Провадження №2/592/8/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 травня 2024 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми у складі:

головуючого: судді Бичкова І. Г. ,

за участю секретаря судового засідання: Алфімової І. В. ,

представниці позивачки: адвоката Шудренко Т. О. ,

відповідача: ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в приміщенні Ковпаківського районного суду м. Суми цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за період з 2004 року до 31.08.2019 року, -

В С Т А Н О В И В :

26.11.2019 року ОСОБА_2 звернулася до Ковпаківського районного суду м. Суми з позовом до ОСОБА_1 про про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за період з 2004 року до 31.08.2019 року, в якому вона зазначила про те, що відповідач є батьком їхньої спільної дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка була народжена у шлюбі. В свідоцтві про народження зазначено її прізвище як матері дитини - ОСОБА_4 , але на сьогодні вона одружилася повторно та змінила прізвище на ОСОБА_5 . В провадженні Ковпаківського відділу державної виконавчої служби міста Суми ГТУЮ у Сумській області перебуває виконавчий документ № 2-2661, виданий Ковпаківським районним судом м. Суми від 12.06.2004 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 аліментів у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % неоподаткованого мінімуму доходу громадян, щомісячно на утримання доньки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до досягнення її повноліття. Відповідач сплачує аліменти не в повному обсязі, внаслідок чого виник борг. Про невиконання відповідачем своїх зобов`язань по утриманню своєї дитини свідчить те, що 11.06.2016 року Ковпаківським районним судом м. Суми він притягувався до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 164 КК України за несплату аліментів, і був визнаний винним у пред`явленому звинувачення та отримав покарання у вигляді штрафу. Такий стан речей став підставою для звернення до суду про стягнення пені за несвоєчасну сплату аліментів. Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України, в редакції яка діє з 08.07.2017 року, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Велика Палата Верховного Суду своєю постановою від 25.04.2018 року у справі № 572/1762/15-ц визначила новий порядок розрахунку пені за прострочення сплати аліментів. Так, постанова містить правовий висновок, що зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення пені на підставі ч. 1 ст. 196 СК України суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням встановленого - обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені. Далі потрібно підсумувати розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначити загальну суму пені за весь період заборгованості шляхом додавання показників за кожен місяць. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього зобов`язання буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною, залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за такою формулою: р = (А1 х 1 % х Q1) + (А2 х 1 % х Q2) + ....... (An х 1 % х Qn) , де: р - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів (обраховується позивачем на момент пред`явлення позову) ; А1 - нарахована сума аліментів за перший місяць; Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць; А2 - нарахована сума аліментів за другий місяць; Q2 - кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць; An - нарахована сума аліментів за останній місяць перед пред`явленням позову; Qn - кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць. Підхід Верховного Суду до розрахунку пені, встановлений у постанові від 25.04.2018 року, вже увійшов у практику національних судів, зокрема, був застосований в постановах Касаційного цивільного суду від 12.09.2018 у справі № 759/9457/15-ц, від 17.10.2018 року у справі № 359/9950/16-ц, від 05.12.2018 року у справі № 372/264/15-ц. Згідно довідці розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, яка була видана Ковпаківським відділом державної виконавчої служби міста Суми ГТУЮ у Сумській області, станом на 01.05.2015 року борг за несплату аліментів становить 26990,68 грн. . Але при цьому відділ виконавчої служби не надає даних помісячного нарахування та сплати аліментів, в зв`язку з чим вона не має можливості порахувати розмір пені за несплату аліментів. Окрім того, ця сума не сплачується боржником, навіть незважаючи на вирок суду. У вказаній довідці є помісячне нарахування аліментів та суми їх сплати з 01.05.2015 року по 31.08.2019 року, і саме за цей період буде розраховуватися пеня за несплату аліментів, яка і є предметом позовних вимог. Тобто, за її розрахунками, враховуючи вказаний Верховним Судом порядок нарахування пені за прострочення сплати аліментів та вказану формулу, та відповідно до довідки розрахунку по нарахуванню/сплаті аліментів за виконавчим листом № 2-2661 від 12.06.2004 року: - сума боргу зі сплати аліментів за період до 01.05.2015 року становить 26990 грн. без врахування пені; - сума боргу зі сплати аліментів з 01.05.2015 року по 31.08.2019 року становить 33559,64 грн. без врахування пені; - загальна сума боргу по сплаті аліментів з 29.06.2004 року по 31.08.2019 року становить 60550,32 грн. ; - пеня за прострочення сплати аліментів з 01.05.2015 року по 31.08.2019 року становить 301943,7 грн. . Таким чином, сукупний розмір заборгованості за несплату аліментів з моменту відкриття провадження становить 60550 (шістдесят тисяч п`ятсот п`ятдесят) грн. 32 коп. , - а саме: 33599,64 грн. (за період з 01.05.2015 року по 31.08.2019 року) + 26990,68 грн. до травня 2015 року. Оскільки, відповідно до ст. 196 СК України розмір пені не може перевищувати її заборгованість, то вона звертається до суду про стягнення з відповідача 60550 (шістдесят тисяч п`ятсот п`ятдесят) грн. 32 коп. пені за несплату аліментів, що становить 100 відсотків від суми основного боргу. Відповідно до п. 6 ч. 3 ст. 175 ЦПК України вона зазначає та підтверджує те, що заходів досудового врегулювання спору не проводилося. Відповідно до п. 8 ч. 3 ст. 175 ЦПК України оригінали письмових копій, які було додано до заяви, знаходяться у неї, за необхідності може надати суду. Відповідно до п. 10 ч. 3 ст. 175 ЦПК України підтверджує те, що нею не було подано іншого позову до цього відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав, що зазначені вище. Заходів забезпечення позову та доказів до подання цієї позовної заяви не проводилося. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 196 СК України; ст. ст. 4, 28, 58, 174-178 ЦПК України, вона просила стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_2 пеню за прострочення сплати аліментів за період з початку відкриття провадження по справі по 31.08.2019 року у розмірі 60550 (шістдесят тисяч п`ятсот п`ятдесят) грн. 32 коп. (вхідний № 59621/19 від 26.11.2019 року) (а. с. 1, 2) .

