ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«14» травня 2024 року

м. Харків

справа № 643/193/24

провадження № 22ц/818/2026/24

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В., (суддя-доповідач),

суддів - Мальованого Ю. М., Маміної О.В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , представник позивача ОСОБА_2 ,

відповідачка ОСОБА_3

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення Московського районного суду м. Харкова від 01 квітня 2024 року в складі судді Тимош О.М.

в с т а н о в и в:

У січні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 13 лютого 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , зареєстрований 09 серпня 2022 року Індустріально-Немишлянським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Харкові Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Харків), актовий запис № 212 розірвано, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 968,96 грн.

14 лютого 2024 року ОСОБА_1 через представника подав заяву про ухвалення додаткового рішення. Заява мотивована тим, що ним понесені судові витрати на правничу допомогу у розмірі 2 000,00 грн. Він зазначав у позовній заяві, що докази витрат на правничу допомогу будуть надані протягом 5 днів після ухвалення рішення суду. Розмір гонорару у 2 000,00 грн погоджений ним у додатковій угоді від 15 липня 2023 року з Адвокатським бюро «Олексія Романченка» та є фіксованим. 14 лютого 2024 року підписано акт виконаних робіт, яким сторони погодили, що адвокатом надано йому наступні послуги: підготовлено позовну заяву протягом 1 години та взято участь у судовому засіданні 13 лютого 2024 року протягом 1,5 годин, включаючи час на прибуття до суду та очікування судового засідання.

Просив ухвалити додаткове судове рішення та стягнути з ОСОБА_3 на його користь судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2 000,00 грн.

Додатковим рішенням Московського районного суду м. Харкова від 01 квітня 2024 року відмовлено ОСОБА_1 у відшкодуванні витрат на правничу допомогу в сумі 2 000,00 грн.

Не погоджуючись з додатковим рішенням суду ОСОБА_1 через представника подав апеляційну скаргу, в якій просив додаткове рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким стягнути з ОСОБА_3 судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2 000,00 грн.

Апеляційна скарга мотивована тим, що додаткове рішення суду ухвалено з порушенням норм процесуального права. ЦПК України не містить такої підстави для відмови у відшкодуванні судових витрат на професійну правничу допомогу, як наявність у сторони, з якої мають бути стягнуто ці витрати, права на безоплатну вторинну правничу допомогу. Дія Закону України «Про безоплатну правничу допомогу» поширюється на випадки надання правничої допомоги суб`єктам права на безоплатну правничу допомогу суб`єктами надання безоплатної правничої допомоги, а не на випадки, коли правнича допомогу надається опонентам таких суб`єктів при розгляді справ за їх участі. Адвокатське бюро «Олексія Романченко», по-перше, не є суб`єктом надання безоплатної правничої допомоги, а по-друге, не надавало професійну правничу допомогу ОСОБА_3 . Крім того, цей Закон також не містить положення про звільнення суб`єктів права на безоплатну правничу допомогу від відшкодування судових витрат іншої сторони на професійну правничу допомогу при розгляді справ за їх участі. Понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу підтверджено належними та допустимими доказами, а тому вказані витрати підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача.

Відзивів на апеляційну скаргу від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило.

Частинами 1, 3 статті 369 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, додаткове рішення суду залишити без змін.

Додаткове рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідачка має статус внутрішньо переміщеної особи та середньомісячний дохід менше ніж два розміри прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто має право на безоплатну вторинну правничу допомогу, тому звільнена від обов`язку відшкодовувати витрати позивача на правничу допомогу.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що у провадженні суду першої інстанції перебувала справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу.

Інтереси ОСОБА_1 представляв адвокат Романченко О.М. на підставі договору № 48/07-2023 від 15 липня 2023 року, додаткової угоди № 2 до цього договору від 08 січня 2024 року та ордеру, серія АХ № 1166132 від 08 січня 2024 року (а. с. 115, 118-120).

Пунктами 2 та 8 додаткової угоди № 2 від 08 січня 2024 року до договору № 48/07-2023 від 15 липня 2023 року передбачено, що гонорар Адвокатського бюро за ведення справи про розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 становить 2 000,00 грн у будь-якому випадку, навіть у разі ухвалення судом рішення не на користь клієнта.

Надання Адвокатським бюро правничої допомоги при розгляді справи у суді першої інстанції включає (за необхідності): підготовка та подання до суду позовної заяви, відповіді на відзив на позовну заяву, клопотань про долучення доказів, надання суду відповідних доказів, за необхідності підготовку та подання до суду заяв та клопотань з процесуальних питань або заперечень на заяви та клопотання з процесуальних питань, участь у судових засіданнях, надання пояснень суду, підготовку та подання до суду інших документів, передбачених ЦПК України, які необхідні для розгляду справи (а. с. 118).

У позовній заяві ОСОБА_1 вказав, що орієнтовний розмір витрат на правничу допомогу складає 2 000,00 грн, докази чого будуть надані ним протягом 5 днів з дня ухвалення рішення суду.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 13 лютого 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено.

14 лютого 2024 року ОСОБА_1 через представника подав заяву про ухвалення додаткового рішення.

На підтвердження витрат на правничу допомогу надано договір № 48/07-2023 від 15 липня 2023 року, додаткову угоду № 2 від 08 січня 2024 року до цього договору та акт виконаних робіт № 2 від 14 лютого 2024 року.

