Справа № 336/1035/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2024 року м.Запоріжжя

Шевченківський районний суд м.Запоріжжя у складі: головуючого судді: Вайнраух Л.А., за участі секретарки судового засідання: Теряник А.С., у залі суду в м.Запоріжжі розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням (викликом) сторін (учасників справи), цивільну справу №336/1035/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

за відсутності сторін та їх представників, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача адвокат Симоненко Д.Є. в інтересах позивача 03.02.2023 через систему «Електронний суд» звернувся до суду з зазначеним позовом, просить стягнути з відповідача на користь позивача 10 000,00 доларів США в рахунок заборгованості за тілом позики згідно з розпискою від 16.08.2020 та 1 000,00 доларів США - за процентами від суми позики згідно з розпискою від 16.08.2020.

За змістом позову (із врахуванням заяви про усунення недоліків, вх.№ від 13.02.2023), - 16.08.2020 відповідач ОСОБА_2 відповідно до письмової розписки, що за сукупністю ознак вважається договором позики, отримав від позивача ОСОБА_1 в борг 10 000,00 доларів США, який зобов?язався повернути до 01.09.2020 у сумі 11 000 доларів США, що у визначений сторонами строк та на час звернення до суду не повернутий в позасудовому порядку. За твердженням позивача 1 000,00 доларів США є зобов`язанням боржника по сплаті процентів, виходячи зі ставки 20% щомісячно, враховуючи тіло боргу. З 02.09.2020 зобов`язання за вказаною розпискою вважається простроченим.

За змістом позовної заяви заходи досудового врегулювання спору позивачем вживались у вигляді усних звернень до відповідача.

Враховуючи наведені обставини, з підстав, передбачених ст. 15, 16, 1046-1048,1050 ЦК України, враховуючи неможливість позасудового захисту порушеного майнового права позивача, представник позивача просить задовольнити позов у визначений спосіб.

Ухвалою судді від 07.02.2023 заяву представника заявника ОСОБА_1 адвоката Симоненка Дмитра Євгеновича про забезпечення позову повернуто заявнику. Ухвалою судді від 13.02.2023 у задоволенні заяви представника заявника ОСОБА_1 адвоката Симоненка Дмитра Євгеновича про забезпечення позову відмовлено. Постановою Запорізького апеляційного суду від 25.04.2023 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 13 лютого 2023 року у цій справі залишено без змін.

Ухвалою судді від 07.02.2023 у зв`язку із невиконання вимог ст.175, 177 ЦПК України з підстав, врегульованих ч.1,2 ст.185 ЦПК України, позовну заяву залишено без руху для виправлення недоліків із наданням строку для їх усунення в п`ять днів з дня вручення ухвали, шляхом подання до матеріалів справи позовної заяви, яка відповідає вимогам ст.175,177 ЦПК України, із наданням належним чином засвідчених доказів, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, та оригінала розписки на підтвердження укладення договору позики.

Ухвалою судді від 14.02.2023 постановлено прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі, розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, визначено дату, час і місце проведення судового засідання. В порядку витребування доказів зобов`язано позивача по справі ОСОБА_1 надати в наступне судове засідання оригінал розписки від 16.08.2020 на підтвердження укладення договору позики.

Визначено відповідачу 15-денний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву. У зазначений строк відповідач має право надіслати суду відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам ст. 178 ЦПК України, і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, якщо такі докази не надані позивачкою. Відповідно до ч.4 ст.178 ЦПК України суддею роз`яснено, що одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду, копію відзиву та доданих до нього документів відповідач зобов`язаний надіслати іншим учасникам справи. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч.8 ст.178 ЦПК України). Згідно з ч.1 ст.193 ЦПК України ро`яснено у строк для подання відзиву право відповідача пред`явити зустрічний позов. Встановлено позивачу 5-денний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, яка має відповідати вимогам ч.ч.3-5 ст.178 ЦПК України, копія якої одночасно з поданням до суду повинна бути надіслана іншим учасникам справи.