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 03.12.2019 року у справі № 592/17897/19, провадження № 2/592/5136/19 було відкрито спрощене позовне провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. Розгляд справи було ухвалено проводити в судовому засіданні, яке відбудеться 16.12.2019 року о 16 годині 00 хвилин в приміщенні Ковпаківського районного суду м. Суми (м. Суми вул. Першотравнева, 12, зал судових засідань № 11) з повідомленням сторін. Було ухвалено встановити відповідачу строк п`ятнадцять днів з дня вручення йому цієї ухвали, протягом якого він має право подати суду відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам ст. 178 ЦПК України. Одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду відповідач зобов`язаний надіслати іншим учасникам справи копію відзиву та доданих до нього документів. Було ухвалено роз`яснити відповідачу, що в разі ненадання ним відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч. 1 ст. 193 ЦПК України у строк для подання відзиву відповідач має право пред`явити зустрічний позов до позивача. Було ухвалено встановити позивачу строк три дні з дня отримання копії відзиву, протягом якого він має право подати суду відповідь на відзив, передбачену ст. 179 ЦПК України, до якої застосовуються правила, встановлені ч. ч. 3, 5 ст. 178 ЦПК України. Одночасно з поданням суду відповіді на відзив позивач зобов`язаний її копію надіслати іншим учасникам справи. Було ухвалено встановити відповідачу строк три дні з дня отримання відповіді на відзив, протягом якого він має право подати суду заперечення, передбачене ст. 180 ЦПК України, до якого застосовуються правила, встановлені ч. ч. 3, 5 ст. 178 ЦПК України. Копію заперечення і доданих до нього одночасно з поданням його суду відповідач повинен надіслати іншим учасникам справи. Було ухвалено роз`яснити учасникам справи, що на підставі п. 4 ч. 1 ст. 148 ЦПК України суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у сумі від 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у випадках: ненадання копії відзиву на позов, відповіді на відзив, заперечення іншому учаснику справи у встановлений судом строк. Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи, що розглядається в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України: http://kv.su.court.gov.ua/sud1806/gromadyanam/csz/ . Ухвала суду може бути оскаржена до апеляційного суду Сумської області через Ковпаківський районний суд м. Суми у разі відкриття провадження у справі з порушенням правил підсудності. Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Сумської області через Ковпаківський районний суд м. Суми протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення Ухвала набрала законної сили 03.12.2019 року (https://reyestr.court.gov.ua/Review/86039309) (а. с. 21) .

