Справа № 214/9658/23
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

07 травня 2024 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Ткаченка А.В.,

за участю секретаря судового засідання Попкової Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 та просить стягнути з відповідача заборгованість за укладеним з ТОВ «Авентус Україна» електронним договором № 4967898 від 25.10.2021, що виникла станом на 20.11.2023 у сумі 33 456,00 грн., посилаючись на неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором. В обґрунтування вимог позивачем зазначено, що відповідно до укладеного кредитного договору, відповідач отримала суму кредиту в розмірі 10 200,00 грн. на строк 30 днів з датою повернення кредиту 24.11.2021, процентною ставкою 1,90% в день. Ураховуючи невиконання відповідачем своїх боргових зобов`язань перед кредитором, 01 грудня 2022 року між ТОВ «Авентус Україна» як клієнтом, та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» як фактором, було укладено договір факторингу № 01.12/2022-Ф, згідно з умовами якого клієнт відступив фактору права грошової вимоги за вказаним кредитним договором. Станом на 20.11.2023 заборгованість відповідача склала 33 456,00 грн., з яких 10 200,00 грн. т сума кредиту; 23 256,00 грн. сума процентів за користування кредитом. Тому з метою захисту прав кредитора, позивач просить задовольнити заявлені вимоги.

Ухвалою суду від 06 грудня 2023 року прийнято до провадження позовну заяву та відкрито провадження у справі. Розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Ухвалою суду від 05 березня 2024 року за клопотанням представника позивача витребувано з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» інформацію щодо підтвердження факту належності платіжної картки НОМЕР_1 ОСОБА_1 , а також підтвердження факту зарахування коштів 25 жовтня 2021 року на дану платіжну картку банком-емітентом якої є АТ КБ «Приватбанк» у сумі 10 200,00 грн. від ТОВ «Авентус Україна».

У судове засідання учасники процесу не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені у порядку, передбаченому ст. 128 ЦПК України.

Згідно поданої до суду заяви, представник позивача ОСОБА_2 просить розгляд справи проводити за його відсутності.

Представник відповідача ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою про розгляд справи за його та відповідачки відсутності.

У додаткових поясненнях представник відповідача ОСОБА_3 зазначив про факт не укладення договору № 4967898 про надання споживчого кредиту від 25.10.2021 відповідачкою ОСОБА_1 , оскільки вона не надсилала електронне повідомлення ТОВ «Авентус Україна», не заповнювала формуляра заяви (форми) про прийняття пропозиції в електронній формі, не отримувала одноразового ідентифікатора та не вчиняла дій, які вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір. Розрахунки заборгованості, на які посилається позивач, не є первинними документами, які підтверджують отримання кредиту, користування ним, тощо. Позивачем не доведено виникнення права вимоги за кредитним договором від 25.10.2021 до ОСОБА_1 . Тому просить відмовити у задоволенні вимог.

У відповіді на відзив представником позивача ОСОБА_2 зазначено, що електронна форма договору прирівнюється до письмової, проте з певними особливостями щодо укладення таких договорів: електронний договір не може бути визнаний недійсним виключно через те, що він має електронну форму, при тому, що електронні кредитні договори зазвичай підписуються за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Переказ кредитний коштів було здійснено ТОВ «Авентус Україна» шляхом перерахування на банківську картку, яку відповідачем вказано особисто в заяві на отримання кредиту, за допомогою платіжного провайдера, що має відповідну ліцензію та у спосіб, обумовлений умовами кредитного договору. Нарахування процентів здійснювалось в межах строку кредитування, враховуючи вимоги п. 4.3.1, 4.3.2 договору. Позивачем додано до позовної заяви належним чином оформлений витяг з реєстру боржників до договору факторингу № 01.12/2022-Ф, а отже підтверджено право вимоги позивача, як кредитора. Тому наполягає на задоволенні вимог.

У додаткових поясненнях представник відповідача ОСОБА_3 зазначив про закінчення строку кредитування 24.11.2021 та відсутність підстав для нарахування відсотків після закінчення строку дії договору, оскільки доказів пролонгації кредитного договору сторона позивача не надала. А тому виходячи з розрахунку 10 200,00 грн. (сума кредиту) * 30 днів (строк позики) * 1,90% (процентна ставка) / 100 проценти за користування повинні складати 5 814,00 грн., а загальна сума боргу 16 014,00 грн., а не заявлена до стягнення 33 456,00 грн. Тому вважає, що оскільки відсутні докази на підтвердження підпису відповідачем договору про надання споживчого кредиту з відповідними додатками а також отримання нею коштів згідно вказаного договору, тобто докази існування між сторонами договірних правовідносин, то відсутні підстави для задоволення вимог, тому у задоволенні вимог слід відмовити.

