Номер провадження: 22-ц/813/6126/24
Головуючий у першій інстанції Огренич І.В.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.10.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого судді Сєвєрової Є.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Комлевої О.С.,

за участю секретаря Козлової В.А.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 21 листопада 2023 року у складі судді Огренич І.В.,

встановив:

У жовтні 2023 року, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання недійсним договору купівлі-продажу.

Одночасно позивач звернувся до суду із заявою, в якій просить вжити заходів щодо забезпечення позову шляхом накладення арешту та заборони вчиняти реєстраційні дії щодо квартири за адресою: АДРЕСА_1 та заборони ОСОБА_3 вчиняти певні дії, а саме: здавати в оренду квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , вселяти третіх осіб в зазначену квартиру для проживання в ній, до вирішення спору в суді.

Заява обґрунтована тим, що відповідач вживає заходів відчуження спірного майна третім особам, здає його в іпотеку та оренду, в квартирі проживають невідомі люди, за комунальні послуги та електроенергію не сплачують, накопичуючи заборгованість, а тому невжиття заходів щодо забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим надалі виконання рішення суду, у зв`язку з чим він був вимушений звернутись до суду з даною заявою.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 21 листопада 2023 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено. Накладено арешт та заборонено вчиняти реєстраційні дії щодо квартири за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_3 до набрання законної сили рішенням суду у даній справі. Заборонено ОСОБА_3 вчиняти певні дії, а саме: здавати в оренду квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , вселяти третіх осіб в зазначену квартиру для проживання в ній, до набрання законної сили рішенням суду у даній справі

Не погодившись з вказаною ухвалою суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить суд скасувати ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 21 листопада 2023 року в частині заборони ОСОБА_3 вчиняти певні дії, а саме: здавати в оренду квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , вселяти третіх осіб в зазначену квартиру для проживання в ній та постановити нове, яким в цій частині відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що заборона відповідачу вчиняти будь-які дії з розпорядження належній їй квартирою, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , в тому числі здавати зазначену квартиру в оренду, вселяти третіх осіб для проживання в ній до ухвалення рішення та набрання ним законної сили не відповідає встановленим частиною 3 статті 150 ЦПК України вимогам співмірності. ОСОБА_3 наразі є власником нерухомого майна, щодо якого вчиняється заборона, тому як власник в силу положень ст. 317 ЦК України, зокрема, має право володіння та користування своїм майном, вищевказана заборона має наслідком обмеження власника у здійсненні права власності. Позов не може бути забезпечено таким способом, який фактично підміняє собою судове рішення у справі та вирішує позовні вимоги до розгляду справи по суті судом (постанова Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року в справі №800/521/17).

Звертає увагу, що заборона безпосередньо власнику здавати в оренду квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , вселяти третіх осіб в зазначену квартиру для проживання в ній не може ускладнити виконання рішення суду. Тобто, такі заходи забезпечення позову не виконують свою забезпечувальну функцію. При цьому, у даній справі забезпечувальну функцію достатньо виконають такі заходи забезпечення позову як накладання арешту та винесення заборони вчиняти реєстраційні дії щодо квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

У відзиві на апеляційну скаргу, ОСОБА_1 , посилаючись на її необґрунтованість, просить суд апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 21 листопада 2023 року в частині заборони ОСОБА_3 вчиняти певні дії, а саме: здавати в оренду квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , вселяти третіх осіб в зазначену квартиру для проживання в ній без змін.

Інші учасники справи не скористалися своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, заперечень щодо її змісту і вимог до апеляційного суду не направили.

В судове засідання, призначене на 24.10.2024 та проведеного в режимі відеоконференції з`явився: ОСОБА_1 .

Інші учасники справи до суду не з`явилися, хоча були повідомлені належним чином, у відповідності до вимог ст. 128-130 ЦПК України, що підтверджується письмовими матеріалами справи, заяв про відкладення розгляду справи не надали.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, ОСОБА_1 , дослідивши доводи, наведенні в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскільки ухвала Київського районного суду м. Одеси від 21 листопада 2023 рокуоскаржується ОСОБА_3 лише в частині заборони ОСОБА_3 вчиняти певні дії, а саме: здавати в оренду квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , вселяти третіх осіб в зазначену квартиру для проживання в ній, тому в іншій її частині у відповідності до ч.1 ст. 367 ЦПК України та роз`яснень п.15 Постанови Пленуму ВСУ №12 від 24.10.2008 року «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» колегією суддів не перевіряється.

Оскаржувана ухвала суду, в частині її оскарження, зазначеним вимогам не відповідає, з огляду на наступне.

Накладаючи арешт шляхом заборони ОСОБА_3 вчиняти певні дії, а саме здавати в оренду квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , вселяти третіх осіб в зазначену квартиру для проживання в ній, районний суд виходив з того, що такі вимоги позивача про вжиття заходів забезпечення позову є співмірними із заявленими позовними вимогами, а тому заява про забезпечення позову підлягає задоволенню.

Однак апеляційний суд не може погодитися із таким висновком районного суду, оскільки він не відповідає вимогам закону, з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження №14-729цс19) зазначено, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам».

Отже, застосовуючи заходи забезпечення позову, суди повинні перевірити відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Так, звертаючись до суду із вказаною апеляційною скаргою, ОСОБА_3 , не оскаржуючи факт накладення арешту, посилається лиш на те, шо заборона безпосередньо власнику здавати в оренду квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , вселяти третіх осіб в зазначену квартиру для проживання в ній не може ускладнити виконання рішення суду, оскільки такі заходи забезпечення позову не виконують свою забезпечувальну функцію. При цьому, у даній справі забезпечувальну функцію достатньо виконають такі заходи забезпечення позову як накладання арешту та винесення заборони вчиняти реєстраційні дії щодо квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Колегія суддів погоджується з такими доводами скаржника, оскільки такий вид забезпечення позову як заборона ОСОБА_3 здавати в оренду спірну квартиру виходить за межі змісту позовних вимог, заявлених позивачем та не обґрунтована співмірність таких заходів із заявленими позовними вимогами.

Натомість застосований судом вид забезпечення позову у вигляді накладення арешту та заборону вчиняти реєстраційні дії щодо спірної квартири є достатнім та співмірним із заявленими позовними вимогами, оскільки арешт вже включає заборони щодо розпорядження майном, в тому числі й заборону на відчуження обтяженого майна.

На вказані обставини суд першої інстанції уваги не звернув, належним чином не перевірив, чим допустив порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення заяви позивача про забезпечення позову.

За наведених обставин, ухвала суду першої інстанції в частині заборони ОСОБА_3 вчиняти певні дії, а саме: здавати в оренду квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , вселяти третіх осіб в зазначену квартиру для проживання підлягає скасуванню з ухваленням у цій частині нового судового рішення про відмову в забезпеченні позову в цій частині.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду відповідно до п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України - скасуванню, оскільки постановлена в результаті неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків, викладених в ухвалі суду, обставинам справи, з неправильним застосуванням норм матеріального права з порушенням норм процесуального права, з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 21 листопада 2023 року в частині заборони ОСОБА_3 вчиняти певні дії, а саме: здавати в оренду квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , вселяти третіх осіб в зазначену квартиру для проживання в ній скасувати.

В задоволенні заяви ОСОБА_5 про забезпечення позову в частині заборони ОСОБА_3 вчиняти певні дії, а саме: здавати в оренду квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , вселяти третіх осіб в зазначену квартиру для проживання в ній відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 25.11.2024

Головуючий Є.С. Сєвєрова

Судді: Л.М. Вадовська

О.С. Комлева