14.01.2020 року відповідач ОСОБА_1 надав до канцелярії Ковпаківського районного суду м. Суми відзив на позовну заяву, із змісту якого вбачається, що в провадженні Ковпаківського районного суду м. Суми знаходиться цивільна справа № 592/17897/19 за позовом ОСОБА_2 до нього про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. Ознайомившись з позовом, він заперечує проти заявлених до суду вимог, а саме: стягнення з нього суми неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів в розмірі 60550 (шістдесят тисяч п`ятсот п`ятдесят) грн. 32 коп. , але не заперечує щодо сплати заборгованості по аліментах, тим паче, що з грудня 2016 року він регулярно сплачує аліменти на утримання дитини. Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 03.12.2019 року вказана позовна заява прийнята до розгляду, який призначено за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідно до ст. 174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив) ; відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Оскільки заявлений ОСОБА_2 позов він не визнає повністю, тому бажає викласти свої заперечення у відзиві. Свою позицію він ґрунтує наступним. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Ст. 81 ЦПК України зазначає, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. По-перше, він не заперечую, що має суму заборгованості по сплаті аліментів, але не в тому розмірі, який вказує позивачка, оскільки відповідно до довідки-розрахунку, яка йому надавалась 13.06.2019 року державним виконавцем Ковпаківського ВДВС міста Суми ГТУЮ в Сумській області загальна сума заборгованості станом на 01.06.2018 року становить 54950 грн. 65 коп. , але є неточності у підрахуванні сум сплати по аліментах та сум заборгованості, оскільки як він вже зазначав про те, що з грудня 2016 року він щомісячно сплачував аліменти, без затримки і заборгованостей, має всі квитанції по сплаті за весь цей період, але державний виконавець не зарахував (можливо помилково) суми сплати в квітні та червні 2017 року, а в січні 2018 року ним було перераховано аліментів в розмірі 1000 грн. , а в розрахунку вказано 300 грн. , а тому він вважаю, що надана державним виконавцем довідка-розрахунок містить неточні дані про заборгованість, а позивач здійснює підрахунки, спираючись саме на цю довідку. Тим паче, він ще раз звертає увагу суду на те, що йому нараховують суму аліментів 1/4 частки, виходячи з середньої заробітної плати працівника в місцевості (8550 грн. ) , але він не працює і не отримує такий дохід, а тому сплачує аліменти щомісяця по 1000 грн. , враховуючи те, що кожен з батьків зобов`язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття, і ним враховані зміни до ст. 182 СК України, хоча відповідно до рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 12.07.2004 року він зобов`язаний сплачувати аліменти не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальні аліменти в Україні, якщо вони були накладені судом відповідно до ст. 182 СК України не можуть бути меншими, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. А оскільки у 2019 році прожитковий мінімум для дитини у віці від 6 до 18 років був приблизно в межах 2000 грн. (коливався від 2027 грн. до 2218 грн. ) він сплачував 1000 грн. , як половину від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки обов`язок утримувати дитину є у обох батьків. Він звертає увагу суду і на те, що у 2017-2018 роках прожитковий мінімум для дитини у віці від 6 до 18 років був менший, але він сплачував також по 1000 грн. , тобто більшу ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Тому він вважає, що застосування до нього неустойки (пені) за несплату аліментів є безпідставним заходом і як мінімум необґрунтованим. Питання нарахування державними виконавцями йому суми аліментів, виходячи з середньої заробітної плати працівника в місцевості (в період з травня 2015 року по серпень 2019 року в розмірі спочатку 2599,48 грн. , а на сьогодні 8550 грн. ) ним неодноразово на протязі останніх двох років підіймалось і оспорювалось, але оскільки державні виконавці постійно змінюються, він не має можливості звернутися зі скаргою на їх дії. І останній державний виконавець, який надавав йому довідку-розрахунок ще в червні 2019 року, також вже не працює і поки невідомо кому передані матеріали виконавчого провадження, а тому він не має можливості уточнити всі платежі або оскаржити їх дії. Однак він розуміє, що має борг по аліментах і має намір його погашати, оскільки раніше не мав можливості сплачувати взагалі аліменти, про що зазначить нижче. По-друге, стосовно наявної заборгованості по аліментах, яка виникла в період з 2004 року по грудень 2016 року, саме з цього моменту він почав офіційно через банк сплачувати аліменти. Так, дійсно, ним не в повній мірі оплачувались аліменти в указаний період, оскільки в цей період він мав проблеми з законом (знаходився у Конотопському виправному центрі з 11.02.2006 року по 27.07.2007 року) та перебував з 2005 року на обліку як особа, яка має наркотичну залежність, періодично стаціонарно лікувався, потім тривалий час перебував у реабілітаційному центрі і лікувався від наркозалежності (з 12.12.2015 року по 12.12.2016 року) , про всі ці обставини позивачка знала і що було встановлено під час судового розгляду в 2017 році при притягненні його до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 164 КК України, тим паче він поніс кримінальну відповідальність за ч. 1 ст. 164 КК України, але вже на той час він офіційно протягом року сплачував аліменти. В період коли він знаходився в виправному центрі, потім на лікуванні та реабілітації, матеріальна допомога на утримання доньки надавалась його батьками, його сестрою, а тому ніколи дитину вони не залишали поза увагою і без фінансової підтримки, але позивачка про це нічого не зазначає, на жаль. З грудня 2016 року, коли він поборов свою наркозалежність, завдяки реабілітаційному курсу в організації "Нова Доля Країни" він почав нове життя і почав будувати нові стосунки та шукати роботу. На сьогодні він офіційно ніде не працює, на обліку в центрі зайнятості не перебуває, офіційних доходів не має, що підтверджується відповідними довідками. Однак, він береться за будь-які підробітки і періодично підробляє у приватних підприємців м. Суми, отримуючи мінливі доходи. Але на сьогодні на його утриманні знаходиться його неофіційна дружина ОСОБА_8 та її двоє неповнолітніх дітей від першого шлюбу, а також він допомагає своїм вже стареньким батькам, які потребують такої допомоги, оскільки обидва знаходяться на "Д" обліку і потребують стороннього догляду та допомоги, що підтверджується відповідними документами. Він також ще знаходиться на диспансерному обліку у лікаря-нарколога, оскільки має певні психічні проблеми і потребує періодичного лікування, його діагноз: "Психічні та поверхові розлади внаслідок вживання опіоїдів. Синдром залежності" . Ст. 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Однак враховуючи, те, що ним своєчасно сплачуються аліменти щомісяця з грудня 2016 року по день подачі позову, до нього не має законних підстав для застосування такої матеріальної відповідальності як неустойка (пеня) , тим паче, що ним вище надані пояснення щодо виникнення суми заборгованості і він вже поніс кримінальну відповідальність за ухилення від їх сплати. Заявлені обставини підтверджуються долученими ним документами. Враховуючи вищезазначене і керуючись ст. 178 ЦПК України, він просив суд: 1. Відмовити ОСОБА_2 у задоволенні позову до нього про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, за безпідставністю. 2. Витребувати з Ковпаківського ВДВС міста Суми ГТУЮ в Сумській області довідку-розрахунок заборгованості по аліментам згідно виконавчого листа № 2-2661 від 12.06.2004 року, виданого Ковпаківським районним судом м. Суми (вхідний № 1417 від 14.01.2020 року) (а. с. 32, 33) .

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 21.05.2020 року у справі № 592/17897/19, провадження № 2/592/389/20 було зупинено провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів до вирішення справи № 592/3630/20, провадження № 2/592/1805/20 за позовом Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення тимчасової державної допомоги, що розглядається в порядку цивільного судочинства в Ковпаківському районному суді м. Суми. Ухвалу про зупинення провадження у справі може бути оскаржено. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до Сумського апеляційного суду через суд першої інстанції Ковпаківський районний суд м. Суми, який ухвалив оскаржуване судове рішення (ухвалу) . Ухвала набрала законної сили 21.05.2020 року (https://reyestr.court.gov.ua/Review/89420257) (а. с. 97) .

