Постанова

Іменем України

16 травня 2024 року

провадження №22-ц/824/7539/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мазурик О. Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Желепи О. В., Немировської О. В.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_2 ,

на рішення Солом`янського районного суду м. Києва

від 08 грудня 2023 року

в складі судді Українця В. В.

у цивільній справі №760/6928/23 Солом`янського районного суду м. Києва

за позовом ОСОБА_3

до ОСОБА_1

про стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання,

У С Т А Н О В И В:

В березні 2023 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом, в якому зазначила, що їх спільна з відповідачем донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжує навчання та зарахована на денне відділення Тульчинського фахового коледжу культури з терміном навчання з 01.09.2022 по 26.06.2026.

Позивачка, посилаючись на те, що у зв`язку з навчанням на денній формі донька не має змоги працевлаштуватися та потребує матеріальної допомоги, якої відповідач не надає, просила стягнути з останнього аліменти у розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку, щомісяця, починаючи з дня подання позовної заяви та до закінчення навчання.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 08 грудня 2023 року позов задоволено у повному обсязі. Вирішено питання про судові витрати та стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в сумі 1 073 грн 60 коп.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач подав до суду апеляційну скаргу, в якій посилався на те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права, без повного з`ясування обставин справи, що мають значення для справи.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач вказував, що суд першої інстанції в порушення вимог ст. 182 СК України не врахував його матеріальне становище та сімейний стан, а саме наявність на утриманні двох неповнолітніх дітей від шлюбу зі ОСОБА_5 та самої дружини, оскільки вона є безробітною.

Суд також не врахував, що він разом із сім`єю проживає в орендованій квартирі, розмір орендної плати за яку становить 7 500 грн на місяць.

Зауважив, що всі докази щодо матеріального та сімейного стану були подані ним разом з відзивом на позовну заяву, але не враховані судом при ухваленні оскаржуваного рішення.

Зазначив, що він здійснює щомісячні грошові перекази на користь доньки, що підтверджується відповідними роздруківками з банку.

Також зазначив, що він частково погоджується з позовними вимогами, а саме згодний надавати аліменти на навчання доньки у розмірі 3 000 грн щомісячно, враховуючи те, що щорічна вартість навчання становить 15 000 грн, а тому аліменти в сумі 3 000 грн сприятимуть реалізації потреб доньки під час навчання.

За вказаних обставин просив змінити рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 08.12.2023 та зменшити суму аліментів з 1/4 частки від всіх видів заробітку до 3 000 грн, щомісячно.

Відповідач, належним чином повідомлений про розгляд його апеляційної скарги на рішення суду від 08.12.2023 в порядку письмового провадження без виклику сторін, що підтверджується звітом про доставку копії ухвали про відкриття апеляційного провадження на його електронну адресу та електронну адресу його представника ОСОБА_2 (а. с. 181-182).

Позивачка також належним чином повідомлена про розгляд апеляційної скарги відповідача на рішення суду від 08.12.2023 в порядку письмового провадження без виклику сторін, що підтверджується звітом про доставку копії ухвали про відкриття апеляційного провадження разом з копією апеляційної скарги на її електронну адресу (а. с. 183).

Заперечуючи проти апеляційної скарги, позивачка подала відзив, в якому посилаючись на те, що доводи апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими, просила скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

15 квітня 2024 року від відповідача до суду надійшли пояснення, в яких він зазначив, що може сплачувати 5 000 грн на навчання доньки.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки ціна позову у даній справі менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб і справа не відноситься до тих справ, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, колегія суддів розглядає справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах апеляційного оскарження, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що сторони є батьками ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно довідки від 08 лютого 2023 року №1640, ОСОБА_6 є здобувачем освіти 1-Б курсу денної форми навчання, спеціальність 028 Менеджмент соціокультурної діяльності Туличнського фахового коледжу культури. Навчається на платній основі. Період навчання з 01 вересня 2022 року по 26 червня 2026 року

Також судом встановлено, що у відповідача перебуває на утриманні дружина ОСОБА_5 та двоє малолітніх дітей: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Відповідач разом із сім`єю проживає в орендованій квартирі, вартість за оренду якої складає 7 500 грн на місяць.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_3 посилалася на те, що їх з відповідачем донька Надія продовжує навчання на денній формі навчання і у зв`язку з цим не має можливості працевлаштуватися, а відповідач, який має постійний дохід, не надає їй матеріальної допомоги.

Суд першої інстанції, встановивши вищенаведені обставини та застосувавши норми матеріального права, які регулюють дані правовідносини, а також встановивши, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу своїй доньці, яка продовжує навчання, дійшов правильного висновку щодо наявності правових підстав для стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання.

Апеляційна скарга не містить доводів щодо неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи, які вливають на правильність визначення розміру аліментів.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Законодавцем визначено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, що продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання: потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, відповідач не наводив доводів, що він не має можливості утримувати повнолітню дитину, яка продовжує навчання, а навпаки вказував на те, що має можливість надавати аліменти на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, але у розмірі 5 000 грн, щомісячно, оскільки більша сума аліментів не буде забезпечувати його необхідні потреби та потреби його сім'ї, яка складається з дружини та двох малолітніх дітей.

За змістом статей 199, 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітнюдитину).

Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина.

При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків.

При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.