З акту виконаних робіт вбачається, що Адвокатське бюро надало клієнту правничу допомогу, а саме: підготовлено позовну заяву від 08 січня 2024 року витрачено 1 годину та взято участь у судовому засіданні 13 лютого 2024 року витрачено 1,5 години (включаючи час на прибуття до суду та очікування судового засідання). Загальний час, витрачений Адвокатським бюро на надання вказаної вище правової допомоги, становить 2,5 години; гонорар - 2 000,00 грн, які мають бути сплачені клієнтом у строк до 15 березня 2024 року (а. с. 116).

ОСОБА_3 надала свої заперечення на заяву, в яких посилалась на скрутний майновий стан та відсутність доходів, оскільки вона перебуває у відпустці по догляду за дитиною, отримує лише державну соціальну допомогу як внутрішньо переміщена особа та один раз отримала аліменти на своє утримання від чоловіка за рішенням суду. На підтвердження своїх доводів надала відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків, з яких вбачається, що з березня 2023 року вона отримувала соціальні виплати (а. с. 129-130), копію рішення суду про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання її та їхньої дочки (а. с. 131) та копію витягу з наказу Харківського національного педагогічного університету імені Г.С. Сковороди від 27 лютого 2023 року № 5-В, з якого вбачається, що їй надано відпустку по догляду за дитиною з 20 березня 2023 року по 07 січня 2026 року (а. с. 132), а також картку особового рахунку військовослужбовця ОСОБА_1 на підтвердження розміру його доходів (а. с. 133).

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно вимог статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі, впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 141 ЦПК України.

Разом із тим, у частині п`ятій наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

При цьому на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 20 вересня 2023 року у справі № 361/8772/19.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

У постанові Верховного Суду від 22 липня 2021 року у справі № 628/2292/18 зазначено, що якщо винагорода адвоката за послуги згідно з договором про надання правової допомоги була визначена сторонами у твердій (фіксованій) сумі, то вона за весь час дії договору не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу. При зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту.

Зазначене відповідає правовому висновку Верховного Суду, викладеному в постанові від 28 грудня 2020 року у справі № 640/18402/19 (провадження № К/9901/27657/20).

У випадку визначення договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.

Такий висновок викладено у додатковій постанові Верховного Суду від 30 серпня 2023 року у справі № 754/4352/21(провадження № 61-2723св23).

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі її витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи, зокрема, на складність справи, витрачений адвокатом час.

Наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Схожі висновки викладено в постановах Верховного Суду від 02 липня 2020 року у справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19), від 31 липня 2020 року у справі № 301/2534/16-ц (провадження № 61-7446св19), від 30 вересня 2020 року у справі № 201/14495/16-ц (провадження № 61-22962св19), від 23 травня 2022 року у справі № 724/318/21 (провадження № 61-19599св21).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на тому, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанови Великої Палати Верховного Суду: від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19), від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22).

Процесуальний закон визначає критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).

Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись, що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони.

Частинами 1, 3 статті 136 ЦПК України передбачено, що суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі.

З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Матеріалами справи підтверджується факт отримання ОСОБА_1 послуг адвоката Ромаченка О.М. з надання правової допомоги, а саме складання позовної заяви та участь у судовому засіданні.

Разом з тим, відмовляючи позивачу у стягненні з відповідачки судових витрат на правничу допомогу суд першої інстанції правомірно врахував її скрутний майновий стан та відсутність доходів, що є, відповідно до статті 136 ЦПК України, підставою для реалізації права суду на звільнення від сплати судових витрат.

До того ж, справа про розірвання шлюбу для кваліфікованого юриста не є спором значної складності, не потребує дослідження великого обсягу доказів та залучення багатьох учасників, спір є немайновим. Фактично адвокатом складено лише один процесуальний документ у справі та взято участь в одному судовому засіданні, що тривало, без урахування перебування суду у нарадчій кімнаті, 30 хвилин. Отже, розмір судових витрат у 2 000,00 грн не є пропорційним предмету спору, категорії справи та обсягу і тривалості роботи адвоката.

Таким чином, з урахуванням того, що ОСОБА_3 перебуває у відпустці по догляду за дитиною, є внутрішньо переміщеною особою, не має джерел доходу, окрім соціальних виплат та аліментів, надала заперечення проти стягнення з неї судових витрат, а ОСОБА_1 працевлаштований, та його доходи значно перевищують доходи ОСОБА_3 , а також враховуючи, що розмір судових витрат у 2 000,00 грн вочевидь не є спів мірним складності справи та обсягу наданої адвокатом допомоги, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у стягненні судових витрат.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо того, що наявність у відповідачки права на безоплатну вторинну правничу допомогу не звільняє її від обов`язку з відшкодування понесених ним судових витрат, та Закон України «Про безоплатну правничу допомогу» не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, колегія суддів відхиляє, оскільки підставою для звільнення відповідачки від такого обов`язку є саме її скрутний майновий стан, а не лише наявність у неї права на безоплатну вторинну правничу допомогу. Суд першої інстанції посилався на норми Закону України «Про безоплатну правничу допомогу`у взаємозв`язку з низьким доходом ОСОБА_3 , який свідчить про відсутність у неї можливості оплатити судові витрати, що визнається законом як підстава для звільнення від сплати судових витрат.

Водночас, колегія суддів звертає увагу на те, що судом першої інстанції фактично відмовлено позивачу в ухваленні додаткового рішення, про що в силу вимог частини 5 статті 270 ЦПК України мала бути постановлена ухвала суду, а не додаткове рішення, однак помилкове обрання процесуальної форми документа не вплинуло на правильність висновків суду по суті заяви ОСОБА_1 .

З урахуванням вищевикладеного доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст. ст. 381-384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Додаткове рішення Московського районного суду м. Харкова від 01 квітня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді Ю. М. Мальований

О.В. Маміна

Повний текст постанови складено 14 травня 2024 року.