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 21.05.2020 року у справі № 592/17897/19, провадження № 2/592/389/20 було поновлено провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. Цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів було ухвалено призначити до судового розгляду в судовому засіданні на 05.04.2023 року на 09 годину 30 хвилин у приміщенні Ковпаківського районного суду м. Суми (зал судових засідань № 11) , викликати сторони. Ухвала оскарженню не підлягає. Ухвала набрала законної сили 21.02.2023 року (https://reyestr.court.gov.ua/Review/109090476) (а. с. 104) .

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 25.05.2020 року у справі № 592/17897/19, провадження № 2/592/16/23 було здійснено перехід з розгляду в порядку спрощеного провадження цивільної справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів в розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Було ухвалено замінити засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням, яке призначити на 07.06.2023 року на 09 годину 00 хвилин. Ухвала оскарженню не підлягає. Ухвала набрала законної сили 25.05.2023 року (https://reyestr.court.gov.ua/Review/111082673) (а. с. 117) .

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 07.06.2020 року у справі № 592/17897/19, провадження № 2/592/16/23 було закрито підготовче провадження та було призначено справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, до судового розгляду по суті на 23.06.2023 року на 15 годину 00 хвилин. В судове засідання було ухвалено викликати сторони. Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду. Ухвала набрала законної сили 07.06.2023 року (https://reyestr.court.gov.ua/Review/111375240) (а. с. 125) .

21.06.2023 року відповідач ОСОБА_1 надав до канцелярії Ковпаківського районного суду м. Суми заяву про застосування строків позовної давності по справі № 592/17897/19, із змісту якої вбачається, що в провадженні Ковпаківського районного суду м. Суми на розгляді знаходиться цивільна справа № 592/17897/19 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Ст. 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо) . Отже, аналіз норм ст. 266, ч. 2 ст. 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України) . Нормою ч. 3 ст. 267 ЦК України встановлено, що суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення. Виходячи з основних засад цивільного права, які характеризуються загальним підходом до певної групи цивільних правовідносин, а також принципу рівності правового регулювання окремого виду правовідносин та аналізу норми розд. V ЦК України "Строки та терміни. Позовна давність" у їх сукупності, можна зробити висновок про поширення норми ч. 3 ст. 267 ЦК України як на загальну, так і спеціальну позовну давність. Отже, можливість застосування як загальної, так і спеціальної позовної давності пов`язана лише з наявністю про це заяви сторони. Заява сторони про застосування позовної давності може бути викладена як у письмовій, так і усній формі. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п. 1 ст. 32 Конвенції) , наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: 1) забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та 2) запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (п. 51 рішення від 22.10.1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства" ; п. 570 рішення від 20.09.2011 року за заявою у справі "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії" ) . Текст скопирован с сайта https://alibi.dp.ua. Високий суд, також вважає, що строки давності слугують кільком важливим цілям, а саме: 1) забезпеченню юридичної визначеності та остаточності; 2) захисту потенційних відповідачів від не заявлених вчасно вимог, яким може бути важко протистояти, та запобігти будь-якій несправедливості, яка могла б виникнути, якби від судів вимагалося виносити рішення щодо подій, що мали місце у віддаленому минулому, на підставі доказів, які через сплив часу стали ненадійними та неповними (рішення від 22.10.1996 року у справі "Стаббінгз та інші проти Сполученого Королівства" ("Stubbings and Others v. the United Kingdom" ) , п. 51, Reports 1996-IV) . Строки давності є загальною рисою національних правових систем договірних держав щодо кримінальних, дисциплінарних та інших порушень (п. 137 рішення від 09.01.2013 року за заявою № 21722/11 у справі "Волков проти України" ) . Позовна давність на стягнення неустойки (пені, штрафу) становить 1 рік (ч. 2 ст. 258 ЦК України) . Неустойка (пеня, штраф) - це один із засобів забезпечення виконання зобов`язань, передбачений нормою ст. 546 ЦК України, який має скорочений строк позовної давності - нарахування та стягнення, який передбачений ст. 258 ЦК України. Саме про це правовий висновок Верховного Суду України у справі № 6-1138цс15. Стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця) , якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Керуючись вказаними вище нормами законодавства та позицією Верховного Суду України, необхідно зазначити, що у позовній заяві позивачка не вказує точний термін невиконання відповідачем своїх зобов`язань. На підставі викладеного, керуючись ст. 268 ЦК України, він просив суд застосувати спеціальну позовну давність для вимог заявлених у позові (вхідний № 20966 від 21.06.2023 року) (а. с. 129-131) .