Ухвалою суду від 30.10.2023 судом відмовлено у затвердженні мирової угоди, укладеної по цивільній справі №336/1035/23 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Постановлено продовжити судовий розгляд цивільної справи, визначено дату, час і місце проведення судового засідання.

Представник позивача адвокат Симоненко Д.Є. протягом розгляду справи в суді (брав участь в режимі відеоконференцзв`язку) підтримав заявлені позовні вимоги частково, за винятком 672 доларів США, які станом на 07.11.2023 сплачені відповідачем. Крім того, представником підтримано пояснення, що відповідають обставинам справи, викладеним у позовній заяві. В судовому засіданні за участі представника позивача оголошувалась перерва для подання доказів на підтвердження витрат на правову (правничу) допомогу, понесених стороною позивача та їх надіслання стороні відповідача. Заяв про залишення частини позовних вимог без розгляду сторона позивача до суду не скеровувала.

27.03.2023 представником відповідача адвокатом Харламовим Д.І. подано відзив на позовну заяву, що поданий засобами зв`язку своєчасно (24.03.2023, із врахуванням дати отримання копії ухвали та доданих документів під час ознайомлення із матеріалами справи 09.03.2024, а.с.61). За змістом відзиву позовна заява не підлягає задоволенню, адже позивач повідомив відповідача про сплату йому коштів на виконання зобов`язання за розпискою від 16.08.2020 через платіжну систему «Payoneer», що забезпечує надання фінансових послуг та грошових переказів онлайн, є зареєстрованим провайдером MasterCard. При цьому, акаунт для перерахування коштів власне позивач зазначав неодноразово, саме на нього 20.08.2020 перераховано в погашення заборгованості за розпискою від 16.08.2020 5 740,46 доларів США; 19.10.2020 - 1 300 доларів США, 19.11.2020 - 700 доларів США, 14.12.2020 - 3 100 доларів США, 20.12.2020 - 270 доларів США, тобто, 11 110,46 доларів США. Зазначене, на переконання сторони відповідача, свідчить про сплату заборгованості й зумовлює відмову у задоволенні позову.

11.04.2023 до матеріалів справи подано відповідь на відзив, за змістом якого стороною позивача забезпечується достовірність наданих до відзиву доказів. Отримання коштів представник позивача, що діє в інтересах позивача, не визнає. Вважає, що транзакції, зазначені у відзиві, є непідтвердженими. Крім того, адвокат Симоненко Д.Є. стверджує, що між сторонами певний час були взаємини щодо проектів спільної комерційної діяльності на торгівельному майданчику «Amazon», тобто, в процесі її здійснення також виникали фінансові взаємини. Наголошується у відповіді на відзив й на тому, що наявність оригіналу розписки у володінні позивача свідчить на користь обґрунтованості позовних вимог, що узгоджується із приписами ч.3 ст.545 ЦК України. Представником позивача не визнається наявності листування між сторонами за допомогою месенджеру «Telegram», скриншоти якого додані до відзиву.

Представник відповідача адвокат Харламов Д.І., який брав участь під час розгляду справи (до етапу узгодження сторонами тексту мирової угоди), підтримував позицію сторони відповідача, висловлену у відзиві.

22.04.2024 від представника позивача адвоката Симоненка Д.Є. надійшла заява відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України про продовження розгляду справи без участі сторони позивача, долучена до справи 23.04.2024.

Від сторони відповідача клопотань та заяв не надходило. Судом забезпечено належне повідомлення відповідача, ОСОБА_2 достеменно обізнаний із провадженням справи в суді, що зумовило висновок суду, з урахуванням думки представника позивача, висловленої в зазначеному судовому засіданні, щодо можливості розгляду справи за відсутності відповідача та його представника.

Інших процесуальних дій судом не вчинено за відсутності відповідних клопотань сторін, зустрічної позовної заяви до справи не подано.

Підстав для відкладення розгляду справи та / або для оголошення перерви відповідно до ст. 223, 240 ЦПК України судом не встановлено.

