УХВАЛА

04.03.2024 м. Харків

Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючої судді Лисиченко С.М.

за участю секретаря судового засідання Кот Я.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в порядку окремого позовного провадження заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 , про встановлення факту, що має юридичне значення,-

ВСТАНОВИВ:

25 жовтня 2023 року заявник ОСОБА_1 звернувся до Київського районного суду м.Харкова із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересована особа: ОСОБА_2 , відповідно до якої просить: встановити факт самостійного виховання та утримання ним, як батьком свого неповнолітнього сина ОСОБА_3 , без участі матері.

Заявник, обґрунтовуючи подану до суду заяву вказує, що 01.09.2006 він та ОСОБА_2 , зареєстрували шлюб. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі неповнолітній син, неповнолітня дитина), та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі неповнолітня донька). З січня 2021 року їх шлюб носив формальний характер, оскільки фактичні шлюбні відносини між ними припинені та спільне господарство не ведеться. З моменту фактичного припинення шлюбних відносин між ними, а саме з січня 2021 неповнолітній син залишився проживати разом із ним за адресою: АДРЕСА_1 , і постійно проживає по сьогоднішній день та перебуває на його самостійному вихованні та утриманні, якому він створив всі необхідні умови для його проживання, здійснює опіку над ним, доглядає та піклується про стан його здоров`я. ОСОБА_2 взагалі не цікавиться життям і вихованням неповнолітнього сина та проживає окремо, навіть не спілкується з ним засобами зв`язку, не приймає участі в його утриманні.

Вказує, що рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 19.09.2023 шлюб між ним та ОСОБА_2 розірвано. Після оформлення ДМС України документів для виїзду за кордон на постійне проживання в США наприкінці 2020 року, на початку червня 2021 року ОСОБА_2 виїхала на постійне проживання до США. Станом на 24.02.2022 ОСОБА_2 знаходилась на території України. З червня 2022 року ОСОБА_2 та їх неповнолітня донька проживають у Федеративній республіці Німеччина в статусі осіб, яким надано тимчасовий захист, але періодично повертаються до України. Влітку 2023 року ОСОБА_2 прийняла рішення повернутись до США разом із їх неповнолітньою донькою. З метою оформлення документів для виїзду за кордон на постійне проживання в США для їх неповнолітньої доньки, він передав ОСОБА_2 нотаріально посвідчену заяву, якою дає свою згоду на виїзд їх неповнолітньої дочки з України за кордон до США на постійне проживання з ОСОБА_2 .

З огляду на зазначене, а також те, що з січня 2021 року його неповнолітній син знаходиться на його одноособовому утриманні і він самостійно його виховує, у нього, як батька неповнолітнього сина, виникла необхідність юридичної фіксації цього факту з метою захисту прав та інтересів його неповнолітнього сина, а також своїх прав та інтересів, як батька, що займається самостійним вихованням та утриманням дитини (наприклад, для оформлення документів щодо соціальної допомоги на дитину, для одноосібного звернення до державних органів та освітніх закладів від імені та в інтересах дитини, для можливості вивезення дитини за кордон тощо). Зазначає, що чинне законодавство України не передбачає іншого порядку підтвердження факту самостійного виховання дитини батьком, крім звернення до суду із даною заявою.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Київського районного суду м.Харкова від 25.10.2023 справу передано для розгляду головуючій судді Лисиченко С.М..

Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 30.10.2023 прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній цивільній справі в порядку окремого позовного провадження, справу призначено до судового розгляду по суті.

Під час розгляду справи судом встановлено, що в порушення вимог цивільного процесуального законодавства, зміст заяви не містить період, за який заявник прохає суд встановити факт самостійного виховання та утримання неповнолітнього сина, а також посилання на обставини, що унеможливлюють у позасудовому порядку одержати документи, що підтверджує факт самостійного виховання та утримання ним, як батьком свого неповнолітнього сина, без участі матері, зокрема, довідку, видану органом місцевого самоврядування через центр надання адміністративних послуг за місцем проживання заявника на підставі статті 40 Закону України «Про місцева самоврядування і Україні», яка видається у разі пред`явлення одним із батьків, з яким проживає дитина та перебуває на його утриманні документів: паспорту особи, що звернулася за довідкою: свідоцтва про народження дитини; акт обстеження житлових умов заявника, де вказано, що батько/мати не бере участі у вихованні дитини.