Звертаючись до суду з позовом, позивачка просила стягнути з відповідача аліменти на навчання доньки у розмірі 1/4 від всіх видів заробітку, щомісячно, та поряд з цим на обґрунтування своїх вимог щодо визначення розміру аліментів у частці від доходу не надала до суду належних доказів, а саме доказів на підтвердження розміру постійного доходу відповідача. З клопотанням про витребування такого доказу, із зазначенням труднощів на підтвердження неможливості його отримання, до суду не зверталася.

Разом з тим, звертаючись до суду першої інстанції з відзивом на позовну заяву, ОСОБА_1 посилався на те, що він дійсно працевлаштований, але на його утриманні перебуває дружина, яка безробітна, та двоє малолітніх дітей; разом з сім'єю він орендує квартиру, вартість за оренду якої становить 7 500 грн на місяць, на підтвердження чого долучив до відзиву відповідні докази.

Матеріали справи не містять доказів про наявність на праві власності у відповідача рухомого та нерухомого майна, доказів про стан витрат, що перевищують заробіток (дохід) відповідача, і щодо яких останнім не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що згідно вимог Закону України «Про державний бюджет України на 2024 рік» прожитковий мінімум на одну особу з 01.01.2024 становить 2 920 грн в місяць.

Проте, ухвалюючи рішення, суд першої інстанції при визначенні розміру аліментів, встановивши обставини щодо матеріального та сімейного стану відповідача, не надав таким обставинам належної правової оцінки, зокрема не врахував наявність на утриманні відповідача ще двох малолітніх дітей, непрацюючої дружини та витрати на оренду житла, оскільки власне житло в нього відсутнє. Також суд першої інстанції не врахував вартість навчання в рік (15 000 грн) та обов'язок другого з батьків (матері повнолітньої дитини) надавати матеріальну допомогу доньці на час навчання.

Крім того, ухвалюючи рішення, суд першої інстанції не надав належної правової оцінки тій обставині, що відповідач частково визнав позовні вимоги та просив їх стягувати у твердій грошовій сумі.

Частиною третьою статті 181 СК України визначено, що за рішення суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з ким проживає дитина.

Отже, законодавець визначив, що визначення аліментів у твердій грошовій сумі можливо за вибором того з батьків, разом з ким проживає дитина.

В позовній заяві ОСОБА_3 зазначила, що вона фактично проживає у м. Києві, а місце навчання та проживання доньки у м. Тульчин Вінницької області.

Колегія суддів вважає, що за таких обставин аліменти на навчання доньки сторін можливо визначити у твердій грошовій сумі.

З урахуванням наведених вище обставин, а саме матеріальний та сімейний стану відповідача, на утриманні якого перебуває двоє малолітніх дітей та дружина, відсутність в нього власного житла, вартість навчання доньки в рік 15 000 грн, прожитковий мінімум на одну особу в розмірі 2 920 грн та обов'язок матері також надавати матеріальну допомогу своїй дитині на навчання, колегія суддів приходить до висновку, що аліменти необхідно визнати у розмірі 6 000 грн, щомісячно.

Визначаючи аліменти у твердій грошовій сумі 6 000 грн, суд також виходив з того, що відповідачем визнано позов у розмірі 5 000 грн, а враховуючи, що позивачем не подавалися до суду докази щодо щомісячного розміру доходу відповідача, то визначення аліментів в частці від його доходу може призвести до стягнення аліментів у меншій сумі ніж визнано ОСОБА_1 .

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що за загальними приписами цивільного процесуального законодавства про доказування докази на підтвердження доходу відповідача, як платника аліментів, повинен подати саме позивач або у разі у нього труднощів у поданні таких доказів подати до суду відповідне клопотання про їх витребування. Проте, як вбачається з матеріалів справи таких доказів позивачкою не було подано до суду та не заявлялося клопотання про їх витребування.

Визначаючи розмір аліментів 6 000 грн, колегією суддів також враховано положення ст. 200 СК України, за приписами якої обов`язок по утриманню дитини, яка продовжує навчання, покладається на обох батьків, та враховано, що такий розмір аліментів майже в два рази більший за прожитковий мінімум на одну особу (2 920 грн), який визначений законодавцем, а з урахуванням обов'язку надання і матір'ю матеріальної допомоги своїй доньці у такому ж розмірі, то це є достатнім матеріальним забезпеченням дитини на період навчання.

Крім того, ураховуючи, що в ч. 3 ст. 199 СК України законодавцем визначено можливість стягнення аліментів безпосередньо на користь повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, колегія суддів вважає, що одержувачем аліментів необхідно зазначити саме доньку сторін ОСОБА_6 .

За наведених обставин колегія суддів приходить до висновку, що в силу вимог статті 376 ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині визначеного розміру аліментів, який підлягає стягненню, та одержувача аліментів.

Оскільки відповідач просив змінити рішення суду та стягнути аліменти у розмірі 5 000 грн, а колегія суддів дійшла висновку про стягнення аліментів у розмірі 6 000 грн, то апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності є малозначними справами.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа незначної складності, то вона відноситься до малозначних справ.

За приписами п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 375, 383, 384, 389 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_2 , - задовольнити частково.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 08 грудня 2023 року в частині визначеного розміру та одержувача аліментів - змінити та викласти резолютивну частину рішення в наступній редакції:

"Стягнути із ОСОБА_1 (дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_5 ; РНОКПП НОМЕР_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка продовжує навчання, аліменти у розмірі 6 000 (шість тисяч) грн, щомісячно, починаючи з 28 березня 2023 року, та до закінчення навчання - 26 червня 2026 року".

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий О. Ф. Мазурик

Судді О. В. Желепа

О. В. Немировська