Розглянувши позовну заяву, дослідивши заяви по суті справи, її матеріали, а саме письмові докази та копії електронних доказів, скерованих представниками сторін, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню в повному обсязі у зв`язку з такими встановленими фактичними обставинами справи та відповідними їм правовідносинами.

Згідно з ч.1 ст.279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Судом на підставі розписки, оригінал якої надано до справи стороною позивача, складеної 16.08.2020 (російською мовою), встановлено, що ОСОБА_2 , паспорт НОМЕР_1 , виданий Шевченківським РВ УМВС України в Запорізькій області 29.08.2003, отримав у ОСОБА_1 суму 10 000 $ (десять тисяч американських доларів) 16 серпня 2020 року та зобов`язався повернути суму 11 000 $ (одинадцять тисяч американських доларів) 01.09.2020. Після тексту наявний підпис ОСОБА_2 та дата складання розписки 16.08.2020. Доказів досудового врегулювання спору між сторонами матеріали справи не містять.

Зазначаючи у позовній заяві, що проценти стягуються за період з 01.09.2020 по 01.02.2023, позивачем визначено до стягнення виключно суму процентів, розмір якої відповідає сумі, узгодженій між сторонами в розписці, яка дорівнює 1 000 доларів США.

Доказів сплати заборгованості ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на виконання договору позики (розписки) від 16.08.2020 до матеріалів справи не надано. Разом з цим, стороною позивача повідомлено під час судового засідання про сплату боржником 672 доларів США, які станом на 07.11.2023 перераховані на користь позивача, зокрема, під час укладення мирової угоди. Мирова угода від 01.09.2023, подана сторонами до суду, дійсно свідчить про часткову сплату заборгованості в сумі 500 доларів (п.2 мирової угоди, підписаної сторонами). Не дивлячись на тривалий час перемовин між сторонами, достатній час для узгодження позиції сторін, іншої мирової угоди (крім редакції мирової угоди, у затвердженні якої судом відмовлено) до суду не подано.

Факту написання розписки від 16.08.2020 та суми первісної заборгованості (тіла та процентів, у загальній сумі 11 000 доларів США) сторона відповідача не спростовувала. За приписами ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Так, обставини, які визнаються учасниками справи, відповідно до наведеної процесуальної норми зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Суд також зазначає, що скриншоти електронного листування у месенджерах, а також інвойсів, на переконання суду, не відповідають критеріям достовірності та допустимості (ст.79,80 ЦПК України), оскільки без огляду відповідного мобільного застосунку з персонального пристрою однієї зі сторін та аканту в певній платіжній системі, встановити приналежність мобільних номерів та листування учасникам справи, так само як реквізитів для платежів, не видається за можливе. Крім того, існування листування між сторонами заперечується з боку сторони позивача.

Приписами ч.1,2 ст.100 ЦПК України визначено, що електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет). Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, на яку накладено кваліфікований електронний підпис відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги". Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу. Відповідно, з урахуванням наведених критеріїв, суд не бере до уваги вказані докази.

Крім того, суд приймає доводи сторони позивача з приводу того, що не будь-яке перерахування коштів може бути віднесено до сплати саме боргу на виконання розписки. Перерахування грошових коштів відповідачем на користь позивача саме із відповідним призначенням матеріалами справи не доведено.

Довідка про рух коштів по картці від 21.02.2024, надана стороною позивача, на підтвердження доводів про часткову сплату заборгованості, свідчить про перерахування ОСОБА_1 від ОСОБА_3 24 180 гривень за період з 01.05.2023 по 20.02.2024 «сплата по цивільній справі №336/1035/23», крім суми 3 000 гривень 07.11.2023 (без призначення), тобто, із вказаним призначенням перераховано 21 180 гривень п`ятьма платежами (05.11.2023 (двічі), 01.08.2023, 31.07.2023, 27.07.2023). Вказана довідка сформована за таким критерієм: «рух коштів по категорії «поповнення картки за операціями «від: Антон Сиваш».

