Справа № 473/1029/24
РІШЕННЯ

іменем України

"14" травня 2024 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі: головуючого судді Ротар М.М.

за участі секретаря Ніколаєнко Г.О.

за участі заявника ОСОБА_1 представника заявника адвоката Вуїв О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вознесенську Миколаївської області цивільну справу в порядку окремого провадження за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Вознесенська міська рада Миколаївської області про встановлення факту, що має юридичне значення,

встановив

Заявник ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою, в якій просить встановити факт постійного проживання разом з її батьком ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Заяву обґрунтувала тим, що після смерті батька відкрилась спадщина, яка складається з частки на квартиру АДРЕСА_2 .

З метою реалізації свого права на спадщину після смерті батька, заявник звернулася до нотаріальної контори однак, приватний нотаріус роз`яснила, що неможливо вчинити нотаріальну дію, в зв`язку з неможливістю встановити факт прийняття спадщини після смерті батька.

Зважаючи на неможливість оформити спадкові права на частку квартири, заявник звертається до суду щодо встановлення факту, який має юридичне значення, а саме факту постійного проживання разом із спадкодавцем батьком ОСОБА_2 .

Оскільки в інший спосіб, як через встановлення даного факту судовим рішенням, заявник документально не може підтвердити факт постійного проживання зі спадкодавцем.

На підставі зазначеного заявник вимушений звернутись до суду, оскільки встановлення зазначеного факту є необхідним для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом.

Ухвалою від 28 лютого 2024 року провадження у справі було відкрито та справу призначено до судового розгляду в порядку окремого провадження.

В судовому засіданні заявник ОСОБА_1 та її представник адвокат Вуїв О.В. підтримали заяву у повному обсязі, просила її задовольнити.

Представник заінтересованої особи Вознесенської міської ради Миколаївської області в судове засідання не з`явився, на адресу суду надіслав заяву, в якій не заперечував проти задоволення заяви.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази в їх сукупності, допитавши свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько заявниці - ОСОБА_2 .

Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої ввійшло право власності на частку в квартирі АДРЕСА_2 . Вказане майно належало померлому на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 22.10.2003р.

Співвласником даної квартири є заявниця ОСОБА_1 .

Спадкоємцем за законом першої черги є заявниця ОСОБА_1 , як дочка померлого.

Однак, при зверненні до нотаріуса з приводу оформлення спадщини, приватним нотаріусом Вознесенського районного нотаріального округу Миколаївської області було надано роз`яснення про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину на частку в квартирі, згідно якої нотаріусом було встановлено, що заявниця є спадкоємцем за законом, однак нею було пропущено строк для прийняття спадщини, оскільки вона звернулася з відповідною заявою до нотаріальної контори протягом 6-ти місячного строку та її місце проживання не було зареєстроване за адресою місця реєстрації спадкодавця.

Згідно ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину. Також відповідно до п.3.19. глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції №282/20595 від 22.02.2012р. спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї.

У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те. що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем, (п.3.20).

В судовому засіданні було встановлено, що спадкодавець ОСОБА_2 на час своєї смерті проживав у АДРЕСА_1 .

Заявниця ОСОБА_1 зареєстрована в АДРЕСА_3 з 22.06.2013 року.

Згідно ст.2 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" ( в редакції станом на час відкриття спадщини) громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Реєстрація місця проживаннячи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією України, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Відсутність реєстрації місця проживання особи за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що вона не проживала зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (в редакції станом на час відкриття спадщини) не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані особою, та оцінені судом. До таких висновкі в прийшов Верховний Суд у Постанові від 10 січня 2019 року у справі №484/747/17.

Той факт, що заявниця ОСОБА_1 постійно проживала разом зі своїм батьком на час його смерті підтвердився в судовому засіданні поясненнями свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .

Відповідно до довідки Прибужанівської сільради Вознесенського району від 21.02.2024 року №110 ОСОБА_2 в с.Прибужани не проживав та не був зареєстрований.

Відповідно до копії будинкової книги та відповіді Виконавчого комітету Вознесенської міської ради ОСОБА_2 не був зареєстрований в квартирі АДРЕСА_2 .

Відповідно до довідки ОСББ «Енергетик» від 19.04.2024 року заявниця ОСОБА_1 мешкала за адресою АДРЕСА_1 до 14.11.2014 року, разом з нею проживав без реєстрації її батько ОСОБА_2 з серпня 2002 року по травень 2005 року.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ст. 315 ЦПК України, факти, що мають юридичне значення встановлюються судом, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Абзацом 1 пункту 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» встановлено, що відповідно до статей 255, 271 ЦПК України в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто, від них залежать виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення, оскільки один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні.

Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору,

розглядається за правилами окремого провадження.

Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю,

постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття

спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року

Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», роз`яснено, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Встановлення факту постійного проживання заявнику необхідно для отримання в органах нотаріату свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті спадкодавця.

Приймаючи до уваги, що заявник позбавлений можливості у здійсненні права на спадкування в інший шлях, крім встановлення у судовому порядку факту постійного проживання зі спадкодавцем, суд вважає необхідним задовольнити заяву, встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 разом з її батьком ОСОБА_2 на час відкриття спадщини.

Таким чином, вимоги заявника є доведеними та обґрунтованими.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 81, 265, 315 ЦПК України, ст.1218,1268 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», суд, -

ухвалив

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа Вознесенська міська рада Миколаївської області, про встановлення факту, що має юридичне значення, задовольнити.

Встановити факт постійного проживання, на час відкриття спадщини, ОСОБА_1 разом із спадкодавцем ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя М.М. Ротар