Номер провадження: 22-ц/813/5488/24
Справа № 947/3620/20
Головуючий у першій інстанції Петренко В. С.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.11.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді Комлевої О.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Сєвєрової Є.С.,

з участю секретаря Ровенко А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 19 березня 2024 року, постановленого під головуванням судді Петренка В.С., повний текст рішення складений 01 квітня 2024 року, у цивільній справі за позовом Одеської міської ради до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про визнання спадщини відумерлою та визнання права власності, -

в с т а н о в и в:

У лютому 2020 року Одеська міська рада звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про визнання спадщини відумерлою та визнання права власності, в якому просила:

- визнати спадщину після смерті ОСОБА_3 , що складається з однокімнатної квартири, загальною площею 34,6 кв.м., житловою площею 17,3 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , відумерлою;

- визначити за територіальною громадою м. Одеси в особі Одеської міської ради право власності на однокімнатну квартиру, загальною площею 34,6 кв.м., житловою площею 17,3 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;

- стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 2102 грн.

В обґрунтування свого позову зазначила, що у січні ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у якого відсутні спадкоємці за заповітом та за законом. Після смерті ОСОБА_3 залишилась спадщина, яка складається з однокімнатної квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 34,6 кв.м., житловою площею 17,3 кв.м.

12.02.2020 року Приморським районним судом м. Одеси ухвалено рішення у цивільній справі №522/19680/19-ц за заявою ОСОБА_2 , за участю заінтересованої особи ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю ОСОБА_2 з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер в січні 2019 року, у період з травня 2007 року до дня смерті, тобто до січня 2019 року за адресою: АДРЕСА_3 , яке було оскаржено Одеською міською радою в апеляційному порядку.

Отже, територіальна громада м. Одеси є універсальним правонаступником відумерлого майна, яке на час відкриття спадщини знаходилось на території м. Одеси.

Оскільки, відповідачі не визнають право власності Одеської міської ради на квартиру АДРЕСА_2 , Одеська міська рада звернулася до суду з зазначеним позовом.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 19 березня 2024 року позов Одеської міської ради задоволений частково.

Визнано спадщину після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер у січні 2019 року, що складається з однокімнатної квартири загальною площею 34,6 кв.м., житловою площею 17,3 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , відумерлою.

Визнано за територіальною громадою м. Одеси в особі Одеської міської ради право власності на однокімнатну квартиру, загальною площею - 34,6 кв.м., житловою площею - 17,3 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

В решті позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати, постановити нове, яким відмовити позивачу у задоволені позову у повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування всіх обставин справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги апелянт зазначив, що суд розглянув справу за відсутністю ОСОБА_1 , яка не була належним чином повідомлена про розгляд справи.

Також апелянт вважає, що судовим рішенням порушені права малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка зареєстрована за спірною адресою, при цьому суд не залучив до участі у справі Орган опіки та піклування.

У відзиві на апеляційну скаргу, уповноважена особа Одеської міської ради ОСОБА_5 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду без змін, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість доводів апеляційної скарги, які не можуть бути підставами для його скасування, а рішення суду законним та таким, що постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

В судове засідання, призначене на 12 листопада 2024 року ОСОБА_2 , ОСОБА_1 не з`явилися, були сповіщені належним чином (а.с. 72, 73, 74-76 т. 2).

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі №348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а не можливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, усвідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи, які не з`явилися в судове засідання.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, явка яких не визнавалась апеляційним судом обов`язковою.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_5 , представника Одеської міської ради, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 367ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 375ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що квартира АДРЕСА_2 , загальною площею 34,6 кв.м. на праві приватної власності належала ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на підставі дубліката свідоцтва про право власності на житло, виданого Управлінням житлово-комунального господарства одеської міської ради від 09.10.2006 року №19-21927, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, копією свідоцтва про право власності.

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , помер у січні 2019 року, про що 21.01.2019 року складено відповідний актовий запис №1020, що вбачається з Свідоцтва про смерть, серії НОМЕР_1 , виданого Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області.

З довідки №1538 від 04.11.2019 року, наявної в матеріалах спадкової вправи, судом встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 був зареєстрований та проживав за адресою: АДРЕСА_1 , з 18.06.1979 року по день смерті, січень 2019 року.

Спадкова справа №1059/2019 до майна померлого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер у січні 2019 року була заведена Київською державною нотаріальною конторою у місті Одеса 13.08.2019 року на підставі заяви ОСОБА_2 про прийняття спадщини.

Листом № 4976/02-14 від 21.08.2019 року державним нотаріусом Київської державної нотаріальної контори у місті Одеса Продану М.О. повідомлено про необхідність надання ряду документів, з-поміж яких і документи, що підтверджують родинні відносини спадкоємця із спадкодавцем.

Відповідно до рішення Київського районного суду м. Одеси від 15.05.2007 року по справі №2-о-152/07 заяву ОСОБА_2 про призначення опікуном задоволено. Призначено ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 опікуном над ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Вказане рішення набрало законної сили 26.05.2007 року.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 12 лютого 2020 року у справі № 522/19680/19 заява ОСОБА_2 , заінтересована особа ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю задоволена. Встановлений факт спільного проживання однією родиною ОСОБА_2 з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер у січні 2019 року, у період з травня 2007 року до дня смерті, тобто до січня 2019 року за адресою: АДРЕСА_3 .