Разом з цим, стороною позивача не подано розрахунку, виходячи із якого ОСОБА_1 та його представник вважають сплаченою суму, що дорівнює саме 672 доларам США. Так, грошові перекази, зазначені у вказаній вище довідці про рух коштів по картці, здійснені у гривневому еквіваленті. Натомість, враховуючи принцип диспозитивності (ч.1,3 ст.13 ЦПК України), оскільки представник позивача не обмежений у повноваженнях під час представництва інтересів позивача, суд вважає підтвердженою суму, яка дорівнює 672 доларам США та сплачена в рахунок тіла заборгованості, що існує відповідно до розписки від 16.08.2020, без здійснення перерахунку сплачених сум.

Інші докази в матеріалах справи відсутні.

Предметом даного спору є стягнення боргу за договором позики, укладеним між сторонами у справі, а саме відповідно до розписки від 16.08.2020 за підписом ОСОБА_2 .

Підставою для звернення до суду стала та обставина, що сума боргу, яка за змістом розписки ОСОБА_2 від 16.08.2020, дорівнює 10 000 доларів США (тіло боргу) та процентів у сумі 1 000 доларів США, у визначений сторонами договору строк (01.09.2020) не повернута.

Під час розгляду справи суд виходить з правового змісту норм, які регулюють загальні умови та строки виконання зобов`язань, а також відповідальність за їх порушення учасниками цивільних правовідносин, а саме ст. 509, 524-527, 530, 533, 549-551, 598, 599, 610-612, 625 ЦК України. Разом з цим, загальні положення про договір врегульовані ст. 626-631 ЦК України.

За змістом п.3, 5, 6 ч.1 ст.3 ЦК України до загальних засад цивільного законодавства відносяться свобода договору, судовий захист цивільного права та інтересу, справедливість, добросовісність та розумність.

Відповідно до ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, серед іншого, договори та інші правочини.

Згідно з ч.2,3,6 ст.13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені ч.2-5 цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом.

Як передбачено ч.1,2 ст.14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї.

Крім того, за положеннями ст.15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відновлення становища, яке існувало до порушення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Згідно з ч.1,3 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За приписами ст.76 цього Кодексу доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі письмових, речових та електронних доказів, висновків експертів та показаннями свідків.

Згідно з положеннями ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як врегульовано ч.1 ст. 202, ст.207 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно зі ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Ч.2 ст.1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Суд враховує, що письмова форма договору позики у вигляді розписки від імені ОСОБА_2 , з огляду на реальний характер такого договору, є доказом не лише факту укладення, але й факту передачі грошових сум, вказаних у розписці, позичальнику. З розписки судом встановлено дату отримання зазначеної вище суми коштів відповідачем, що є беззаперечним доказом наявності між сторонами відносин позики.

За змістом ч.3 ст.545 ЦК України наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Натомість, оригінал розписки наданий суду саме позичальником (позивачем).

Відповідно до ч.1 ст.598, ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За нормою ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін.

Як врегульовано ст. 610-612 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтями 524, 533 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить.

Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Крім того, висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться й у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі № 14-134цс18.

Розглядаючи спір, що виник між сторонами, надавши оцінку наявним доказам, суд виходить з того, що договором позики, зазначеним вище, визначений й строк повернення суми боргу (01.09.2020), як це встановлено судом.

Суд зауважує, що пред`явлення позикодавцем позичальнику вимоги про повернення позики в часі до звернення до суду наданими письмовими доказами не доведено, з огляду на зміст розписки нормами чинного законодавства й не вимагається. Проте, й докази повного погашення заборгованості з боку сторони відповідача не надано. Дотримання досудового порядку врегулювання спору у справах даної категорії (якщо предметом спору є лише сума заборгованості за договором позики) не є обов`язковим.

