2 групи з дитинства, що підтверджується відповідним посвідченням серії НОМЕР_2 .

01.11.2019 року відповідно до наказу № 221-к від 01.11.2019 р. позивач ОСОБА_1 переведена в цех електрозабезпечення та зв`язку на посаду електромонтера головного щита керування електростанцією IV групи кваліфікації.

08.09.2021 р. відповідно до наказів ФДМУ №1578 від 09.2021 р., №2112 від 26.11.2021 р., №2178 від 06.12.2021 р. Державне підприємство «Северодонецька теплоелектроцентраль» перейменовано в Акціонерне товариство «Сєвєродонецька теплоелектроцентраль».

Відповідно до наказу № 31.03.2022 р. № 87-к позивачу ОСОБА_1 надано відпустку по догляду за дитиною до шестирічного віку з 26.02.2022 р. по 25.02.2023 р.

15.06.2022 р. взята на облік як внутрішньо переміщена особа, що підтверджується відповідною довідкою № 6332-.

01.12.2022 р. ОСОБА_1 засобами «Нової пошти» отримала поштовий конверт, у вкладенні якого знаходився наказ № 329-к від 22.11.2022 року про звільнення останньої, у зв`язку із відсутністю на роботі та інформації про причини такої відсутності понад чотири місяці поспіль, п.8-3 ч.1 ст. 36 КЗпП України.

За правилами ст.4 Конвенції Міжнародної організації праці №158 від 22 червня 1982 року «Про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця» (ратифікована 04 лютого 1994 року) трудові відносини з працівниками не припиняються, якщо тільки немає законних підстав для такого припинення, пов`язаного із здібностями чи поведінкою працівника або викликаного виробничою потребою підприємства, установи чи служби.

Відповідно до ст.21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно зі статтею 23 КЗпП України трудовий договір може бути: безстроковим, що укладається на невизначений строк; на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Підстави припинення трудового договору містяться у статті 36 КЗпП України.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Згідно з пунктом 3 Указу у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30-34, 38, 39, 41-44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Наступними Указами Президента України строк дії воєнного стану було неодноразово продовжено та діє на час розгляду справи.

Відповідно до ст.1 Закону України від 15 березня 2022 року №2136-ІХ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», передбачено, що цей Закон визначає особливості проходження державної служби, служби в органах місцевого самоврядування, особливості трудових відносин працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, представництв іноземних суб`єктів господарської діяльності в Україні, а також осіб, які працюють за трудовим договором, укладеним з фізичними особами (далі - працівники), у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану». На період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина передбачених статтями 43, 44 Конституції України. У період дії воєнного стану не застосовуються норми законодавства про працю, законів України «Про державну службу» , «Про службу в органах місцевого самоврядування», інших законодавчих актів, що регулюють діяльність державних службовців, посадових осіб місцевого самоврядування у частині відносин, врегульованих цим Законом

Згідно з пунктом 2 розділу «Прикінцеві положення» Закону №2136-ІХ главу XIX «Прикінцеві положення» Кодексу законів про працю України доповнено пунктом 2 такого змісту: «2. Під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», діють обмеження та особливості організації трудових відносин, встановлені Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».

З огляду на вищевикладене, положення Закону №2136-ІХ, які регулюють деякі аспекти трудових відносин інакше, ніж Кодекс законів про працю - мають пріоритетне застосування на період дії воєнного стану. Водночас, інші норми законодавства про працю, які не суперечать положенням Закону №2136-ІХ також можуть або повинні застосовуватися у відносинах між працівником та роботодавцем.

19 липня 2022 року Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» №2352-ІХ від 01.07.2022 року, частину 1 статті 36 КЗпП України було доповнено пунктами 8-1, 8-2 і 8-3.

Згідно з п.8-3 ч.1 ст.36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є відсутність працівника на роботі та інформації про причини такої відсутності понад чотири місяці поспіль.

Для припинення дії трудового договору за даною нормою мають бути одночасно дотримані дві обов`язкові умови: 1) фактична відсутність працівника на робочому місці понад 4 місяці підряд; 2) відсутність інформації у роботодавця про причини такої відсутності понад 4 місяці підряд (при цьому, не має значення поважність чи неповажність причин такої відсутності).

Відповідно до ч.4 ст. 179 КЗпП України за бажанням матері або батька дитини одному з них надається відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з виплатою за ці періоди допомоги відповідно до законодавства.

Згідно з ч.7 ст. 179 КЗпП України у разі, якщо дитина потребує домашнього догляду, одному з батьків дитини в обов`язковому порядку надається відпустка без збереження заробітної плати тривалістю, визначеною у медичному висновку, але не більш як до досягнення дитиною шестирічного віку.

Відповідно до наказу № 31.03.2022 р. № 87-к позивачу ОСОБА_1 надано відпустку по догляду за дитиною до шестирічного віку з 26.02.2022 р. по 25.02.2023 р.

Згідно зі ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Як зазначено вище, для припинення дії трудового договору за п.8-3 ч.1 ст.36 КЗпП України, мають бути одночасно дотримані дві обов`язкові умови: 1) фактична відсутність працівника на робочому місці понад 4 місяці підряд; 2) відсутність інформації у роботодавця про причини такої відсутності понад 4 місяці підряд (при цьому, не має значення поважність чи неповажність причин такої відсутності).

Не заперечується відповідачем, що ним направлено наказ про звільнення на адресу позивача, отже відповідач був обізнаний про місцезнаходження позивача.

Окрім цього позивачу було відомо причини неявки позивача на роботу, оскільки остання знаходилась у відпустці по догляду за дитиною, що підтверджується наказом від 31.03.2022 року №87-к, тому її звільнення при таких обставинах є дійсно незаконним.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, який всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідив надані сторонами докази і з дотриманням норм процесуального права, правильно застосував норми матеріального права, і ухвалив законне та обґрунтоване рішення.

Суд апеляційної інстанції відповідно до ст. 375 ЦПК України залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 259, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

/П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Сєвєродонецька теплоелектроцентраль" залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 25 жовтня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 29 лютого 2024 року.

Головуючий В.Б. Яцина.

Судді колегії І.В.Бурлака.

Ю.М.Мальований.