Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/2350/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 квітня 2024 року м. Черкаси

Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді Позарецької С.М.,

при секретарі Буйновській А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 , третя особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Мілоан» про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в :

Позивач ТОВ «Діджи Фінанс звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 07.05.2021 за власного волевиявлення, з повним розумінням умов кредитування та усвідомленням рівня відповідальності, в Особистому кабінеті на офіційному веб-сайті ТОВ «Мілоан» URL: https://miloan.ua/, відповідачем було подано Заявку на отримання кредиту №3797660. Дана заява знаходиться у власному кабінеті відповідача на офіційному веб-сайті URL: https://miloan.ua/.

Законодавством України передбачено, що оформлення кредиту онлайн із використанням одноразового пароля прирівнюється до підписання договору в паперовій формі власноручним підписом. Оскільки ТОВ «Мілоан» було направлено відповідачу електронним повідомленням (SMS) одноразовий ідентифікатор, при веденні якого відповідач підтверджує прийняття умов кредитного договору № 3797660 від 07.05.2021, який також знаходиться у власному кабінеті відповідача на офіційному веб-сайті URL: https://miloan.ua/.

Таким чином, позивач вважає, що відповідач уклав договір про споживчий кредит №3797660 від 07.05.2021 з ТОВ «Мілоан» () та на підставі платіжного доручення відповідачу були перераховані кредитні кошти на картковий рахунок у сумі 15000грн.00коп.

Позивач зазначає, що відповідачем не виконані належним чином кредитні зобов`язання, що є грубим порушенням чинного законодавства України в частині виконання договірних відносин ст. 526 та ст.527 ЦК України, внаслідок чого, керуючись нормами ст.ст.530, 1082, 1084 ЦК України, 13.09.2021 згідно з умовами договору відступлення прав вимоги № 07Т, ТОВ «Мілоан» було відступлено право вимоги за кредитним договором №3797660 від 07.05.2021 на користь ТОВІ «Діджи Фінанс» (), а, відповідно, ТОВ «Діджи Фінанс» набуто права вимоги до відповідача. Згідно із Договором відступлення права вимоги сума боргу перед новим кредитором є обґрунтованою та документально підтвердженою та становить 50250,00 грн., із яких: - заборгованість за тілом кредиту становить 15000грн.; - заборгованість за відсотками становить 32400,00грн.; - заборгованість за комісійними винагородами становить 2850,00грн.; - заборгованість за пенею становить 0 грн.

Керуючись ст.ст. 512 514, 516 ЦК України та у зв`язку з істотними порушеннями відповідачем умов кредитного договору №3797660 від 07.05.2021, позивачем, який набув права грошової вимоги, на адресу відповідача, зазначену в кредитному договорі №3797660 від 07.05.2021, направлено повідомлення про відступлення права вимоги від ТОВ «Мілоан» до ТОВ «Діджи Фінанс», зазначивши інформацію про порядок погашення заборгованості по кредитному договору № 3797660 від 07.05.2021. Не зважаючи на це, позичальник не виконав свого обов`язку та припинив повертати наданий йому кредит в строки, передбачені кредитним договором № 3797660 від 07.05.2021.

Крім того, зазначено, що орієнтовний розрахунку судових витрат позивача складаються виключно зі сплаченого ним судового збору у розмірі 2422,40 грн. та витрат на професійну правничу допомогу, у розмірі 6000,00 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір», при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору, а тому розмір судового збору становить 2422грн. 40коп.

Щодо витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги адвоката, що позивач вказує, що ним надані усі необхідні докази отримання професійної правничої допомоги по справі, що підтверджують співмірність витрат на професійну правничу допомогу, враховуючи складність справи, час, обсяг та ціну позову і становить 6000грн. 00коп.

Таким чином, позивач просить суд, - стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором від 07.05.2021 у розмірі 50250грн. 00коп.; судовий збір 2422грн. 40коп. та витрати на правничу допомогу адвоката 6000грн. 00коп.

Ухвалою суду від 01.04.2024 прийнято, відкрито провадження по справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням сторін. Проти такого порядку розгляду справи сторони не заперечували.