Так, матеріалами справи підтверджено, що загальна сума боргу відповідача, який підлягає стягненню на користь позивача, за вирахуванням з наведених вище мотивів 672 доларів США, складає 9 328 доларів США. Факт укладення правочину (договору позики) підтверджений оригіналом розписки від 16.08.2020 із зазначенням сторін договору, суми заборгованості, дати повернення боргу, що порушена позичальником, засвідчена підписом відповідача, не спростовані ним та не викликає у суді розумних сумнівів з урахуванням загальних положень про доказування у цивільному процесі.

Вимог про стягнення сум відповідно до ст.625 ЦК України позивачем не заявлено.

Щодо стягнення з відповідача на користь позивача процентів за користування грошима (позикою) у сумі 1 000 доларів США, суд зазначає таке.

За змістом ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Договір позики вважається безпроцентним, якщо: 1) він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п`ятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, і не пов`язаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією із сторін; 2) позичальникові передані речі, визначені родовими ознаками.

Так, умови договору позики (зі змісту відповідної розписки від 16.08.2020) не суперечать вказаним положенням ч.2 ст.1048 ЦК України, сума процентів за користування коштів визначена сторонами правочину у розмірі 1 000 доларів США, на час розгляду справи не повернута, відповідно, підлягає сплаті в повному обсязі з позичальника на користь позикодавця.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Враховуючи наведені висновки суду, за результатами розгляду справи встановлено, що позовні вимоги (відповідно до частини вимог, підтриманої стороною позивача, тобто, за вирахуванням 672 доларів США в рахунок тіла боргу) є обґрунтованими, позивачем обрано належний спосіб захисту порушеного права, відповідно, позов підлягає задоволенню частково, шляхом стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суми боргу за договором позики (відповідно до розписки від 16.08.2020), яка дорівнює 9 328 доларів США, та процентів від суми позики за користування грошима у сумі 1 000 доларів США.

Відповідно до ч.1, п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом ч.1 ст.141 ЦПК України, оскільки позовні вимоги задовольняються частково, проте заборгованість лише сплачена ОСОБА_2 у визначеному судом вище розмірі та саме під час провадження справи в суді, на відповідача слід покласти судові витрати у вигляді сплаченого позивачем судового збору за подання позовної заяви до суду у загальній сумі 4 021,60 гривень.

Разом з цим, за приписами ч.3 ст.4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору. Позивач звернувся до суду через свого представника саме через систему «Електронний суд».

За приписами ч.2 ст.133 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. П.1 ч.1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» встановлює, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Таким чином, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума судового збору, що дорівнює 3 217,28 гривень, а сума 804,32 гривень може бути повернута за клопотанням сторони позивача з державного бюджету, тобто, в розмірі переплаченої суми.

Щодо витрат сторони позивача про стягнення судового збору в сумі 536,80 гривень (за розгляд заяви про забезпечення позову), враховуючи критерії відповідно до ч.3 ст.141 ЦПК України, оскільки у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову судом відмовлено, вказана ухвала залишена без змін за результатами апеляційного перегляду, суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови стороні позивача у стягненні судового збору в цій частині.

За приписами ч.1-3 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

П.1,2 ч.2 ст.141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача.

Відповідно до ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес тощо.

У ч.8 ст.141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Так, на підтвердження надання представником позивача адвокатом Симоненком Д.Є. професійної правничої допомоги ОСОБА_1 до матеріалів справи надано ордер на надання правничої (правової) допомоги від 02.02.2023 АІ №1208308, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.

Відповідно до договору про надання професійної правничої (правової) допомоги від 23.01.2023, укладеного між вказаними особами, його предметом (п. 1.1) є таке: адвокат бере на себе обов`язок з надання послуг з представництва інтересів клієнта у процесі звернення та захисту його майнових прав за розпискою про надання позики від 16.08.2020 на стадії розгляду справи в суді першої інстанції. За змістом п. 5.1, 9.1 договору за надання правової допомоги клієнт зобов`язується виплатити адвокату гонорар у розмірі згідно тарифів, вказаних в додатку до даного договору, що є його невід`ємною частиною. Договір діє до повного виконання сторонами обов`язків, взятих на себе за цим договором.

