Справа № 308/3642/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 березня 2024 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді - Малюк В.М.,

при секретарі судового засідання - Матіко Я.Ю.,

з участю заявниці - ОСОБА_1 та її представника - адвоката Калинич О.І.,

представника заінтересованої особи ОСОБА_2 - адвоката Скрипченко Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Ужгороді, цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису,-

В С Т А Н О В И В :

Заявниця ОСОБА_1 звернулася до Ужгородського міськрайонного суду із заявою про видачу обмежувального припису відносно ОСОБА_2 , яку обґрунтовує тим, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає зі своєю сімє`ю: чоловіком ОСОБА_3 та сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою АДРЕСА_1 . Також проживає за вказаною адресою батько ОСОБА_3 .

Заінтересована особа: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 разом з цивільною дружиною ОСОБА_5 та їх спільною дитиною ОСОБА_6 (вік дитині 10 років) проживають за адресою АДРЕСА_2 (№ будинку не відомо).

Також ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є рідним братом ОСОБА_3 .

Однак, не зважаючи, що є родинні відносити, ОСОБА_2 , вчиняє відносно ОСОБА_1 психологічне та фізичне насильство, висловлюється з погрозами, розправою, принижує її честь та гідність, при цьому малолітня дитина є свідком всіх подій. Крім того, саме такі події відбуваються, коли чоловіка не має вдома. На зауваження чоловіка з ОСОБА_2 щодо дружини, останнім не реагує.

Заявниця стверджу, що з 2024 року ОСОБА_2 прийшов жити за адресою її проживання, і кожен день вчиняв відносно неї насильство: виганяв з дитиною будинку, викрикував образливі слова в присутності сина, постійно перебував в алкогольному сп`янінні.

На виклики до поліції, останні не реагують, стверджуючи, що це їх домашні проблеми, розбирайтеся самі.

Будучи у безвихідній ситуації, переляканою та переживаючи за свою дитину звернулася до Ужгородського міського центру соціальних служб ДСП УМР за допомогою. Даний центр скерував потерпілу до БВПД для подальшого вирішення проблеми від домашнього насильства з боку рідного брата чоловіка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

За таких обставин, заявниця просить суд видати обмежувальний припис відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на строк 6 (шість) місяців з заборонами щодо:

- перебування в місці проживання (перебування) ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- наближення на 50 м до місця проживання (перебування), реєстрації, навчання, роботи, інші місць частого відвідування ОСОБА_1 ; місця проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_3 ;

- особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому ОСОБА_2 , переслідування її та в будь який інший спосіб спілкуватися із нею;

- ведення листування, телефонних переговорів з ОСОБА_1 або контактування із нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Заявниця ОСОБА_1 в судовому засіданні заяву підтримала з викладеними у такій мотивами. Повідомила, що ОСОБА_2 у 2023 році погрожував їй. У січні 2024 року ОСОБА_2 перейшов жити до них. Вона його боїться. ОСОБА_2 виганяв її з житла, однак доказів цього не має. На даний час ОСОБА_2 з ними не проживає, і з таким вона не пов`язана спільним побутом та відсутні взаємні права та обов`язки.

Представник заявниці ОСОБА_1 - адвокат Калинич О.І. в судовому засіданні підтримала заяву з викладеними в такій мотивами.

Представник ОСОБА_2 - адвокат Скрипченко Д.В. в судовому засіданні заперечив щодо поданої заяви. Підтримав надані ним письмові пояснення з викладеними в таких мотивами та просив відмовити у задоволенні заяви в повному обсязі. Повідомив, що на даний час ОСОБА_2 призваний до лав ЗСУ.

Відповідно до приписів ч. ч. 1, 2 ст. 350-5 ЦПК України, справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб. Неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису.

Суд, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, дійшов висновку, що заява не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Розділом IV глави 13 Цивільного процесуального кодексу України визначено порядок розгляду судом справ про видачу і продовження обмежувального припису.

Відповідно до ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», який визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 ч.1. ст. 1 згаданого Закону домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

З урахуванням змісту вищевказаних норм, видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних обставин та наявності ризиків.

Суди під час вирішення заяви про видачу обмежувального припису мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження прав у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Згідно ч. 2 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких : 1) подружжя; 2) колишнє подружжя; 3) наречені; 4) мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя); 5) особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти; 6) особи, які мають спільну дитину (дітей); 7) батьки (мати, батько) і дитина (діти); 8) дід (баба) та онук (онука); 9) прадід (прабаба) та правнук (правнучка); 10) вітчим (мачуха) та пасинок (падчерка); 11) рідні брати і сестри; 12) інші родичі: дядько (тітка) та племінник (племінниця), двоюрідні брати і сестри, двоюрідний дід (баба) та двоюрідний онук (онука); 13) діти подружжя, колишнього подружжя, наречених, осіб, які мають спільну дитину (дітей), які не є спільними або всиновленими; 14) опікуни, піклувальники, їхні діти та особи, які перебувають (перебували) під опікою, піклуванням; 15) прийомні батьки, батьки-вихователі, патронатні вихователі, їхні діти та прийомні діти, діти-вихованці, діти, які проживають (проживали) в сім`ї патронатного вихователя.

Відповідно до ч.3 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству поширюється також на інших родичів, інших осіб, які пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, за умови спільного проживання, а також на суб`єктів, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству.

Як встановлено у судовому засіданні ОСОБА_2 є рідним братом чоловіка заявниці - ОСОБА_1 , з яким остання не пов`язана спільним побутом, у неї відсутні взаємні права та обов`язки з заінтересованою особою.

Крім цього, встановлено, що ОСОБА_2 проживав спільно із заявницею з 11.01.2024 року по 02.02.2024 року (заява ОСОБА_7 ), а вже з 05.02.2024 року перебуває на військовій службі у в/ч НОМЕР_1 . (довідка №1/585 від 21.02.2024 р.)

Тобто, з наведеного слідує, що ОСОБА_2 не відносить до кола осіб на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству.

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи).

У п.9 ч.1 ст.1 Закону оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Однак судом встановлено, що до заяви ОСОБА_1 не долучено будь яких офіційних відомостей про проведенні працівниками поліції оцінки ризиків, проведеної в установленому законом порядку за належною формою, що з урахуванням ч. 3 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидія домашньому насильству» виключає можливість суду оцінювати ризики продовження в майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Так, заявницею на підтвердження обставин викладених у поданій заяві, додано відомості про виклик працівників поліції, однак вказана інформація не має жодного доказового значення у даній справі, оскільки з врахування принципу презумпції невинуватості, вказана інформація не підтверджує вину ОСОБА_2 у вчиненні домашнього насильства.

Будь-яких інших належних та обґрунтованих доказів психологічного, фізичного, економічного насильства щодо заявниці, матеріали справи не містять.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.

З огляду на встановлені судом фактичні обставини справи, суд вважає, що обставини, викладені в заяві про видачу обмежувального припису не підтверджені належними та допустимими доказами, а тому подана заява до задоволення не підлягає.

Керуючись ст.ст.259, 265, 294, главою 13 ЦПК України, Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», суд, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису - відмовити.

Судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, віднести на рахунок держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Повний текст рішення суду складено 06.03.2024 року.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду В.М.Малюк