Відповідачем через представника подано відзив на позов, який прийнятий суд, за яким просить позовні вимоги задовольнити частково. Зазначено, що 07.05.2021, між ОСОБА_1 (позичальник) та ТзОВ «Мілоан» (кредитодавець) укладено договір про споживчий кредит №3797660, згідно з яким кредитодавець надає позичальнику грошові кошти у сумі 15000,00грн. Відповідно до п. 1.1 кредитного договору, кредит надається з метою задоволення потреб позичальника не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю та виконанням обов`язків найманого працівника. Типом кредиту є кредит. Отже, кредитний договір визначає надання споживчого кредиту. Кредитним договором встановлено: - строк кредитування - на 30 днів з 07.05.2021; - дата повернення кредиту, сплати відсотків за користування кредитом та комісії за надання кредиту 06.06.2021; - розмір тіла кредиту - 15000,00 грн.; розмір відсотків за користування кредитом - 9000,00 грн. та комісію за надання кредиту у розмірі 2850,00 грн., які підлягають до сплати за користування позикою. Загальна вартість кредиту для позичальника, що складається з суми загального розміру кредиту та загальних витрат позичальника за кредитом складає 26850,00грн.

Вказує, що позивач не надав обґрунтованого розрахунку заборгованості за відсотками у розмірі 32400,00 грн., не визначив, з яких підстав нараховано таку суму відсотків та не надав доказів, які підтверджують дійсність такого нарахування. З наданих позивачем доказів, як вважає відповідач, не можливо встановити, яким чином відбулось збільшення відсотків за користування кредитом. Натомість, укладаючи кредитний договір, сторонами чітко визначено день повернення кредиту - 06.06.2021 та розмір процентів за користування кредитом - 9000,00грн., тобто погоджено порядок і строк виконання зобов`язання. Станом на 06.06.2021, відповідач не сплатив основну суму тіла кредиту розміром 15000,00 грн., проценти за користування кредитом у розмірі 9000,00 грн. та комісійну винагороду у розмірі 2850,00 грн.

Також у відзиві зазначено, що відповідач не вчиняв дій, спрямованих на продовження (пролонгацію) кредитного договору після закінчення строку користування кредитом 06.06.2021.

Відповідач, як зазначено, погоджується та визнає свою заборгованість, визначену кредитним договором - основний борг (тіло кредиту) у розмірі 15000,00 грн., проценти від суми кредиту у розмірі 9000,00 грн. та комісію за надання кредиту у розмірі 2850,00 грн., загальна сума заборгованості становить 26850,00грн.

Крім того, відповідач не погоджується з вимогою щодо стягнення з неї на користь позивача витрат на правничу допомогу адвоката у розмірі 6000грн. 00коп., оскільки у відповідача вже існують борги, а саме заборгованість перед позивачем у розмірі 26850,00 грн., що свідчить про її тяжке фінансове становище. Також, на утриманні у відповідача перебуває малолітня дитина з захворюванням F06/8, F84.8, що також потребує щомісячних суттєвих витрат, а також, позивач частково визнає позов. Позивач просить стягнути судовий збір у розмірі 2 422,40 грн. Між тим, відповідач не погоджується з такою вимогою, оскільки згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідь на відзив позивачем подана не була.

В судове засідання представник позивача, відповідач та представник відповідача не з`явились, будучи належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду справи. Надано заяви про розгляд справи за їхньої відсутності.

В судове засідання не з`явилась третя особа, будучи належним чином повідомлена про час, дату та місце розгляд справи. Письмові пояснення по суті позову та відзиву подано не було, не повідомлено про поважність причин неявки.

Враховуючи думку учасників справи та їхніх представників, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності суд, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення за таких підстав:

встановлено, що 07.05.2021 між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 був укладений договір про споживчий кредит №3997660, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 215000грн. строком на 30 днів з 07.05.2021 і терміном повернення кредиту 06.06.2021, що відповідає умовам договору (п.п. 1.1, 1.2, 1.3, 1.4).

Крім того, пунктом 1.5. договору передбачено, що загальні витрати позичальника за кредитом, що включають загальну суму зборів, платежів та інших витрат позичальника, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом та комісії (без врахування суми (тіла) кредиту) складає 11850грн.00коп. в грошовому виразі та 3,327,00 відсотків річних у процентному значенні (орієнтовна реальна річна процентна ставка), і включає в себе складові, визначені у п.п. 1.5.1-1.5.2 договору. Орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника, що складається з суми загального розміру кредиту та загальних витрат позичальника за кредитом складає 26850 грн. 00 коп.