Постановою Одеського апеляційного суду від 21.04.2021 року рішення Приморського районного суду м. Одеси у справі № 522/19680/19 від 12 лютого 2020 року скасовано. Заява ОСОБА_2 , заінтересована особа ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю залишена без розгляду.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 21.06.2022 року у справі №522/14664/21 у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Одеської міської ради про встановлення факту проживання однією родиною відмовлено в повному обсязі.

Постановою Одеського апеляційного суду від 25.04.2023 року рішення Київського районного суду м. Одеси від 21.06.2022 року у справі №522/14664/21 залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 26.10.2023 року рішення Київського районного суду м. Одеси від 21.06.2022 року у справі №522/14664/21 та постанова Одеського апеляційного суду від 25.04.2023 року залишені без змін.

Задовольняючи позовні вимоги Одеської міської ради в частині визнання спадщини відумерлою та визнання за територіальною громадою м. Одеси в особі Одеської міської ради право власності на квартиру, суд першої інстанції виходив із того, що вимоги Одеської міської ради в цій частині є обґрунтованими та доведеними.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, з наступних підстав.

Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Згідно із ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті на життя спадкодавця і народженні живими після відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

У відповідності до ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Згідно зі ст. 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини.

Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини.

Спадщина, не прийнята спадкоємцями, охороняється до визнання її відумерлою відповідно до статті 1283 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 338 ЦПК України суд, встановивши, що спадкоємці за заповітом і за законом відсутні або спадкоємці усунені від права на спадкування, або спадкоємці не прийняли спадщину чи відмовилися від її прийняття, ухвалює рішення про визнання спадщини відумерлою та про передачу її територіальній громаді відповідно до закону.

Судом вірно встановлено, що на час смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер у січні 2019 року йому належала квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , проте після смерті ОСОБА_3 спадщину у вигляді квартири ніхто не отримав.

На підставі вищевикладеного, суд встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, вірно застосувавши норми матеріального права, оцінивши докази у справі, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному їх дослідженні, прийшов до обґрунтованого висновку про визнання спадщини після смерті ОСОБА_3 , що складається з однокімнатної квартири, загальною площею 34,6 кв.м., житловою площею 17,3 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , відумерлою та визнання за територіальною громадою м. Одеси в особі Одеської міської ради права власності на однокімнатну квартиру, загальною площею 34,6 кв.м., житловою площею 17,3 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , оскількиматеріали справи не містять відомостей про наявність у померлого ОСОБА_3 спадкоємців.

Висновки суду відповідають вимогам закону, на які посилався суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що суд розглянув справу за відсутністю ОСОБА_1 , яка не була належним чином повідомлена про розгляд справи, колегія суддів залишає без задоволення, з огляду на наступне.

Згідно зі ст.ст. 13, 43 ЦПК України, особа, яка бере участь у розгляді справи, розпоряджається своїми правами на власний розсуд, в тому числі й правом безпосередньої участі у справі.

Відповідно до ст. 44 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. Зловживання процесуальними правами не допускається.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 про судове засідання призначене на 19 березня 2024 року була повідомлена належним чином за адресою її місця реєстрації, а саме: АДРЕСА_1 , при цьому направлена на її адресу судова повістка була повернута з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», однак відповідно до ч. 8 ст. 128 ЦПК України це є належним сповіщенням сторони про розгляд справи.

Доводи про те, що судовим рішенням порушені права малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка зареєстрована за спірною адресою, при цьому суд не залучив до участі у справі Орган опіки та піклування, колегія суддів залишає без задоволення, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України не надала суду жодних доказів, які б підтверджували правомірність вселення у спірну квартиру, з урахуванням з`ясованих обставин, натомість позивачем доведений факт неправомірності користування відповідачами спірною квартирою, а відтак і факт відсутності права користування таким майном.

Встановлено, що спірна квартира незаконно вибула із володіння територіальної громади м. Одеси, єдиного можливого власника, їй відумерла спадщина належить з часу відкриття спадщини.

Отже, єдиним власником спірної квартири є територіальна громада м. Одеси в особі Одеської міської ради й відумерла спадщина належить їй з часу відкриття спадщини.

З огляду на викладені обставини, суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.

Також колегія суддів вважає, що вказані доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта із висновками суду першої інстанції щодо встановлених обставин справи, ці доводи були предметом перевірки суду першої інстанції, який дав їм повну, всебічну та об`єктивну оцінку у своєму рішенні, проте повноваження суду апеляційної інстанції стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (пункт 42 рішення у справі «Пономарьов проти України» (Заява № 3236/03).

Крім того, зазначені доводи не вказують на порушення судом норм матеріального та процесуального права та на незаконність судового рішення, і не є визначальними при ухваленні рішення.

Інші доводи апеляційної скарги також не є суттєвими, та такими, що не підлягають задоволенню.

Згідно з ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.2 ст.43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.

За вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Одночасно, апеляційний суд звертає увагу на те, що за положеннями ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За правилами ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).

Належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Нових доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції надано не було.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення судового рішення, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги є безпідставними, всі доводи були розглянуті судом першої інстанції при розгляді справи, та їм була надана відповідна правові оцінка, а тому суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для ухвалення нового рішення - не має.

Судова колегія, розглянувши справу прийшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, в зв`язку з чим апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 19 березня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 25 листопада 2024 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ Л.М. Вадовська

______________________________________ Є.С. Сєвєрова