Справа № 214/3029/24
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

30 квітня 2024 року м. Кривий Ріг

Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Євтушенка О.І.,

за участю:

секретаря судового засідання Сотнікової А.І.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідачів ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до відділу №11 у місті Кривому Розі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про встановлення факту постійного проживання на території України,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою 01.04.2024, в подальшому уточнивши зміст та пред`явлені вимоги, коло відповідачів, в якій просив суд встановити факт його постійного проживання на території України станом на 24.08.1991.

Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Кривий Ріг Дніпропетровської обл. 24.02.1978 він закінчив Криворізький гірничий технікум середньотехнічного навчального закладу та отримав спеціальність «технік розвідки родовищ корисних копалин» і здобув кваліфікацію гірничого техніка-розвідника. Після здобуття спеціальної технічної освіти ОСОБА_1 працював на різних посадах у сфері видобувної промисловості м. Кривого Рогу Дніпропетровської обл., свідченням чому є відповідні записи у трудовій книжці, оформленій на його ім`я. З 1982 року та дотепер він перебуває у фактичних шлюбних стосунках з ОСОБА_3 , з якою протягом всього вказаного часу проживає однією сім`єю без реєстрації шлюбу у м. Кривому Розі Дніпропетровської обл. Вони мають двох спільних дітей: доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . ОСОБА_1 до 24.08.1991 проживав без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , де з 25.12.1992 та дотепер має зареєстроване місце проживання. Раніше ОСОБА_1 був документований паспортом зразка колишнього СРСР, який він втратив у 2003 році, а з приводу його поновлення звернувся лише у 2016 році до Саксаганського РВ у м. Кривому Розі ГУ ДМС України в Дніпропетровській області. Однак, його звернення було залишено без розгляду у зв`язку з необхідністю підтвердження юридичного факту його постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року в судовому порядку. Без підтвердження факту його постійного проживання на території України станом на момент проголошення незалежності він не тільки позбавлений можливості довести наявність у нього громадянства України, а й отримати паспорт громадянина України дійсного зразка. На сьогоднішній день він так і не зміг отримати паспортний документ, відсутність якого виключає можливість належної та безперешкодної реалізації ним ряду прав: на трудову діяльність, пенсійне та медичне забезпечення, отримання соціальних виплат та інших гарантій держави, оформлення пенсії, у зв`язку з чим за захистом своїх прав вимушений звернутися до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 10.04.2024 позовну заяву прийнято до розгляду з відкриттям спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін; відстрочено ОСОБА_1 сплату судового збору до ухвалення рішення у справі.

Не погоджуючись з пред`явленими вимогами, представник відповідача-1 відділу №11 у місті Кривому Розі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області Поліщук М.В. подала письмові пояснення із викладенням заперечень по суті позову. Свою позицію у справі представник мотивувала тим, що заявлені ОСОБА_1 вимоги не ґрунтуються на положеннях чинного законодавства України, оскільки позивачем не надано суду доказів, які б підтверджували факт саме постійного та безперервного його проживання на території України, як то: трудову книжку, військовий квиток, атестати, дипломи про навчання, копію прибудинкової книги з відмітками про реєстрацію місця проживання на території України, копію паспорта громадянина колишнього СРСР із внесенням запису органами внутрішніх справ «громадянин України» тощо. Наданих ним записів в трудовій книжці з відмітками про роботу на шахті Якутська у шахтобудівельному управлінні №2 і лише з 04.05.1992 прохідником на підземних роботах Криворізького колектору недостатньо для підтвердження факту постійного проживання на території України до 24.08.1991. За інформацією, що перебуває у віданні ДМС, ОСОБА_1 21.08.1981 Саксаганським РВ ВС м. Кривого Рогу був документований паспортом громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року НОМЕР_1 у зв`язку з обміном паспорта громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року НОМЕР_2 , виданого Олексінським РВК Тульської області. За інформацією відділу реєстрації місця проживання громадян, ОСОБА_1 03.12.1984 був знятий з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_2 , а зареєстрував місце проживання лише 25.12.1992 за адресою: АДРЕСА_1 . Відомості про його реєстрацію місця проживання станом на 24.08.1991 та 13.11.1991 відсутні. Додатково представник зауважила, що ОСОБА_1 обрав невірну форму звернення до суду, оскільки дана категорія справ розглядається в порядку окремого, а не позовного провадження. З огляду на відсутність доказів на підтвердження заявлених вимог, представник відповідача просила залишити їх без задоволення.