Пунктом 1.6. кредитного договору передбачено, що стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Особливості нарахування процентів визначені у п.п. 2.2, 2.3 цього договору.

Пунктом 1.5.1 договору передбачено, що комісія за надання кредиту становить 2850грн. 00коп., яка нараховується за ставкою 19% від суми кредиту одноразово.

Відповідно до умов договору передбачені проценти за користування кредитом 9000грн., які нараховуються за ставкою 2% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом (п.1.5.2 договору).

Згідно з п.1.6 договору, стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом.

Відповідно до п.2.1 договору кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок.

Умови щодо пролонгації договору на стандартних (базових) умовах передбачені п.2.3.1.2 договору.

Згідно із п.4.2 договору, у разі прострочення позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості згідно з умовами цього договору, кредитодавець починаючи з дня наступного за датою спливу строку кредитування, з урахуванням пролонгацій та оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування (пролонгацією), має право (не обов`язок) нарахувати проценти за стандартною (базовою) ставкою, передбаченою п.1.6 договору в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 ЦК України. У випадку нарахування процентів, вважається, що ця умова договору встановлює інший розмір процентів в розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України, на рівні стандартної (базової) ставки, передбаченої п.1.6 договору. Обов`язок позичальника по сплаті таких процентів настає після відповідної вимоги кредитодавця.

Відповідно до п.6.1 договору, цей договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі кредитодавця та доступний, зокрема через сайт кредитодавця та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби. Цей договір прирівнюється до такого, що укладений у письмові формі (п.6.5 договору).

Як передбачено п.6.3 договору, приймаючи пропозицію кредитодавця про укладення цього договору позичальник також погоджується з усіма додатками та невід`ємними частинами (у т.ч. Правилами, Паспортом споживчого кредиту та Графіком платежів) договору в цілому та підтверджує, що він ознайомлений і погоджується з усіма визначеннями, умовами та змістом, повністю розуміє і зобов`язується неухильно дотримуватися умов договору та Правил надання фінансових кредитів (послуг) кредитодавцем, що розміщені на сайті кредитодавця та є невід`ємною частиною цього договору.

Слід зазначити, що за дослідженими доказами судом встановлено, що договір від 07.05.2021 складається із договору про споживчий кредит №3797660 (індивідуальна частина), Графіку платежів за договором, як додаток №1 до договору від 07.05.2021, Паспорту споживчого кредиту, як додаток №2 до договору від 07.05.2021, анкети-заяви на кредит, яка створена 07.05.2021.

ТОВ «Мілоан» (первісний кредитор) свої зобов`язання за договором від 07.05.2021 виконав і перерахував грошові кошти у розмірі 15000грн. відповідачу на реквізити банківської установи банк отримувача Приватбанк, про що свідчить платіжне доручення №45641057 від 07.05.2021.

Слід зазначити, що відповідач ОСОБА_1 жодним чином не спростувала факти, вказані позивачем щодо укладання нею договору від 07.05.2021, ознайомлення її із умовами договору та додатками та підтвердила факт отримання нею кредитних коштів у розмірі 15000грн., про що зазначено у відзиві на позов.

Як вбачається з відомостей про щоденні нарахування та погашення, ОСОБА_1 жодних коштів на погашення заборгованості з моменту отримання кредитних коштів не сплатила, а тому залишок становить 15000грн. 00коп. (тіло кредиту). Крім того, до 13.09.2021 відповідачу нараховувались позивачем проценти відповідно до п.п. 1.5.2, 2.3.1.1 договору, а з 13.09.2021 за положеннями п.п. 1.6, 2.3.1.2 договору.

Як вбачається з додатку № 1, який є графіком платежів (розрахунків), сторони домовилися, що дата платежу 06.06.2021, кредит 16000,00 грн., комісія 2850 грн., проценти 9000,00 грн., разом - 26850,00 грн. У додатку № 1 до кредитного договору - "Графік платежів" визначено порядок та строки повернення кредиту та платежів за ним. Крім того, додатком №2 до договору від 07.05.2021 передбачено Паспорт споживчого кредиту №3797660, який містить інформацію кредитодавця, основні умовим кредитування з урахуванням побажань споживача, інформацію щодо орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача, порядок повернення кредиту, додаткову інформацію та інші важливі правові аспекти.