Судом також досліджено:

- додаткову угоду №1 від 23.01.2023 до договору про надання професійної правничої (правової) допомоги від 23.01.2023, укладену між адвокатом Симоненком Д.Є. та ОСОБА_1 , за змістом якої вартість послуг адвоката за складання позовної заяви - 8 000 гривень, за участь в судовому засідання онлайн - 3 000 гривень, участь в судовому засіданні офлайн в межах міста Києва - 4 000 гривень, участь в судовому засіданні офлайн в місті Запоріжжі - 8 000 гривень, за складання письмового клопотання - 2 000 гривень, за складання та направлення адвокатського запиту - 2 000 гривень, за виїзд адвоката з метою збирання доказів - 3 000 гривень, за виїзд адвоката для ознайомлення із матеріалами справи - 3 000 гривень, за виїзд адвоката в судове засідання, що не відбулось не з вини адвоката - 2 000 гривень. Угода містить підписи та реквізити її сторін;

- додаткову угоду №2 від 30.08.2023 до договору про надання професійної правничої (правової) допомоги від 23.01.2023, укладену між адвокатом Симоненком Д.Є. та ОСОБА_1 : вартість складання проекту мирової угоди та комунікація визначені у сумі 12 000 гривень, а внесення правок за одну редакцію - 1 500 гривень. Угода містить підписи та реквізити її сторін.

У клопотанні, скерованому адвокатом Симоненком Д.Є. від 22.04.2024 про стягнення судових витрат, представник позивача просить відповідно до п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України врахувати поведінку сторони відповідача, що призвела до затягування розгляду справи, загальна сума витрат за надану правову допомогу визначена у сумі 61 500 гривень.

Під час розгляду справи суд також дослідив доданий до цього клопотання акт надання послуг №1 від 20.04.2024 до договору про надання професійної правничої (правової) допомоги від 23.01.2023, укладеному між Симоненком Д.Є. та ОСОБА_1 . Акт містить реквізити сторін договору від 23.01.2023 та їх підписи. Вказаним актом, як видно з його змісту, сторони узгодили обсяг та вартість наданих адвокатом клієнту послуг з професійної правничої допомоги за вказаним договором та в рамках даної цивільної справи.

Так, вартість послуг адвоката за складання та надіслання позовної заяви - 8 000 гривень, за складання відзиву - 8 000 гривень, за складання та подання заяви про забезпечення - 2 000 гривень, за участь в судовому засіданні онлайн: 3 засідання * по 3 000 гривень за кожне =9 000 гривень, за складання письмових клопотань: 3 клопотання *2 000 гривень = 6 000 гривень, за складання проекту мирової угоди та комунікацію - 12 000 гривень, за внесення правок в мирову угоду за 1 редакцією: 11 правок * по 1 500 гривень за кожну правку =16 500 гривень. Згідно з актом клієнт зобов`язується сплатити погоджену суму 61 500 гривень на користь адвоката протягом 5 днів з моменту підписання цього акта.

Розглядаючи клопотання, суд враховує, що дійсно представником позивача подану позовну заяву про стягнення суми заборгованості за договором позики в інтересах ОСОБА_1 , відзиву сторона позивача із врахуванням вимог та приписів ст.178 ЦПК України вочевидь не могла подати, адже це є правом сторони відповідача. У задоволенні заяви про забезпечення позову судом відмовлено, як про це зазначено вище, як і у затвердженні мирової угоди в редакції від 01.09.2023. Інших редакцій мирової угоди до суду сторонам не подано, кількість внесених правок представником позивача не підтверджено та вочевидь не може бути підтверджено. Представник позивача брав участь в трьох судових засіданнях в режимі відеоконференцзв`язку, тобто, без виїзду до м.Запоріжжя, - 06.03.2023,18.04.2023, 17.04.2024, що видно з відповідних протоколів судових засідань. В акті не конкретизовано, які саме процесуальні клопотання враховані адвокатом та позивачем та включені до вартості правової (правничої) допомоги в межах даної справи.