21.06.2023 року відповідач ОСОБА_1 надав до канцелярії Ковпаківського районного суду м. Суми письмові пояснення, із змісту яких вбачається, що в провадженні Ковпаківського районного суду м. Суми на розгляді знаходиться цивільна справа № 592/17897/19 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. У зв`язку з тим, що ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 07.06.2023 року підготовче провадження у даній справі було закрите, відповідно суд перейшов до судового розгляду по суті, відтак він вважає за необхідне надати наступні пояснення. 1. Розрахунок заборгованості, що визначений Ковпаківським ВДВС м. Суми ГТУЮ в Сумській області, зі сплати аліментів, що був поданий позивачем разом із позовом (а. с. 8) , визначений за період з 01.05.2015 року по 31.07.2019 року. Натомість розрахунок пені (а. с. 13, 14) містить період включно із серпнем місяцем 2019 року, більше того кількість днів (у розрахунку пені) за серпень містить 83 дні. 2. Відповідачем у даній справі був поданий відзив від 14.01.2020 року (а. с. 32, 33) , який містить вимогу про витребування актуальної довідки-розрахунку заборгованості зі сплати аліментів. 3. Ухвалою Ковпаківського районний суд м. Суми від 21.05. 2020 року було зупинено провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів до вирішення справи № 592/3630/20, провадження № 2/592/1805/20 за позовом Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення тимчасової державної допомоги. Рішенням Ковпаківського районного суду від 30.06.2020 року у справі № 592/3630/20 було встановлено той факт, що Департамент соціального захисту населення Сумської міської ради тимчасової державної допомоги підлягає сплаті відповідачем за період щомісяця з 01.11.2013 року по 30.04.2014 року, з 01.05.2014 року по 31.10.2014 року, з 01.11.2014 року по 30.04.2015 року, з 01.05.2015 року по 31.10.2015 року, з 01.11.2015 року по 31.12.2015 року в розмірі 10210,80 грн. . Отже, аліментні зобов`язання ОСОБА_1 з 01.11.2013 року по 31.12.2015 року виконував Департамент соціального захисту населення Сумської міської ради. 4. Як зазначено ОСОБА_2 у позовній заяві: "Заходів забезпечення позову та доказів до подання цієї позовної заяви не проводилося" . Більше того у прохальній частині позовної заяви позивачка намагається маніпулювати та не встановлює чітко період, за який необхідно здійснити стягнення пені. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця) , коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Правова позиція у справі № 6-2410цс16. За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір, поки зобов`язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення. Правова природа пені, яка сплачується за кожен день прострочення, полягає в тому, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється окремо за кожним днем (місяцем) нарахування пені. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця) , коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Отже, на час закриття підготовчого провадження у справі № 592/17897/19 (ухвала Ковпаківського районного суду м. Суми від 07.06.2023 року) позивачкою не було надано: - актуальної довідки-розрахунку заборгованості зі сплати аліментів; - розрахунок пені здійснений без врахування виплат Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради; - розрахунок пені здійснений без врахування платежів відповідача з грудня 2016 року. Враховуючи вищевикладене, він вважає позов необґрунтованим (вхідний № 20968 від 21.06.2023 року) (а. с. 132 133) .

В судовому засіданні представниця позивачки ОСОБА_2 адвокат адвокат Шудренко Тетяна Олександрівна надала пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві. Вона просила позов задовольнити у повному обсязі (а. с. 160) .

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 надав пояснення, аналогічні викладеним у відзиві на позовну заяву, в письмових поясненнях. Він просив відмовити у задоволенні позову, застосувавши строк позовної давності (а. с. 161) .

Ознайомившись з позовною заявою, відзивом на позовну заяву, вислухавши думку представниці позивачки, думку відповідача, дослідивши та перевіривши документи та копії документів, доданих до позовної заяви, до відзиву на позовну заяву, які містяться в матеріалах судового провадження, враховуючи наявність судових рішень, які містяться в Єдиному державному реєстрі судових рішень в режимі повного доступу, суд дійшов наступного висновку.

Згідно ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти) , якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Згідно ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що п. 1 ст. 6 гарантує кожному право порушити в суді чи відповідному органі будь-який позов, який стосується його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, даний пункт передбачає "право на суд" , одним з аспектів якого є право доступу до суду, тобто право порушувати в судах позов для вирішення цивільного спору.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.

Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановлені його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріплені можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 12.07.2004 року у справі № 2-2661 було стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку, але не менше неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з 29.06.2004 року на користь ОСОБА_9 . Рішення набрало законної сили (а. с. 9) .

Вироком Ковпаківського районного суду м. Суми від 11.11.2016 року у справі № 592/5224/15-к, провадження № 1-кп/592/40/16 ОСОБА_1 було визнано винуватим у пред`явленому йому обвинувачені у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України, та йому було призначеного покарання у виді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн. . Запобіжний захід щодо ОСОБА_1 до набрання вироком законної сили було ухвалено не обирати. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. На вирок суду може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Сумської області через Ковпаківський районний суд м. Суми. Вирок набрав законної сили 30.03.2017 року (https://reyestr.court.gov.ua/Review/62652809) (а. с. 9) .

Ухвалою апеляційного суду Сумської області від 30.03.2017 року у справі № 592/5224/15-к, провадження № 11-кп/788/93/17 вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 11.11.2016 року відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 164 КК України було залишено без зміни, а апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 без задоволення. Ухвала набирає законної сили негайно та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення. Ухвала набрала законної сили 30.03.2017 року (https://reyestr.court.gov.ua/Review/65675126, https://reyestr.court.gov.ua/Review/65765588) (а. с. 10-12) .