Зі всіма цими умовами ОСОБА_1 була ознайомлена і прийняла умови договору споживчого кредиту. Навіть, після отримання кредитних коштів, вона не відмовилася від договору споживчого кредиту і не повернула отримані в кредит грошові кошти, хоча мала таку можливість, враховуючи норми п.п. 3.4.3, 3.4.4, 3.4.5, 3.4.6, ст.7 договору від 07.05.2021.

Відповідно до розрахунку заборгованості, що наданий позивачем, станом на 13.09.2021, в тому числі відомостей про щоденні нарахування та погашення, ОСОБА_1 має заборгованість за договором від 07.05.2021: тіло кредиту - 15000грн. 00коп., відсотки на дату відступлення права вимоги - 32400грн. 00коп., комісійна винагорода 2850грн. 00коп., а всього 50250грн. 00коп.

13.09.2021 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Діджи Фінанс» укладений договір факторингу №07Т, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «Діджи Фінанс» право грошової вимоги до позичальників, в т.ч. за договором про споживчий кредит від 07.05.2021, що укладений із ОСОБА_1 , враховуючи і витяг з додатку до договору факторингу, за яким: сума заборгованості за основним зобов`язанням 15000грн. 00коп., заборгованість за нарахованими процентами 32400грн. 00коп., заборгованість за комісією 2850грн. 00коп.

Як встановлено під час розгляду справи, позивачем, який набув права грошової вимоги, на адресу відповідача, що зазначена в кредитному договорі №3797660 від 07.05.2021, направлено досудову вимогу від 27.09.2023 за вих. №-АВ про погашення заборгованості по кредитному договору №3797660 від 07.05.2021. Не зважаючи на це, позичальник (відповідач) не виконала свого обов`язку та заборгованість не погасила.

Як визначено ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені ст.203 ЦК України. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до частин 1-3 статті 207 ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги (частини перша та друга статті 633 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Як передбачено ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Загальні положення про договір визначені розділом ІІ гл. 52 Цивільного Кодексу України.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Статтею 652 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Як вбачається із матеріалів справи, кредитний договір укладений в електронній формі. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. У п. 5 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.

Враховуючи такі положення закону, правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

Отже, лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис».

Укладаючи кредитний договір сторони вчинили дії, визначені ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію", хронологія (перелік) таких дій із точним часом їх вчинення міститься в матеріалах справи.

Відповідач ОСОБА_1 підписала договір споживчого кредиту електронним підписом одноразовим ідентифікатором, відповідно до ст. 12 згаданого Закону, що підтверджується роздруківкою з електронного файлу з інформаційно-телекомунікаційної системи. Укладений кредитний договір розміщено в особистому кабінеті відповідача, якій, в свою чергу, були перераховані кошти, відповідно до умов п. 1.2. договору, на її картку.

Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі № 732/670/19, від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, від 07.10.2020 у справі № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору (ст. 1056-1 ЦК України).

До того ж, відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Як зазначено у ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до положень ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язані вказаний строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно з ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), що визначено ст. 610 ЦК України. Відповідно до положень ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

За приписами статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, за результатами розгляду справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, а саме слід стягнути із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Діджи Фінанс» заборгованість: тіло кредиту - 15000грн. 00коп., проценти 32400грн. 00коп. та комісію 2850грн. 00коп.

Так, матеріали справи свідчать про те, що грошові кошти в розмірі 15000 грн. 00коп. надавалися і отримані ОСОБА_1 на строк 30 днів зі сплатою комісії за надання кредиту та процентів (відсотків) за користування кредитом. При укладенні договору позичальник була ознайомлена з орієнтованою вартістю кредиту та загальними витратами по ньому. Укладаючи договір, ОСОБА_1 усвідомлювала та підтвердила, що умови договору для неї зрозумілі, відповідають її інтересам, є розумними та справедливими. Також, вона підтвердила, що отримала від позикодавця до укладення спірного договору інформацію, зазначену у частині 2 статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»; повідомлена про свої права відповідно до статті 8 Закону України «Про захист персональних даних»; інформація, надана позикодавцем, відповідає вимогам законодавства про захист прав споживачів та забезпечує правильне розуміння позичальником суті фінансової послуги без нав`язування її придбання.

