Справа № 463/2101/23 Головуючий у 1 інстанції: Грицко Р.Р.
Провадження № 22-ц/811/3605/23 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2024 року м. Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Ванівського О.М.,

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,

секретаря: Цьони С.Ю.,

з участю: представника відповідача ОСОБА_1 , третьої особи ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Личаківського районного суду м.Львова від 27 листопада 2023 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Військово-медичного клінічного центру Західного регіону, третя особа ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

В березні 2023 року ОСОБА_4 звернулася в суд з позовом до Військово-медичного клінічного центру Західного регіону про стягнення 3 000 000 гривень моральної шкоди, завданої здоров`ю.

Представником третьої особи ОСОБА_2 - адвокатом Керодом Р.П. заявлено клопотання про призначення судово-медичної експертизи.

Клопотання мотивував тим, що у позовній заяві в якості доказів зазначено висновок експерта (комісійна судово-медична експертиза) № 237 та висновок експерта № 376/21, що були проведені в ході досудового розслідування у кримінальному провадженні за № 0002463 від 28.09.2018 року. Вважає, що вказані висновки є неповними, такими, що породжують додаткові запитання, відповіді на які є обов`язковими для встановлення фактичних обставин, що входять в предмет доказування по справі.

Ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 27 листопада 2023 року клопотання представника третьої особи ОСОБА_2 - адвоката Керода Романа Петровича задоволено.

Призначено у справі за позовом ОСОБА_4 до Військово-медичного клінічного центру Західного регіону, третя особа ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, - судово-медичну експертизу, на вирішення якої поставлено наступні питання:

1. Чи була зумовлена допущена лікуючим лікарем технічна помилка (при спробі видалення конкременту було пошкоджено лівий сечовід, що вимагало подальшого накладення нирково-сечовідно-шкірної стоми) неповним виконанням рентгенологічного дослідження верхніх сечовидних шляхів; екскреторна (видільна) урологія з використанням ренгеноконтрастних речовин та посів на стерильність і чутливість антибіотиків?

2. Чи зміна лікуючим лікарем тактики оперативного лікування ОСОБА_4 з метою виправлення допущеного технічного дефекту - ятрогенного ушкодження лівого сечоводу для попередження важких наслідків в ході проведення операції відповідала стандартам у сфері охорони здоров`я, локальних протоколів?

3. Чи були допущені начальником клініки урології та гінекології ВМКЦ Західного регіону, Начальником урологічного відділення порушення галузевого стандарту МОЗ України «Протокол ведення хворих. Сечокам`яна хвороба № 20-23. Камені сечоводу № 20.1»?

4. Чи встановлення інвалідності ОСОБА_4 було зумовлено технічною помилкою (при спробі видалення конкременту було пошкодження лівий сечовід, що вимагало подальшого накладення нирково-сечовідно-шкірної стоми)?

5. Які є варіанти усунення шкоди, що була завдана ОСОБА_4 технічною помилкою (при спробі видалення конкременту було пошкоджено лівий сечовід, що вимагало подальшого накладення нирково-сечовідно-шкірної стоми)?

Проведення експертизи доручено експертам Комунального закладу Львівської обласної ради «Львівське обласне бюро судово-медичної експертизи», за адресою: м.Львів, вул.Пекарська,61, попередивши їх про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивого висновку та за відмову від дачі висновку за ст.ст.384, 385 КК України.

Дану ухвалу суду оскаржила ОСОБА_4 , подавши апеляційну скаргу.

Вважає, що оскаржувана ухвала не в повній мірі відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України, є такою, що прийнята з порушенням норм процесуального права, а тому підлягає частковій зміні.

Вказує, що у своїх поясненнях зазначала, що якщо суд буде вбачати за необхідне призначення експертизи, то її проведення слід доручити Державній спеціалізованій установі «Головне бюро судово-медичної експертизи МОЗ України».

Враховуючи, що сторони не знайшли взаємної згоди щодо вибору експертної установи для проведення призначеної судом експертизи, з урахуванням ч.3 ст. 103 ЦПК України, суд першої інстанції повинен був самостійно визначити експертну установу.

Просить ухвалу Личаківського районного суду м.Львова від 27 листопада 2023 рокузмінити, визнавши експертну установу для проведення призначеної в даній справі судово-медичної експертизи Державну спеціалізовану установу «Головне бюро судово-медичної експертизи МОЗ України» (04112, м.Київ, вул.Дорогожицька, 9).