Крім того, судом було встановлено, що зміст заяви не містить посилання заявника на обставини, які б перешкоджали останньому вчиняти дії щодо захисту прав та інтересів малолітнього сина, місце проживання якого визначено з батьком, тобто заявником, на підставі договору від 17.08.2023, укладеного між заявником та зацікавленою особою у даній справі, щодо здійснення батьківських прав, утримання та визначення місця проживання дитини. У зазначеному договорі сторонами також узгоджено обов`язок мати малолітнього сина, яка є заінтересованою стороною у даній справі, сплачувати аліменти на утримання сина.

З огляду на зазначене, а також те, що заявником подано заяву про розгляд справи без його участі, що позбавляє суд встановити вказані вище обставини та ухвалити відповідне рішення із дотримання вимог статті 319 ЦПК України, ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 28.12.2023 заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 , про встановлення факту, що має юридичне значення - залишено без руху та надано заявнику строк для усунення зазначених недоліків протягом 5 днів з дня вручення ухвали.

02.01.2024 електронним шляхом заявник подав до суду заяву про усунення недоліків заяви.

Заявник в судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, вимоги підтримує та прохає задовольнити.

Зацікавлена особа до суду не з`явилася, про час та день розгляду справи повідомлена у встановленому законом порядку, подала заяву про розгляд справи без її участі, вимоги заяви визнає та прохає задовольнити.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності до положень частини 2 статті 247 ЦПК України, судом не здійснювалося.

Суд, перевіривши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Відповідно до пункту 10 частини першої статті 252 ЦПК України, суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження в справі у випадку, зокрема, перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

Тлумачення пункту 10 частини першої статті 252 ЦПК України свідчить про те, що суд може зупинити провадження у справі лише у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку:

а) палатою;

б) об`єднаною палатою;

в) Великою Палатою Верховного Суду та прийняття ними до свого провадження.

При цьому така підстава для зупинення провадження у справі застосовується у тому разі, коли на розгляді перебуває справа, за наслідками перегляду якої Верховний Суд може прийняти постанову, у якій міститься правовий висновок про те, як саме повинна застосовуватися норма права, із застосуванням якої не погодилася колегія суддів, палата, об`єднана палата, що передала справу на розгляд палати, об`єднаної палати, Великої Палати (частина друга статті 416 ЦПК України).

Судом встановлено, що ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 червня 2023 року відкрито касаційне провадження у справі №201/5972/22 за заявою фізичної особи про встановлення факту самостійного виховання дитини, заінтересовані особи:Дніпропетровський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, фізична особа.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 27 вересня 2023 року передано справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, з посиланням на частину п`яту статті 403 ЦПК України, якою передбачено, що суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії або палати, має право передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо дійде висновку, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.

Передаючи справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду керувався такими міркуваннями.

У цій справі заявник звернувся до суду в порядку окремого провадження із заявою про встановлення юридичного факту, а саме встановлення факту самостійного виховання дитини, зокрема, з метою (згідно з доводами заявника) отримання соціальної допомоги як батьку, що самостійно виховує дитину, а також отримання відстрочки від мобілізації.

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, зазначав, що правова проблема постає під час дії правового режиму воєнного стану у значній кількості поданих заяв, позовів на території України про встановлення факту самостійного виховання дитини (інших фактів, які пов`язані з реалізацією права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації) чи оскарження рішень, дій, бездіяльності суб`єктів владних повноважень, що перебували та перебувають на розгляді в судах та рішення у яких можуть бути винесені найближчим часом.

Щодо предметної юрисдикції цієї справи та можливості її вирішення в порядку окремого провадження за правилами цивільного судочинства колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду зазначала, зокрема, таке.

Окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (стаття 293 ЦПК України).

Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у статті 315 ЦПК України та не є вичерпним.

Згідно зі статтею 318 ЦПК України у заяві про встановлення юридичного факту повинно бути зазначено, який факт заявник просить встановити та з якою метою.

Визначаючи, чи пов`язується з установленням факту виникнення в заявника певних цивільних прав та обов`язків, суд застосовує положення статті 1 Цивільного кодексу України (далі ЦК України). За змістом частини першої статті 1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини, засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників (цивільні відносини). Тобто цивільними є відносини, які відповідають наведеним критеріям.

Відповідно, у порядку цивільного судочинства, за загальним правилом, не підлягають вирішенню спори (розгляду заяви), що виникають не з цивільних, земельних, трудових, сімейних або житлових правовідносин.

У цій справі заявник просив встановити факт самостійного виховання дитини батьком без участі матері з метою оформлення документів, необхідних для отримання соціальної допомоги як батьку, що самостійно виховує дитину.