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 30.06.2020 року у справі № 592/3630/20, провадження № 2/592/1805/20 позов Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення тимчасової державної допомоги було задоволено. Було ухвалено стягнути з ОСОБА_1 на користь Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради суму сплаченої тимчасової державної допомоги у розмірі 10210 (десять тисяч двісті десять) грн. 80 коп. . На підставі ч. 1 ст. 267 ЦПК України було ухвалено розстрочити виконання рішення суду шляхом сплати боргу на строк дванадцять місяців рівними платежами щомісяця до повного погашення заборгованості з правом дострокового погашення боргу. Було ухвалено стягнути з ОСОБА_1 на користь Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради витрати по сплаті судового збору у розмірі 2102 грн. 00 коп. . Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Сумського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, але не пізніше закінчення строку карантину. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Ковпаківський районний суд м. Суми. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Позивач - Департамент соціального захисту населення Сумської міської ради, місцезнаходження: місто Суми, вул. Харківська, 35, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України - 26440890. Відповідач - ОСОБА_1 : АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 . Повне судове рішення складено 02.07.2020 року. Рішення набрало законної сили 07.08.2020 року (https://reyestr.court.gov.ua/Review/90170118) (а. с. 101-103) .

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 17.12.2020 року у справі № 592/12482/20, провадження № 2/592/3473/20 позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 про стягнення аліментів на доньку, яка продовжує навчання, було задоволено частково. Було ухвалено стягувати з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) аліменти у розмірі 1/6 частини усіх видів його заробітку (доходу) , щомісячно, на період навчання повнолітньої доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у Навчально-науковому інституті права Сумського державного університету, тобто до 30.06.2023 року або до досягнення донькою двадцяти трьох років та аліменти сплачувати ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) , починаючи стягнення з моменту пред`явлення позову до суду - 06.11.2020 року. В іншій частині позову було відмовлено. Було ухвалено стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) на користь держави судовий збір у сумі 840 грн. 80 коп. . Рішення може бути оскаржене до Сумського апеляційного суду через Ковпаківський районний суд м. Суми шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення. Повний текст рішення буде виготовлений 22.12.2020 року. Рішення набрало законної сили 22.01.2021 року (https://reyestr.court.gov.ua/Review/93719039, https://reyestr.court.gov.ua/Review/93719043) .

Постановою Ковпаківського районного суду м. Суми від 14.04.2021 року у справі № 592/3870/21, провадження № 3/592/876/21 ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, та на нього було накладено адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі 170 грн. . Було ухвалено стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 454 грн. 00 коп. . Штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення. У разі несплати правопорушником штрафу у вказаний строк, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом. У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується: подвійний розмір штрафу, визначеного у постанові про стягнення штрафу. На постанову може бути подана апеляційна скарга до Сумського апеляційного суду через Ковпаківський районний суд м. Суми протягом десяти днів з дня її винесення. Із змісту вказаної постанови вбачається, що 23.03.2021 року близько 02 години 40 хвилин ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 , вчинив домашнє насильство стосовно свого батька ОСОБА_11 , а саме: ображав, штовхав, ударив по обличчю долонею, нецензурно висловлювався, погрожував фізичною розправою, чим вчинив психологічний тиск. Постанова набрала законної сили 27.04.2021 року (https://reyestr.court.gov.ua/Review/96299321) .