Правом на подання відзиву на позов відповідачі не скористались, клопотань про надання додаткового часу представник відповідачів не заявляла.

Будучи присутнім в судовому засіданні, позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні з підстав, викладених у позові. Клопотання про виклик свідків зняв з розгляду.

Представник відповідачів 1, 2 ОСОБА_2 заперечувала проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , вважаючи їх недоведеними. Підтримала позицію, викладену у попередньо поданих письмових поясненнях.

Інших заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Інші процесуальні дії не вчинялись. 30.04.2024 в судовому засіданні в порядку ст.268 ЦПК України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши письмові докази у справі, надавши їм оцінку в сукупності з позиції належності, допустимості та достатності в сукупності, враховуючи думку учасників справи, суд дійшов висновку про можливість задоволення позовних вимог, виходячи з такого.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Кривому Розі Дніпропетровської обл., Україна. Його матір`ю є ОСОБА_6 , відомості про батька відсутні, що слідує зі свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого повторно 13.07.2023 Центрально-Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

У 1974 році ОСОБА_1 вступив до Криворізького гірничого технікуму, який закінчив у 1978 році за спеціальністю «технік розвідки родовищ корисних копалин» та отримав кваліфікацію гірничого техніка-розвідника. 24.02.1978 ОСОБА_1 отримав диплом серії НОМЕР_4 про здобуття середньотехнічної освіти з додатком до нього.

За архівними відомостями відділу реєстрації місця проживання громадян виконкому Покровської районної у місті ради, ОСОБА_1 неодноразово змінював реєстрацію місця проживання за адресою: АДРЕСА_2 , де значився зареєстрованим з до 10.03.1978, а потім з 20.07.1981 до 27.05.1983, з 11.10.1983 до 03.12.1984.

За архівними відомостями відділу реєстрації місця проживання громадян виконкому Саксаганської районної у місті ради та актуальними відомостями реєстру Криворізької міської територіальної громади, ОСОБА_1 з 25.12.1992 та дотепер має зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Із записів у трудовій книжці НОМЕР_5 , оформленій 21.07.1981 на ім`я ОСОБА_1 , останній тривалий час працював на різних посадах, у тому числі й у сфері гірничодобувної промисловості, а саме: з 21.07.1981 до 16.01.1985 електрослюсарем спецуправління «Електромонтаж» 3453; з 22.01.1985 до 16.04.1985 слюсарем ГНП Світловодського «Метрайгаз»; з 27.06.1985 до 21.06.1986 пресувальником Світловодського заводу силікатних виробів; з 14.02.1986 до 08.08.1986 формувальником у цеху №1 Світловодського заводу залізобетонних виробів виробничого об`єднання «Дніпроенергостройпром»; з 03.10.1986 до 04.12.1987 формувальником залізобетонних конструкцій виробничої бази №2 Криворізького домнобудівельного комбінату «Кривбасбуд»; з 18.12.1987 до 13.08.1990 вантажником у транспортному цеху, а з 07.06.1989 переведений на посаду коваля на молотах і пресах ковально-пресового цеху Ленінського рудоремонтного заводу п/о «Кривбасрудоремонт»; з 30.08.1990 до 30.01.1991 будівельником у виробничому кооперативі «Світлана»; з 06.03.1991 до 03.01.1994 гірничим робітником на підземних роботах на шахті «Якутська» у шахтобудівельному управлінні №2 Спеціалізованого будівельно-монтажного тресту з підземного будівництва та реконструкції шахт і кар`єрів «Кривбасшахтопроходка», а з 04.05.1992 був переведений на посаду прохідника з підземних робіт на Криворізькому колекторі; з 18.02.1994 до 24.07.1994 помічником машиніста з бурових установок Криворізької геологорозвідувальної експедиції ДГП; з 26.09.1994 до 13.01.1995 ковалем на молотах і пресах ковально-термічної дільниці ремонтно-механічного цеху ВАТ «Рудор»; з 14.02.1995 до 10.04.1995 ковалем на молотах і пресах ковально-пресового цеху Ленінського державного рудоремонтного заводу (за результатами атестації робітничих місць по умовам праці 15.06.1995 підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення за Списком №1); з 18.12.2003 до 09.03.2004 ковалем на молотах і пресах ковально-пресової дільниці заготівельного цеху ЗАТ «Криворізький завод гірничого обладнання». Після припинення трудової діяльності в ЗАТ «Криворізький завод гірничого обладнання» ОСОБА_1 більше ніде не працював, на обліку в центрі зайнятості не перебував та допомогу по безробіттю не отримував, що слідує з довідки Криворізької філії Дніпропетровського обласного центру зайнятості від 29.06.2023 № 4644.