Ураховуючи вимоги частини першої статті 223 ЦПК України та частини другої статті 247 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників процесу на підставі наявних у справі доказів без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, оскільки сторони були належним чином повідомлені про дату, час і місце цього засідання, їх неявка не перешкоджає розгляду справи по суті.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до таких висновків.

Як установлено судом та підтверджується письмовими доказами, 25 жовтня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» було укладено електронний договір № 4967898 про надання споживчого кредиту (а.с. 42-52).

Згідно п.1.3 кредитного договору: сума кредиту (загальний розмір) складає 10 200,00 грн.; строк кредиту 30 днів, дата повернення кредиту 24 листопада 2021 року, що вказується в Графіку платежів, що є Додатком №1 до цього договору (а.с. 52).

Відповідно до п.1.5 кредитного договору стандартна процентна ставка становить 1,90% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.4 договору; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася пролонгація за ініціативою споживача, відповідно до п. 4.2 договору; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася автопролонгація, відповідно до п. 4.3 договору.

Вказаний договір, додаток № 1 до нього і паспорт споживчого кредиту до договору мають ознаки електронного договору, підписані електронним підписом «М721955» ОСОБА_1 25.10.2021 о 05:33:59, що не спростовано відповідачем у судовому засіданні.

Додаток № 1 і паспорт споживчого кредиту містить вказівку на суму кредиту, строк його видачі, знижену і стандартну відсоткові ставки, орієнтовну загальну вартість кредиту штрафи тощо.

Факт перерахування відповідачу кредитних коштів на зазначену в договорі платіжну картку від ТОВ ««Авентус Україна» підтверджується листом АТ КБ «Приватбанк» від 16.03.2024 про переказ та зарахування 25 жовтня 2021 року на платіжну картку ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 коштів в сумі 10 200,00 грн., що також не спростовано стороною відповідача.

Відповідно до п.4.3.1 договору сторони домовилися, що у випадку, якщо у споживача на дату закінчення строку кредиту (нового строку кредиту після пролонгації або автопролонгації) наявна заборгованість за кредитом, строк кредиту продовжується кожен раз на один наступний календарний день, що слідує за днем закінчення такого строку, але не більше ніж на 90 днів календарних днів,крім випадку, якщо в цей день повинна відбутися пролонгація строку кредиту за ініціативою споживача, відповідно до п.п.4.2.2-4.2.4 договору.

Згідно картки обліку заборгованість за кредитом складає 33 456,00 грн.

01 грудня 2022 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» було укладено договір факторингу № 01.12/22-Ф, згідно з умовами якого ТОВ «Авентус Україна» відступив ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» права грошової вимоги за кредитними договорами вказаними у реєстрах боржників (а.с. 105-113).

Згідно з вимогами договору факторингу фактор прийняв реєстр боржників, що підтверджується актом приймання передачі від 01 грудня 2022 року (а.с. 114).

Як вбачається з витягу з реєстру боржників ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» передано право вимоги за кредитним договором №4967898 боржник ОСОБА_1 в загальній сумі заборгованості 33 456,00 грн., з яких заборгованість за тілом кредиту 10 200,00 грн., заборгованість за відсотками 23 256,00 грн.(а.с. 41).

Положення частини першої статті 205 ЦК України визначають, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до частини першої ст. 207 ЦК України правочин вважається таким,що вчинений у письмовій формі,якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів (частина третя статті 207 ЦК України).

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. ст. 205, 207 ЦК України).

Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Так, відповідно до п. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12цього Закону, вважається таким,що за правовими наслідками прирівнюється до договору,укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

ТОВ «Авентус Україна» виконало свої зобов`язання за кредитним договором, надало ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 10 200,00 грн., що підтверджується матеріалами справи. Відповідач підтвердила, що ознайомлена і приймає умови кредитного договору (оферти), яка акцептована відповідачем шляхом підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором відповідача.

Ураховуючи викладені обставини, договір укладено в електронному вигляді з використанням електронного підпису, що відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», при укладенні цього договору сторони договору досягли згоди щодо всіх його істотних умов та у сторін, відповідно до приписів статті 11 ЦК України, виникли права та обов`язки, які витікають із кредитного договору.

Пунктом 1.5.договору сторони кредитного договору погодили стандартну процентну ставку, яка становить 1,90% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.4 договору; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася пролонгація за ініціативою споживача, відповідно до п. 4.2 договору; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася авто пролонгація, відповідно до п. 4.3 договору.

Розділом 3 договору передбачено порядок повернення позики та нарахування/сплати процентів.

Відповідно до пункту 3.1 нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом, протягом строку кредиту( включаючи періоди пролонгації та авто пролонгації), виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році.

Відповідно до 4 розділу договору визначено, що строк кредиту може бути продовжено: - за ініціативою споживача на кількість днів, зазначену в п.1.4. Договору, якщо між сторонами буде досягнута домовленість про таке продовження у порядку, визначеному пп.4.2. (пп.4.2.1-4.2.4.) договору; або - в порядку автопролонгації на кількість днів та відповідно до умов визначених в п.4.3 (пп.4.3.1 - 4.3.2) Договору.