Письмових заперечень стороною відповідача проти даного клопотання та розміру витрат на професійну правничу допомогу не висловлено.

Згідно з положеннями ст.59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст.19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Пунктом 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи, зокрема, на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи».

Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).

Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх не співмірності».

Суд зауважує на правових висновках, здійснених Верховним Судом у постанові від 02.12.2020 у справі №317/1209/19, пр.61-21442св19, відповідно до яких витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (частина восьма статті 141 ЦПК України).

Крім того, розподіляючи витрати, суд враховує загальні засади цивільного процесуального законодавства та критерії відшкодування, їх доцільність та співрозмірність, відсутність належним чином висловлених заперечень з боку відповідача.

Відповідно, враховуючи наведене обґрунтування, наявні докази на підтвердження надання правової допомоги адвокатом Симоненком Д.Є. позивачу, із врахуванням наведеного стороною позивача розрахунку, критеріїв згідно з ч.3 ст.141 ЦПК України (застосування яких не залежить від наявності заперечень сторони відповідача), суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість заявлених до стягнення з відповідача судових витрат, понесених стороною позивача, а саме: за складання та надіслання позовної заяви - 8 000 гривень, за участь в судовому засіданні онлайн: 3 засідання * по 3 000 гривень за кожне засідання = 9 000 гривень. Таким чином, на користь позивача з відповідача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу у сумі 17 000 гривень. Проте, в іншій частині судом встановлено підстави для відмови у їх стягненні, відповідно, вони залишаються за позивачем.

Стосовно клопотання представника позивача про повернення оригіналу документа (розписки) від 01.03.2023, про що також заявлено під час судового засідання 17.04.2024, суд приходить до висновку про те, що воно не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.96 ЦПК України оригінали письмових доказів до набрання судовим рішенням законної сили повертаються судом за клопотанням осіб, які їх подали, якщо це можливо без шкоди для розгляду справи. У справі залишається засвідчена суддею копія письмового доказу.

Так, судом встановлено, що у матеріалах справи наявний оригінал розписки від 16.08.2020, яку представник позивача просить повернути. Виходячи зі змісту даної розписки, умов та зобов`язань сторін, які розглянуті у даній справі, оскільки саме судове рішення з розглядом даної справи підлягає виконанню відповідачем безвідносно до розписки, суд дійшов висновку про те, що оригінал документа не підлягає поверненню стороні позивача.

Керуючись ст. 12-13, 19, 76-82, 95-96, 133, 137, 141, 223, 240, 247, 258-259, 263-265, 272-273, 279 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики, укладеним 16.08.2020 (відповідно до розписки від 16.08.2020) у сумі 10 328,00 доларів США (десять тисяч триста двадцять вісім доларів США 00 центів), яка складається з заборгованості за сумою позики - 9 328,00 доларів США (дев`ять тисяч триста двадцять вісім доларів США 00 центів) та процентів від суми позики - 1 000,00 доларів США (одна тисяча доларів США 00 центів).

У задоволенні позову в іншій частині відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 3 217,28 гривень (три тисячі двісті сімнадцять гривень 28 копійок).

Роз`яснити, що судовий збір в розмірі переплаченої суми за подання до суду позовної заяви за допомогою системи «Електронний суд», що дорівнює 804,32 гривень може бути повернутий за клопотанням сторони позивача з державного бюджету.

Відмовити у стягненні з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судового збору, сплаченого за подання заяви про забезпечення позову, у сумі 536,80 гривень, залишивши його за позивачем.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у сумі 17 000 гривень (сімнадцять тисяч гривень 00 копійок).

У стягненні іншої частини витрат на професійну правничу допомогу відмовити.

У задоволенні клопотання представникапозивача ОСОБА_1 адвоката Симоненка Д.Є. про повернення оригіналу розписки ОСОБА_2 від 16.08.2020 відмовити, залишивши його в матеріалах справи.

Реквізити сторін: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , адреса проживання: АДРЕСА_2 ;

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_3 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду складено та підписано 10.05.2024.

Суддя Л.А. Вайнраух