Доказів, за якими можливо було встановити сімейне становище ОСОБА_1 , наявність у нього дітей, дружини, позивачем до матеріалів справи не надано.

Судовим розглядом встановлено, що у 2016 році ОСОБА_1 звертався до Саксаганського РВ у м. Кривому Розі ГУ ДМС України в Дніпропетровській області з приводу втрати ним паспорта громадянина України у 2003 році, однак звернення було повернуто без розгляду у зв`язку з неможливістю встановлення реквізитів втраченого паспорта (відповідь Саксаганського РВ у м. Кривому Розі ГУ в Дніпропетровській області ДМС України від 23.05.2016 №1832). Позаяк, в ході розгляду справи відповідачі визнали той факт, що за інформацією, яка перебуває у віданні ДМС, ОСОБА_1 21.08.1981 Саксаганським РВ ВС м. Кривого Рогу був документований паспортом громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року НОМЕР_1 .

26.07.2022 ОСОБА_1 в черговий раз звернувся до відділу ДМС щодо документування паспортом громадянина України та втратою паспорта громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року, однак отримав лист-відмову від 28.07.2022 №1229-894/1229-22 з роз`ясненням необхідності надання доказів підтвердження факту його постійного проживання на території України станом на 24.08.1991, зважаючи на відсутність в органі ДМС інформації про реєстрацію його місця проживання на території України станом на 24.08.1991 та 13.11.1991.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 просив суд встановити факт його постійного проживання на території України станом на 24.08.1991, що необхідне йому для документування паспортом громадянина України, оскільки без підтвердження цього факту в судовому порядку він не тільки позбавлений можливості довести наявність у нього громадянства України, а й отримати паспорт громадянина України дійсного зразка. На сьогоднішній день він так і не зміг отримати паспортний документ, відсутність якого виключає можливість належної та безперешкодної реалізації ним ряду прав: на трудову діяльність, пенсійне та медичне забезпечення, отримання соціальних виплат та інших гарантій держави, оформлення пенсії тощо.

Згідно з ч.1, п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України, п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд встановлює факти, що мають юридичне значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності прав.

Відповідно до ч.2 ст.315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Наведений у ч.1 ст.315 ЦПК України перелік фактів, які мають юридичне значення та встановлюються судом, не є вичерпним. Аналогічного висновку з цього приводу дійшов Верховний Суд у справі №363/214/17-ц, постанова від 22.08.2018. Верховним Судом акцентовано увагу, що в порядку ЦПК України суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень ЦПК України та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути зокрема, заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року. Отже, реалізація права на набуття громадянства України залежить від встановлення судом факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року, який має юридичне значення, оскільки належність та набуття громадянства України встановлюються на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час.

Отже, встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України «Про громадянство України» є підставою для набуття громадянства України.

Статтею 4 Конституції України встановлено, що в Україні існує єдине громадянство. Підстави набуття і припинення громадянства України визначаються законом. Питання встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедури подання цих документів та провадження за ними врегульовано Конституцією України, законами України, указами Президента України, міжнародними договорами України. Основними нормативно-правовими актами з питань громадянства України є Закон України «Про громадянство України» та Указ Президента України від 27.03.2001 №215 «Питання організації виконання Закону України «Про громадянство України», яким затверджено Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень.

Саме Законом України «Про громадянство України» передбачені питання належності до громадянства України (ст.3 Закону), а також набуття громадянства України як один з видів належності (ст.ст.6-15 Закону). Підстави набуття особою громадянства України визначаються індивідуально, залежно від її місця народження, походження, проживання, родинних зв`язків тощо.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про громадянство України», громадянство України - правовий зв`язок між фізичною особою і Україною, що знаходить свій вияв у їх взаємних правах та обов`язках. Громадянин України - особа, яка набула громадянство України в порядку, передбаченому законами України та міжнародними договорами України. Реєстрація громадянства України - внесення запису про набуття особою громадянства України, спеціально уповноваженим на те органом у відповідні облікові документи. Виконання функцій спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань громадянства Указом Президента України покладено на Державну міграційну службу України та її територіальні органи.

Відповідно до п.1, 2 ч.1 ст.3 Закону України «Про громадянство України», громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Закону України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав.