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника відповідача ОСОБА_1 , третьої особи ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3 , дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Суд першої інстанції вважав, що у справі слід призначити судово-медичну експертизу, оскільки така необхідна для з`ясування обставин, що мають значення для справи, у зв`язку з чим необхідні спеціальні знання у сфері іншій ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо, при цьому, третя особа зазначає, що висновки експертів є неповними та породжують додаткові запитання, відповіді на які є обов`язковими для встановлення фактичних обставин справи. Проведення судово-медичної експертизи доручено експертам Комунального закладу Львівської обласної ради «Львівське обласне бюро судово-медичної експертизи.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Встановлено, що в березні 2023 року ОСОБА_4 звернулася в суд з позовом до Військово-медичного клінічного центру Західного регіону про стягнення 3 000 000 гривень моральної шкоди, завданої здоров`ю.

04 жовтня 2023 року представник третьої особи ОСОБА_2 адвокат Керод Р.П. подав клопотання про призначення експертизи.

За приписами ч. 1 ст. 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

Судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду (стаття 1 Закону України Про судову експертизу ).

Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для з`ясування обставин, що мають значення для справи (фактичних даних, що входять до предмета доказування), без яких встановити відповідні обставини неможливо, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування, наявні у справі докази є взаємно суперечливими.

Питання про призначення судової експертизи повинно вирішуватися лише після ґрунтовного вивчення обставин справи і доводів сторін щодо необхідності такого призначення.

Відповідно до ч.1 ст.103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

Згідно ч. 3 ст. 103 ЦПК України при призначенні експертизи судом експерт або експертна установа обирається сторонами за взаємною згодою, а якщо такої згоди не досягнуто у встановлений судом строк, експерта чи експертну установу визначає суд. Суд з урахуванням обставин справи має право визначити експерта чи експертну установу самостійно. У разі необхідності може бути призначено декілька експертів для підготовки одного висновку (комісійна або комплексна експертиза).

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_4 заперечувала щодо проведення експертизи експертами Комунального закладу Львівської обласної ради «Львівське обласне бюро судово-медичної експертизи» та просила проведення такої доручити Державній спеціалізованій установі «Головне бюро судово-медичної експертизи МОЗ України».

Таким чином, згоди між сторонами щодо експертної установи, яка має проводити експертизу не досягнуто, а тому саме на суд покладено обов`язок визначення експерта чи експертної установи.

Відповідно до положень статті 7 Закону України «Про судову експертизу» судово-експертну діяльність здійснюють державні спеціалізовані установи, їх територіальні філії, експертні установи комунальної форми власності, а також судові експерти, які не є працівниками зазначених установ, та інші фахівці (експерти) з відповідних галузей знань у порядку та на умовах, визначених цим Законом.

До державних спеціалізованих установ належать: науково-дослідні установи судових експертиз Міністерства юстиції України; науково-дослідні установи судових експертиз, судово-медичні та судово-психіатричні установи Міністерства охорони здоров`я України; експертні служби Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства оборони України, Служби безпеки України та Державної прикордонної служби України.

Відповідно до статті 9 Закону України «Про судову експертизу» атестовані відповідно до цього закону судові експерти включаються до державного Реєстру атестованих судових експертів, ведення якого покладається на Міністерство юстиції України. Особа або орган, які призначають або замовляють судову експертизу, можуть доручити її проведення тим судовим експертам, яких внесено до державного Реєстру атестованих судових експертів, або іншим фахівцям з відповідних галузей знань, якщо інше не встановлено законом.

Державна спеціалізована установа «Головне бюро судово-медичної експертизи МОЗ України» є державною експертною установою та відповідає вимогам ст. 7 Закону України «Про судову експертизу».

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц (провадження №14-400цс19) зроблено висновок про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

З огляду на вказане, суд зобов`язаний забезпечити (організувати) дійсно змагальний процес, тобто створити особам, які беруть участь у справі, всі умови для реалізації ними своїх процесуальних прав і виконання покладених на них процесуальних обов`язків.

За таких обставин апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала зміні в частині визначення експертної установи.

Статтею 374 ч. 1 п. 2 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ч. 4 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Ухвалу Личаківського районного суду м.Львова від 27 листопада 2023 року змінити в частині визначення експертної установи для проведення експертизи.

Проведення експертизи доручити експертам Державної спеціалізованої установи «Головне бюро судово-медичної експертизи МОЗ України» (04112, м.Київ, вул.Дорогожицька, 9), попередивши їх про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивого висновку та за відмову від дачі висновку за ст.ст.384, 385 КК України.

Постанова не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Повний текст постанови складено 05 березня 2024 року.

Головуючий Ванівський О.М.

Судді Цяцяк Р.П.

Шеремета Н.О.