Згідно ч. ч. 4-6 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Отже, обов`язок щодо доказування не є безмежним. Дана стаття встановлює обставини, від доказування яких звільняються, в тому числі, ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, особа, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Це обставини, які є преюдиційними. Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням суду, що набрало законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Суб`єктивними межами є те, що в двох справах беруть участь одні й ті самі особи чи їх правонаступники, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини. Об`єктивні межі стосуються обставин, встановлених рішенням суду. Преюдиційні обставини не потребують доказування, якщо одночасно виконуються наступні умови: - обставина встановлена судовим рішення. При цьому слід мати на увазі, що відповідно до ч. 1 ст. 258 ЦПК України судовими рішеннями є: 1) ухвали; 2) рішення; 3) постанови; 4) судові накази. Тому преюдиційне значення мають обставини, встановлені як ухвалою, так і рішенням, так і постановою, так і судовими наказами. Обставини, встановлені рішеннями інших органів, потребують доказування на загальних підставах; - судове рішення набрало законної сили; - у справі беруть участь ті ж особи, які брали участь у попередній справі. Пленум Верховного Суду України в п. 7 постанови "Про судове рішення у цивільній справі" № 14 від 18.12.2009 року наголошує на тому, що особи, які не брали участь у цивільній, господарській чи адміністративній справі, в якій судом ухвалене відповідне судове рішення, мають право при розгляді іншої справи за їх участю оспорювати обставини, встановлені цим судовим рішенням. У такому випадку суд ухвалює рішення на основі досліджених у судовому засіданні доказів. Тобто якщо у справі беруть участь нові особи, то преюдиційний характер рішення втрачається. Тому не можуть мати преюдиційного значення рішення суду в тотожних за фабулою справах, але за позовом іншого позивача або за участю додаткового співвідповідача. Тому, якщо сторона хоче обійти цю норму, вона може це зробити шляхом залучення у процес додаткового відповідача або третьої особи. Не потребують доказування обставини, встановлені рішенням суду, тобто ті обставини, щодо яких мав місце спір і які були предметом судового розгляду. Не має преюдиційного значення оцінка судом конкретних обставин справи, які сторонами не оспорювалися, мотиви судового рішення, правова кваліфікація спірних відносин. Преюдиційне значення можуть мати лише ті факти, щодо наявності або відсутності яких виник спір, і які зазначені у резолютивній частині рішення. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені невірно. Таким чином законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень. Заслуговує на увагу той факт, що згідно ч. 5 ст. 82 ЦПК України преюдиційність поширюється не тільки на осіб, що брали участь у справі, а й на особу, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Не всі ухвали, які набрали законної сили, можуть мати преюдиціальне значення для справи. Не може вважатися преюдиційною ухвала суду про повернення позову (наприклад, внаслідок визнання позову неподаним) , оскільки спеціальна норма передбачає право позивача на повторне звернення до суду із заявою, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Аналіз прецедентної практики Європейського суду з прав людини дає підстави для формування позиції, що при вирішенні питань щодо порушення державами-учасницями Ради Європи положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї велика увага акцентується на дотриманні державою принципу "правомірних або законних очікувань" та захисту прав людини через призму цього принципу. Зокрема, у справах "Пайн Велі Девелопмент ЛТД та інші проти Ірландії" та "Федоренко проти України" Європейський суд з прав людини констатував, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути "існуючим майном" або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності (cf. , Pressos Compania Naviera S.A. v. Belgium, рішення від 20.11.1995 року, серія А, № 332, с. 21, п. 31; п. 21 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Федоренко проти України" ) . У межах вироблених Європейським судом з прав людини підходів до тлумачення поняття "майно" , а саме: в контексті ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, це поняття охоплює як "існуюче майно" , так і активи, включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого "права власності" (п. 74 рішення Європейського суду з прав людини "MALTZAN and Others v. Germany" від 02.03.2005 року) . Європейський суд з прав людини зробив висновок про те, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту та формується позиція для інтерпретації вимоги як такої, що може вважатися "активом" , вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема, є чинна норма закону. Відповідно до п. 1 Постанови Верховної Ради України "Про Заяву Верховної Ради України "Про відступ України від окремих зобов`язань, визначених Міжнародним пактом про громадянські і політичні права та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод" № 462-VIII від 21.05.2015 року було схвалено Заяву Верховної Ради України про відступ від окремих зобов`язань, визначених п. 3 ст. 2, ст. ст. 9, 12, 14, 17 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права та ст. ст. 5, 6, 8, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на період до повного припинення збройної агресії Російської Федерації, а саме: до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, керованих, контрольованих і фінансованих Російською Федерацією, російських окупаційних військ, їх військової техніки з території України, відновлення повного контролю України за державним кордоном України, відновлення конституційного ладу та порядку на окупованій території України. Водночас Україна не зробила відступу від Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому Пленум Верховного Суду України наголошує на тому, що ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, у тому числі щодо законних очікувань стосовно ефективного здійснення свого "права власності" . Таким чином, ст. 1 зазначеного Першого протоколу слід застосовувати для захисту "правомірних (законних) очікувань" щодо певного стану речей (у майбутньому) , оскільки їх можна вважати складовою частиною власності. Правомірні очікування виникають в особи, якщо нею було дотримано всіх вимог законодавства для отримання відповідного рішення уповноваженого органу, а тому вона мала всі підстави вважати таке рішення дійсним і розраховувати на певний стан речей. Тобто в зазначених рішеннях Європейський суд з прав людини установив, що наявність "правомірних (законних) очікувань" є передумовою для відповідного захисту. У свою чергу умовою наявності "правомірних очікувань" у розумінні практики Європейського суду з прав людини є достатні законні підстави. Інакше кажучи, "правомірні (законні) очікування" - це очікування можливості здійснення певного права як прямо гарантованого, так і опосередкованого, у разі якщо особа прямо не виключена з кола осіб, хто є носіями відповідного права. Згідно із ч. 1 ст. 8 Конституції України в Україні визнається й діє принцип верховенства права. Складовою верховенства права є принцип правової визначеності, основу якого утворює ідея передбачуваності очікування суб`єктом відносин визначених правових наслідків (правового результату) своєї поведінки, яка відповідає наявним у суспільстві нормативним приписам. Про те, що принцип правової визначеності є складовою верховенства права, йдеться в рішенні Європейського суду з прав людини "Брумареску проти Румунії" від 28.11.1999 року (п. 61) . Принцип правової визначеності вимагає ясності й однозначності правової норми та забезпечення того, щоб ситуації та правовідносини залишалися передбачуваними. Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Зокрема, в рішенні у справі "Церква Бесарабської Митрополії проти Молдови" від 13.12.2001 року Європейський суд з прав людини зазначив про те, що закон має бути доступним та передбачуваним, тобто вираженим з достатньою точністю, щоб дати змогу особі в разі необхідності регулювати його положеннями свою поведінку (п. 109) . Стабільність правового регулювання проявляється в неприпустимості внесення довільних змін до діючої системи норм і є віддзеркаленням підтримання довіри громадян до законів та дій держави. Збереження розумної стабільності означає, серед іншого, обов`язок законодавця враховувати при зміні умов набуття права на отримання соціальних благ законні очікування, пов`язані із виконанням (повністю або частково) умов набуття такого права. Рівність усіх перед законом, що випливає із ч. 2 ст. 21 Конституції України, впливає на регулювання всіх суспільних відносин. Дотримання цього принципу означає, зокрема, й безпідставну заборону без розумного виправдання запроваджувати різницю в правах осіб, які належать до однієї й тієї ж категорії (заборону відмінного поводження з особами, які знаходяться в однакових чи споріднених ситуаціях) .

Рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно із положеннями ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 3 ст. 182 СК України) .

Частку заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначає суд (ч. 1 ст. 183 СК України) .

Проте, той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на: одну дитину- 1/4, на двох дітей - 2/3, на трьох і більше дітей - 1/2 заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину (ч. 5 ст. 183 СК України) .

Ч. 2 ст. 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Згідно ч. 1 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Основною підставою для стягнення неустойки (пені) є: наявність заборгованості, а умовою - наявність вини платника аліментів.

