Справа № 444/4551/24
Провадження № 2-о/444/222/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2024 року м. Жовква

Жовківський районний суд Львівської області у складі:

головуючий суддя Мікула В. Є.

секретар судового засідання Садова І.З.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Жовква Львівської області цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Жовківська міська рада Львівського району Львівської області про встановлення юридичного факту здійснення постійного стороннього догляду,-

ВСТАНОВИВ :

Заявник ОСОБА_1 звернувся в суд із заявою про встановлення юридичного факту здійснення постійного стороннього догляду з підстав зазначених у заяві. Просить суд встановити факт, що на його повному самостійному утриманні перебуває ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН - НОМЕР_1 ), яка є інвалідом ІІ групи з дитинства, за якою Заявник здійснює постійний сторонній догляд. Просить задовольнити заявлені вимоги в повному обсязі.

Заявник ОСОБА_1 в судове засідання не прибув, однак подав на адресу суду заяву у якій просить суд розглядати справу у його відсутності. Зазначив, що заявлені вимоги підтримує в повному обсязі, просить такі задовольнити.

Представник заінтересованої особи - Жовківської міської ради Львівського району Львівської області в судове засідання не прибув, однак подав на адресу суду заяву у якій просить суд розглядати справу у його відсутності. Окрім цього зазначив, що додаткових пояснень чи заперечень не має. При розгляді справи покладається на думку суду.

А тому, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи без участі заявника та заінтересованої особи, які не з`явилися в судове засідання, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце проведення такого, зважаючи на подані ними заяви про розгляд справи у їх відсутності, висловлені позиції у справі.

Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до положень ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 , 2006 року народження, є інвалідом ІІ групи з дитинства, що підтверджується довідкою до акту огляду медико-соціальної експертної комісії серії 12 ААГ № 625812 від 23 липня 2024 року.

Згідно з випискою № 580 від 24 жовтня 2024 року із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого, ОСОБА_3 з дитинства хворіє на цукровий діабет І-го типу, що характеризується нестачею інсуліну внаслідок аутоімунних процесів, які руйнують бета-клітини підшлункової залози, що виробляють інсулін. Дане захворювання є хронічним, хвороба невиліковна і потребує постійного і тривалого лікування.

З матеріалів справи вбачається, що факт наявності родинних відносин між особою, яка здійснює догляд, та особою, що потребує постійного догляду, підтверджується доданими до заяви документами.

Окрім цього з матеріалів справи, а саме з витягу про місце реєстрації осіб вбачається, що Заявник - ОСОБА_1 проживає із ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 . Разом із ними зареєстрований батько Заявника - ОСОБА_4 , 1956 року народження (68 років), який є пенсіонером із 2016 року.

Отже, з аналізу вищенаведеного вбачається, що ОСОБА_2 потребує стороннього догляду, а єдиною особою, хто може здійснювати на даний час постійний сторонній догляд за хворою, яка потребує постійного стороннього догляду, є Заявник - ОСОБА_1 , оскільки саме Заявник займається пошуком, купівлею медичних препаратів та їх введенням, в тому числі ін`єкцій інсуліну, необхідних для підтримання належного контролю глікемії та для запобігання епізодів низького рівня глюкози (гіпоглікемії) в крові.

Разом з тим, суд враховує, що згідно долучених до справи документів особа, яка здійснює догляд - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - особа, що потребує постійного стороннього догляду, зареєстровані та проживають за однією і тією ж адресою.

Судом не встановлено інших осіб, які б були зареєстровані за вказаною адресою (окрім батька Заявника, який є пенсіонером), що підтверджує той факт, що Заявник є єдиною особою, який на даний час здійснює догляд та піклується про ОСОБА_2 .