Стаття 1 Закону України «Про громадянство України» дає чітке визначення поняттям «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах», а саме: безперервне проживання на території України проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік 180 днів; проживання на території України на законних підставах проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено.

Відповідно до ч.1, ч.7 ст.8 Закону України «Про громадянство України», Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27.03.2001 №215/2001 (зі змінами та доповненнями), на набуття громадянства України за територіальним походженням має право особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України. Для набуття громадянства за територіальним походженням не є обов`язковою умова про не перебування особи в іноземному громадянстві. Його може набути й іноземець, який узяв зобов`язання припинити іноземне громадянство. Датою набуття громадянства України у передбачених цією статтею випадках є дата реєстрації набуття особою громадянства України.

З аналізу наведеного слідує, що однією з умов набуття громадянства України за територіальним походженням є факт народження або постійного проживання до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», самого заявника або близького родича.

У п.п.7, 44 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27.03.2001 215, встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, або проживання в Україні станом на 13 листопада 1991 року, для оформлення набуття громадянства України відповідно до ст.8 Закону України «Про громадянство України» та встановлення належності до громадянства України відповідно до п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про громадянство України» подається відповідне рішення суду.

Враховуючи вищенаведені обставини, обсяг наданих доказів, доведеність факту народження ОСОБА_1 на території України, а саме, у м. Кривому Розі Дніпропетровської області, де він отримав середньотехнічну освіту, тривалий час працював на різних підприємствах міста як до розпаду СРСР, так і після проголошення незалежності України, наявність періодичних реєстрацій місця проживання за однією і тією ж адресою до 24.08.1991 у м. Кривому Розі та постійної з 25.12.1992 та дотепер за адресою: АДРЕСА_1 , у сукупності дають підстави вважати, що факт його постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 є доведеним та має бути встановлений у судовому порядку. Хоча й безпосередньо на день проголошення незалежності України ОСОБА_1 перебував в Якутії (рф) у робочому відрядженні, однак суд зауважує, що таке відрядження було обумовлене його трудовою діяльністю гірничим робітником на підземних роботах у шахтобудівельному управлінні №2 Спеціалізованого будівельно-монтажного тресту з підземного будівництва та реконструкції шахт і кар`єрів «Кривбасшахтопроходка», не визначало перебування саме у приватних справах за кордоном, а тому не може виключати можливість встановлення заявленого ним факту.

Оскільки право ОСОБА_1 на документування паспортом громадянина України, як і наявність громадянства України загалом, оспорюються органами ДМС, що породжує наявність спору про право, тому його звернення до суду в порядку саме позовного провадження є обґрунтованим та правильним, а тому доводи відповідачів в частині невірного процесуального звернення позивача до суду є помилковими.

Таким чином, аналізом наявних доказів в їх сукупності у системному зв`язку з положеннями діючого законодавства України, суд приходить до висновку про доведеність факту постійного проживання ОСОБА_1 з моменту народження на території України станом на 24.08.1991. Виходячи з того, що встановлення даного факту має юридичне значення для позивача та створює можливість реалізації ним права на громадянство України за територіальним походженням, отримання паспорта громадянина України, суд приходить до висновку про необхідність його встановлення в судовому порядку із задоволенням вимог в цій частині.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує ухвалення рішення на користь позивача та відстрочення сплати судового збору до ухвалення рішення, тому відповідно до ч.2 ст.136, ст.141 ЦПК України, судовий збір в сумі 1211 грн. 20 коп. підлягає стягненню на користь держави шляхом компенсації за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області. Підстав для стягнення судового збору з відповідача-1 суд не вбачає, оскільки вказаний відділ є структурним підрозділом ГУ ДМС України в Дніпропетровській області та не має окремого фінансування.

Керуючись ст.ст.4, 5, 13, 19, 76-81, 89, 95, 90, 133, 141, 258-259, 263-265, 268, 272, 273, 293, 315, 354, 355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до відділу №11 у місті Кривому Розі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про встановлення факту постійного проживання на території України задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Кривому Розі Дніпропетровської області, - на території України станом на 24.08.1991.

Стягнути з Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області в дохід держави судовий збір у розмірі 1211 грн. 20 коп.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дати його складання шляхом подання апеляційної скарги. Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження, або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

ОСОБА_1 , інн НОМЕР_6 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 .

Відділ № 11 у місті Кривому Розі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, , юридична адреса: Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг, вул. Володимира Великого, 47-к.

Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, , юридична адреса: м. Дніпро, вул. Липинського, 7.

Повне рішення складене 07.05.2024.

Суддя О.І. Євтушенко