Що стосується вини, то Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду в постанові від 16.03.2020 року у справі № 316/639/18, провадження № 61-14237св19 вирішив питання, хто саме повинен доводити наявність чи відсутність вини у платника аліментів та зробив висновок про те, що відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 196 СК України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника (https://reyestr.court.gov.ua/Review/88265142) .

Таким чином, саме на платника аліментів покладається обов`язок довести, що заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банківськими установами, наявністю форс-мажорних обставин тощо. В інших випадках, застосовується презумпція вини платника аліментів у виникненні заборгованості по сплаті аліментів, а стягнення пені за весь час прострочення стає невідворотнім.

Для ухвалення законного та обґрунтованого судового рішення у цій категорії справ необхідно правильно розрахувати суму неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, для чого до позовної заяви про стягнення пені по аліментам в обов`язковому порядку має додаватися розрахунок пені по аліментам.

Неустойка (пеня) розраховується за формулою: p = (A1 х 1 % х Q1) + (A2 х 1 % х Q2) +...(An х 1 % х Qn) , де: p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову; A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць; Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць; A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць; Q2 - кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць; An - нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову; Qn - кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць.

Формулу за якою необхідно обраховувати неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.04.2018 року у справі № 572/1762/15-ц, провадження № 14-37цс18 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/75296544) . Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів прострочення (не обмежуючись лише тим місяцем, у якому не проводилося стягнення, а за весь період прострочення) до дня їх фактичної сплати/стягнення (день сплати не враховується) та множимо на один відсоток. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені обраховується шляхом додавання сум пені, обрахованих за кожним місячним (періодичним) платежем. Проте, розмір пені не має бути більшим ніж 100 % від суми боргу за певний місяць.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.04.2019 року у справі № 333/6020/16-ц, провадження № 14-616цс18 відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02.11.2016 року у справі № 6-1554цс16, від 16.03.2016 року у справі № 6-2589цс15, від 03.02.2016 року у справі № 6-1477цс15, від 16.03.2016 року у справі № 6-300цс16, і дійшла висновку про те, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на один відсоток (https://reyestr.court.gov.ua/Review/81573936) .

Розрахунок неустойки (пені) за несплату аліментів має визначатися за формулою, яка викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03.04.2019 року у справі № 333/6020/16-ц, провадження № 14-616цс18.

Так, у вказаному судовому рішення Велика Палата Верховного Суду вказала, що розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто, заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 % . За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. З урахуванням того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, тому за змістом ст. 196 СК України пеня нараховується не на всю суму заборгованості, а на суму несплачених аліментів за той місяць, у якому не проводилося стягнення аліментів. За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Виходячи з аналізу норм гл. 49 ЦК України неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Отже, з урахуванням правої природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов`язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом ст. 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів.

Згідно СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо. Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Законодавець установив розмір пені - 1 % за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені. Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені. У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання. У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 % . Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості. У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 % .

Таким чином, оскільки позивачкою були надані суду переконливі докази на підтвердження своїх позовних вимог позивачки, враховуючи обов`язковість дотримання державою принципу "правомірних або законних очікувань" та захисту прав людини через призму цього принципу, враховуючи те, що рішення в цивільній справі має бути справедливим, беручи до уваги те, що ані відповідач ОСОБА_1 , ані його представниця адвокат Латишева Валентина Олексіївна не надали суду жодного належного та допустимого доказу на підтвердження їхніх заперечень проти позову, оскільки, на думку суду, позивачка правильно розрахувала суму неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, з доданням розрахунку пені по аліментам, оскільки у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості, відтак суд дійшов висновку про те, що позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за період з 2004 року до 31.08.2019 року, слід задовольнити частково. Слід стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , пеню за прострочення сплати аліментів за період часу з 2004 року до 31.08.2019 року в розмірі 60550,32 грн. . Слід стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь держави судовий збір в розмірі 1073,60 грн. .

Що стосується заяви відповідача ОСОБА_1 про застосування строку позовної давності, то суд дійшов наступного висновку.

Згідно ст. 20 СК України до вимог, що випливають із сімейних відносин, позовна давність не застосовується, крім випадків, передбачених частиною другою статті 72, частиною другою статті 129, частиною третьою статті 138, частиною третьою статті 139 цього Кодексу. У випадках, передбачених частиною першою цієї статті, позовна давність застосовується судом відповідно до Цивільного кодексу України, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Застосування спеціальної позовної давності в один рік до вимог про стягнення пені при виникненні заборгованості за аліментами є незаконним, оскільки нарахування і стягнення пені не обмежується позовною давністю.

Отже, спеціальні норми сімейного права чітко встановлюють правовідносини, за яких суд може застосувати наслідки спливу позовної давності, а відповідно до інших правовідносин, застосування позовної давності є незаконним та неприпустимим.

Таким чином, заява відповідача ОСОБА_1 про застосування строку позовної давності не підлягає задоволенню.

Європейський суд з прав людини вказав про те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Серявін та інші проти України" ("Seryavin And Others v Ukraine" ) від 10.02.2010 року, заява № 4909/04, § 58) .

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 247, 259, 265-268, 272 ЦПК України; ст. 196 СК України, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за період з 2004 року до 31.08.2019 року, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , пеню за прострочення сплати аліментів за період часу з 2004 року до 31.08.2019 року в розмірі 60550,32 грн. .

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь держави судовий збір в розмірі 1073,60 грн. .

Рішення може бути оскаржене.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Сумського апеляційного суду.

Головуючий: І.Г. Бичков