Сторони домовилися, що у випадку, якщо у споживача на дату закінчення строку (нового строку кредиту після пролонгації або автопролонгації) наявна заборгованість за кредитом, строк кредиту продовжується кожен раз на один наступний календарний день, що слідує за днем закінчення такого строку, але не більше ні на 90 днів календарних днів (п.4.3.1 договору).

До 24.11.2021 відповідач свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконала, а також не повідомила ТОВ «Авентус Україна» про небажання продовжувати строк кредитного договору. Відповідно до умов п. 4.3.1 Кредитного договору строк дії кредитного договору було автоматично продовжено на 90 днів поспіль до 22.02.2022.

Відповідно розрахунок заборгованості про процентах здійснено за період з 25.10.2021 по 22.02.2022, тобто за 120 днів, що передбачено договором.

Доводи сторони відповідача щодо неправомірного нарахування процентів після 30-денного строку кредитування суд відхиляє, оскільки умовами кредитного договору передбачено продовження строку кредитування, а відтак проценти за користування кредитом підлягали нараховуванню у продовжені договорами строки, що було виконано кредитодавцем.

Наведені пункти та підпункти кредитного договору, які передбачають продовження строків кредитування за вказаним кредитним договорам не визнавались відповідачем недійсними, а тому з огляду на приписи статті 204 ЦКУкраїниє дійсними та підлягають виконанню.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі статтями 526, 530, 610 ЦК України та частиною 1 статті 612 ЦК України зобов`язання повинне виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Ураховуючи те, що позичальник ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконала, кредитні кошти разом з процентами вчасно не повернула, внаслідок чого виникла заборгованість, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фінтранс Україна», яке набуло право вимоги за кредитним договором №4967898 від 25.10.2021.

Згідно ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позову, судовий збір сплачений ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» за подачу позовної заяви в розмірі 2147, 20 грн. підлягає стягненню з відповідача.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 3 частини першої статті 133 ЦПК України).

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) вказано, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

У частині третій статті 12 та частині першій статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У частині восьмій статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції позивачем надано договір про надання правової допомоги №10/07-2023 від 10 липня 2023 року, укладений між адвокатом Столітнім М.М. та позивачем, звіт про надання правової допомоги від 10.07.2023, платіжну інструкцію від 23 листопада 2023 року про перерахунок гонорару адвокату, ордер на надання правової допомоги від 21.11.2023, відповідно до якого ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» уповноважило на підставі договору про надання правової допомоги адвоката Столітнього М.М. діяти в Саксаганському районному суді м. Кривого Рогу.

Відповідно до вказаних документів правова допомога адвоката в розмірі 10 000,00 полягала в зборі та аналізі доказів і документів для подання позовної заяви про стягнення заборгованості за кредитним договором вартістю 3 000,00 грн., складення позовної заяви по даній справі 5 000,00 грн., подання позовної заяви 2 000,00 грн.

Разом з тим у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі N 922/1964/21).

Відповідачем не подано обґрунтованих заперечень щодо розміру витрат на правничу допомогу, які просило стягнути ТОВ «ФК « Фінтраст Україна».

Враховуючи вищевказане та те, що зазначені витрати на правничу допомогу підтверджені належними доказами,беручи до уваги принципи співмірності та розумності судових витрат,критерії реальності адвокатських витрат, задоволення позовної заяви, суд дійшов висновку про наявність підстав для відшкодування стороні позивача витрат на правничу допомогу в заявленому розмірі.

Керуючись статтями 525, 526, 530, 610, 625, 1050, 1054 ЦК України, статями 10, 12,13, 141, 263, 265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Задовольнити позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» про стягнення заборгованості за кредитним договором повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» заборгованість за укладеним з ТОВ «Авентус Україна» електронним договором № 4967898 від 25.10.2021, що виникла станом на 20.11.2023 у сумі 33 456 (тридцять три тисячі чотириста п`ятдесят шість) гривень 00 коп., з яких: 10 200 (десять тисяч двісті) гривень 00 коп. сума боргу за тілом кредиту; 23 256 (двадцять три тисячі двісті п`ятдесят шість) гривень 00 коп. проценти за користування кредитом.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» у рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору 2 147 (дві тисячі сто сорок сім) гривень 20 коп. та витрат, понесених на правничу допомогу у сумі 10 000 (десять тисяч) гривень 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Відомості про сторін:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна», , місцезнаходження за адресою: м. Київ, вул. Завгородня, буд. 15, офіс 118/2.

Представник позивача ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , робоче місце за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 .

Представник відповідача ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , робоче місце за адресою: АДРЕСА_3 .

Повний текст рішення складено 13 травня 2024 р.

Суддя А.В. Ткаченко