Зокрема, встановлено, що відповідач визнала позовні вимоги в частині повернення нею позивачу заборгованості по тілу кредиту 15000грн. 00коп., відсотків 9000грн. 00коп. та комісії 2850грн. 00коп. При цьому, посилання ОСОБА_1 , викладені її представником у відзиві на позов, про невірне нарахування кредитодавцем відсотків у розмірі 23400грн. (32400грн. 9000грн.), є безпідставними і спростовуються дослідженими доказами, а саме умовами кредитного договору від 07.05.2021, наведеними позивачем розрахунками щодо розміру заборгованості. Слід зазначити, що при добросовісному виконанні відповідачем зобов`язання, - не настали б для останньої негативні наслідки, пов`язані з простроченням виконання зобов`язань.

Установивши, що спірний договір споживчого кредиту підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі, відповідач на момент укладення договору не заявляла додаткових вимог щодо умов спірного договору, та була ознайомлена з сукупною вартістю кредиту.

Крім того, суд звертає увагу, що діючи добросовісно, та виконуючи в строк зобов`язання, ОСОБА_1 не мала би наслідком постійне збільшення плати за користування кредитом. Судом встановлено, що при укладенні кредитного договору ТОВ «Мілоан», правонаступником якого є ТОВ «Діджи Фінанс», надав відповідачу у повному обсязі інформацію стосовно умов кредитування, зауважень при його укладенні остання не висловила. Крім того, й на час розгляду даної цивільної справи ОСОБА_1 не надала жодного належного та допустимого доказу на підтвердження повернення нею заборгованості за договором від 07.05.2021.

Оскільки позовні вимоги задоволені у повному обсязі, то відповідно, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір, який був сплачений останнім при подачі позову, у розмірі 2422грн. 40коп. (квитанція від 21.03.2024), враховуючи норми ч. 3 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» про те, що при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Що стосується відшкодування відповідачем позивачу витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги у розмірі 6000грн. 00коп., то слід зазначити наступне:

судом досліджені свідоцтво про право заняття адвокатською діяльністю серія КС №11306/10 щодо адвоката Міньковської А.В., договір №42649746 від 11.12.2023, укладений між ТОВ «Діджи Фінанс» та АБ «Анастасії Міньковської» про надання правової допомоги, Статус ТОВ «Діджи Фінанс», витяг з ЄДРПОУ ТОВ «Діджи Фінанс», акт про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом АБ «Анастасії Міньковської» та ТОВ «Діджи Фінанс» від 20.02.2024, за яким вартість допомоги складає 6000грн., виписку ЄДРПОУ щодо АБ «Анастасії Міньковської», додаткову угоду 0027621-2-88 до договору від 11.12.2023, яка складена 09.02.2024, детальний опис робіт, виконаних АБ «Анастасії Міньковської», необхідних для надання правничої (правової) допомоги за позовом ТОВ «Діджи Фінанс» щодо стягнення кредитної заборгованості від 20.02.2024.

Дані докази, на переконання суду, є належними та допустимими щодо обгрунтування витрат, пов`язаних із наданням позивачу правничої допомоги.

Відповідач, через представника, у відзиві на позов зазначила, що розмір 6000грн. 00коп. є явно завищеним, оскільки вона має борги, у неї тяжке фінансове становище, на утриманні перебуває малолітня дитина із захворюванням F06/8 та F84.8, що потребує значних витрат на її лікування.

Враховуючи норми ст.ст. 133, 137, 141 ЦПК України, позицію сторони відповідача, суд вважає за можливе зменшити розмір витрат на правничу допомогу адвоката і слід стягнути з відповідача на користь позивача 3000грн. 00коп., що є справедливим та таким, що відповідає складності та категорії справи, ціні позову та обсягу виконаних робіт (наданих послуг). В іншій частині слід відмовити.

Крім того, й Велика Палата Верховного Суду вказує на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76-83, 141, 259, 268 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» (, індекс 04112, м. Київ, вул.Авіаконструктора Ігоря Сікорського, 8) заборгованість за кредитним договором від 07.05.2021 № 3797660 у розмірі: тіло кредиту 15000грн. 00коп., відсотки 32400грн. 00коп., комісія 2850грн. 00коп., а також судовий збір 2422грн. 40коп., витрати на правничу допомогу адвоката 3000грн. 00коп., а всього 55672грн. 40коп.

В іншій частині відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Черкаського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складений 08.05.2024.

Головуючий суддя: С. М. Позарецька