Суд враховує, що від встановлення факту здійснення заявником постійного стороннього догляду за особою, яка цього потребує, залежить виникнення його прав та обов`язків, визначених Законом України від 19 червня 2003 року № 966-ІV Про соціальні послуги, Постановою Кабінету Міністрів України від 39 квітня 2004 року №588 Про затвердження Порядку призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги та інших, тобто факт здійснення ним догляду за ОСОБА_2 , яка потребує постійного догляду, має для Заявника юридичне значення, породжує виникнення прав та обов`язків щодо отримання соціальних пільг і виплат, а також виникнення прав та обов`язків, а тому у зв`язку з наведеним, у Заявника виникла необхідність для звернення до суду із заявою про встановлення факту, що на його повному самостійному утриманні перебуває ОСОБА_2 , яка є інвалідом ІІ групи з дитинства, за якою Заявник здійснює постійний сторонній догляд.

Згідно з Постановою Пленуму ВСУ № 5 від 31 березня 1995 року Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення, наведений у ст. 273 ЦПК перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. За наявності зазначених умов суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення.

У вказаній Постанові зазначено вичерпний перелік заяв, які не можуть розглядатися судами, серед яких не вказано про факт здійснення догляду за інвалідом або за престарілим, який за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду або досяг 80-річного віку.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 та п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України та роз`яснень, викладених у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

У відповідності до ст. 1 Закону України Про соціальні послуги чинниками, що можуть зумовити складні життєві обставини є: а) похилий вік; б) часткова або повна втрата рухової активності, пам`яті; в) невиліковні хвороби, хвороби, що потребують тривалого лікування; г) психічні та поведінкові розлади, у тому числі внаслідок вживання психоактивних речовин; ґ) інвалідність.

У розумінні статті 1 Закон України Про реабілітацію інвалідів в Україні, медико-соціальна експертиза - встановлення ступеня стійкого обмеження життєдіяльності, групи інвалідності, причини і часу їх настання, а також доопрацювання та затвердження індивідуальної програми реабілітації особи з інвалідністю (дитини з інвалідністю) в рамках стратегії компенсації на основі індивідуального реабілітаційного плану та комплексного реабілітаційного обстеження особи з обмеженням життєдіяльності.

Відповідно до частини третьої статті 8 даного Закону, рішення медико-соціальних експертних комісій є обов`язковими для виконання органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями, реабілітаційними закладами незалежно від типу і форми власності.

Постійний сторонній догляд - вид догляду, яким забезпечуються інваліди із вираженими порушеннями в організмі, зумовленими професійними та загальними захворюваннями, травмами, що призводять до значного обмеження життєдіяльності, надзвичайною залежністю від постійного догляду, допомоги або нагляду інших осіб, неспроможні до самообслуговування (не можуть самостійно приймати їжу, забезпечувати гігієнічні потреби, потребують допомоги на прогулянках).

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 та ч. 2 ст. 315 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо згідно закону вони породжують юридичні наслідки.

Перелік справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення визначено в ст.315 Цивільного процесуального кодексу України.

Статтею 315 ЦПК України наведено перелік фактів, що мають юридичне значення, справи про встановлення яких розглядаються судом.

Частиною 2 вказаної статті передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Таким чином, суд приходить до висновку, що факт здійснення Заявником ОСОБА_1 постійного догляду за ОСОБА_2 має для Заявника юридичне значення, оскільки породжує виникнення прав та обов`язків у Заявника.

Враховуючи встановлені обставини та досліджені докази, суд приходить до переконання, що право Заявника підлягає захисту в судовому порядку, і як наслідок, заявлені ним вимоги підлягають задоволенню.

Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення вимог Заявника.

Керуючись статтею 23, ч. 2 ст. 247, статтями 258, 259, 263-265, 268, 294, 315-319, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ :

Заяву задовольнити повністю.

Встановити факт, що на повному самостійному утриманні Заявника - ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН - НОМЕР_2 ) перебуває ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН - НОМЕР_1 ), яка є інвалідом ІІ групи з дитинства, за якою ОСОБА_1 здійснює постійний сторонній догляд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Мікула В. Є.