Порядок отримання соціальної допомоги визначено відповідними нормативно-правовими актами залежно від виду соціальної допомоги.

Державна соціальна допомога призначається у встановленому законом порядку та відноситься до компетенції відповідних органів державної влади як суб`єктів владних повноважень, які реалізують державну політику у сфері соціального захисту населення.

Кабінет Міністрів України постановою від 27 грудня 2001 року № 1751 «Про затвердження Порядку призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми» затвердив відповідний Порядок, який визначає умови призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми.

Отже, правовідносини у цій сфері носять публічних характер.

Щодо наявності спору у заявлених вимогах, які можуть вплинути на права та інтереси іншого з батьків у разі задоволення порушеного заявником питання колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду зазначала, зокрема, таке.

Згідно зі статтею 141 Сімейного кодексу України (далі СК України) мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Частиною четвертою статті 157 СК України визначено, що батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

У разі виникнення спору між батьками щодо участі у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо від неї, такий спір вирішується судом. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи (стаття 159 СК України).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Частиною четвертою статті 19 СК України підтверджується, що спір щодо участі у вихованні дитини вирішується судом і в цьому спорі обов`язковою є участь органу опіки та піклування, який має подати суду висновок щодо розв`язання спору.

Колегія суддів Першої судової палати касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду зазначала, що у цій справі батьки дитини 25 травня 2022 року уклали договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків батьків, відповідно до якого мати дитини також бере участь у вихованні дитини, а отже, за встановлених у цій справі обставин, визначеної заявником заінтересованої особи та мети подання заяви про встановлення факту самостійного виховання ним сина заявлені батьком дитини вимоги не є вимогами, які пов`язані зі здійсненням особистих немайнових чи майнових прав, а тому не підлягають розгляду судом у порядку окремого провадження на підставі статей 293, 315 ЦПК України.

Аналіз судової практики, який здійснено колегією суддів Першої судової палати касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду за даними Єдиного державного реєстру судових рішень у період із червня до вересня 2023 року, свідчить про винесення судами цивільної та адміністративної юрисдикції суперечливих судових рішень, відсутності єдності судової практики, зокрема у зв`язку з відсутністю правової позиції Верховного Суду щодо такого роду питань.

Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що мотиви, викладені в ухвалі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 27 вересня 2023 року, є обґрунтованими, тому ухвалою від 26 жовтня 2023 року справу № 201/5972/22 (провадження № 14-132цс23) прийнято до провадження та призначено до розгляду Великою Палатою Верховного Суду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами.

Згідно даних Єдиного реєстру судових рішень, станом на 04.03.2024 Великою Палатою Верховного Суду рішення у справі №201/5972/22 не прийнято.

Як вбачається зі змісту заяви ОСОБА_1 , останній звернувся до суду в порядку окремого провадження із заявою про встановлення юридичного факту, а саме факту самостійного виховання та утримання дитини, з метою захисту прав та інтересів неповнолітньої дитини, а також з метою захисту своїх прав та інтересів, як батька, що займається самостійним вихованням та утриманням дитини, зокрема, оформлення документів щодо соціальної допомоги на дитину, для одноосібного звернення до державних органів та освітніх закладів від імені та в інтересах дитини, для можливості вивезення дитини за кордон тощо.

Тобто, предметом касаційного перегляду у справі №201/5972/22, що переглядається в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду, є правовідносини, подібні правовідносинам у даній справі, і стосуються, зокрема, питання предметної юрисдикції справи та можливості її вирішення в порядку окремого провадження за правилами цивільного судочинства, а також наявності спору у заявлених вимогах, які можуть вплинути на права та інтереси іншого з батьків у разі задоволення порушеного заявником питання та правових підстав для розгляду в порядку окремого провадження вимоги про встановлення факту самостійного виховання та утримання батьком дитини за наявності укладеного між заявником, як батьком дитини та заінтересовую особою, яка є матірю неповнолітньої дитини, договору щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків батьків, відповідно до умов мати дитини також бере участь у вихованні дитини.

З огляду на зазначене, суд доходить висновку про зупинення провадження у даній справі до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 201/5972/22, провадження № 14-132цс23.

Керуючись ст. 251,252, 260, 261, 298, 300 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Зупинити провадження у цивільній справі №953/10478/23 за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 , про встановлення факту, що має юридичне значення - до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 201/5972/22, провадження № 14-132цс23.

Ухвала в частині зупинення провадження у справі може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в п`ятнадцятиденний строк з дня її проголошення, в іншій частині ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя - С.М. Лисиченко