КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/5715/2024
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2024 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Ящук Т.І.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 та представника ОСОБА_2 - адвоката Чучковської Анни Вячеславівни на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 6 жовтня 2023 року (суддя Трусова Т.О.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дитину,

встановив:

у серпні 2023 року позивачка звернулася до суду з позовною заявою, у якій просила стягнути з ОСОБА_2 аліменти на доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частини всіх видів його доходів щомісячно до її повноліття.

Мотивуючи позовні вимоги, позивачка зазначала, що перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 1 листопада 2003 року, мають дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . З грудня 2022 року відповідач не проживає за місцем реєстрації, а з настанням військових подів в Україні вона з донькою виїхали до Грузії, відповідач їх підтримував, однак реальні доходи не показував, а на час звернення до суду повідомив, що не буде надавати їм надалі допомогу.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 6 жовтня 2023 року позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 3/20 часток з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 24 серпня 2023 року до досягнення дитиною повноліття.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати в частині визначення розміру аліментів та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 аліменти на дитину у розмірі частини всіх доходів відповідача до досягнення дитиною повноліття, посилаючись на те, що максимальний розмір аліментів законодавством не визначений, а суд не взяв до уваги, що за час перебування її з дитиною за кордоном відповідач надавав матеріальну допомогу не в повному обсязі, чим свідомо погіршував рівень утримання дитини, її відпочинку та розвитку.

ОСОБА_1 зазначає, що витрати на дитину виросли за час перебування за межами України, так як існує велика потреба у придбанні одягу та взуття, оскільки дитина виросла, а відповідач завжди наполягав на тому, щоб донька мала все найкраще, тобто після рішення суду рівень матеріальної забезпеченості дитини суттєво знизиться.

Також позивачка посилається на необхідність врахувати, що частка стягнення залишається незмінною, тоді як дохід відповідача може мати зміни.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 представник ОСОБА_2 - адвокат Чучковська А.В. просить залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, рішення суду в частині визначення розміру аліментів скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким визначити розмір аліментів вказаний у її апеляційній скарзі.

Представник відповідача зазначає, що матеріали справи не містять будь-яких доказів, які б доводили необхідність стягнення аліментів у визначеному позивачкою розмірі та посилається на те, що раніше відповідач мав із позивачкою домовленість, відповідно до якої сплачував по 25 000грн на місяць в якості аліментів, які сторони вважали достатніми.

Також представник відповідача зазначає, що доводи позивачки про зростання витрат на утримання дитини не підтверджуються будь-якими доказами, а доводи позивачки, що присуджених судом аліментів не вистачає на належне матеріальне забезпечення дитини є безпідставними, оскільки такий розмір наближений до десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, а позивачка, в свою чергу, не довела, що розмір аліментів, які відповідач сплачує в даний момент (близько 12 500грн на місяць) є недостатнім для утримання дитини.

У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 - адвокат Чучковська А.В. просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково: стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на малолітню ОСОБА_5 в розмірі 6/100 частин від його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 24 серпня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття, врахувавши грошові кошти, сплачені відповідачем на користь позивачки за період з серпня 2023 року по час ухвалення рішення суду у цій справі.

Представник відповідача посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, та недоведеність обставин, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків суду, викладених у рішенні, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Представник відповідача зазначає, що суд без жодних доказів дійшов висновку про те, що необхідними та достатніми аліментами для здорової дитини 9-ти річного віку є сума в абсолютних цифрах наближена до десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, а висновок суду про те, що дитина навчається у приватній школі з вартістю навчання 12 400грн (без вартості харчування) ґрунтується виключно на відомостях, зазначених у відповіді на відзив та не підтверджується доказами.

Крім цього представник відповідача вважає, що запропонований відповідачем розмір аліментів - 6/100 частин його доходу, що становить 11 221,94грн, є достатнім для утримання дитини, проте суд першої інстанції відхилив доводи відповідача, посилаючись виключно на вартість навчання дитини у приватній школі. Водночас розмір аліментів, присуджений судом першої інстанції є необґрунтованим та завищеним.

Представник відповідача зазначає, що суд першої інстанції, хоч і визначив паритетний обов`язок обох батьків утримувати неповнолітню дитину, однак пославшись на максимальний розмір аліментів, передбачений у наказному провадженні, фактично поклав обов`язок по утриманню дитини виключно на відповідача, проігнорувавши наявність у матері тотожного обов`язку по утриманню дитини.

Крім цього представник відповідача стверджує, що суд першої інстанції зробив необґрунтований висновок про те, що відповідач самостійно визначив розмір грошового утримання - 25 000грн, які він щомісяця переказував позивачці, оскільки цю суму сторони погодили спільно, і вона їх обох влаштовувала.

Також представник відповідача посилається на те, що відповідач має на утриманні непрацездатну хвору матір, якій окрім нього немає кому допомогти фізично та матеріально.

У відзиві на апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Чучковської

А.В. позивачка ОСОБА_1 просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, рішення в частині визначення розміру аліментів скасувати та ухвалити нове судове рішення в цій частині, визначивши розмір аліментів вказаний у позовній заяві.

Позивачка зазначає, що матір відповідача, хоч і є пенсіонеркою, проте матеріально забезпечена, отримує достатню пенсію, отримала спадщину та має ще одного сина - ОСОБА_6 , який отримує військову пенсію та може приймати участь в утриманні матері.

Також позивачка вважає, що матеріальне становище відповідача дозволяє йому сплачувати аліменти не лише в тому розмірі, що встановлений судом першої інстанції, а й у вищому.

Позивачка стверджує, що доводи представника відповідача стосовно того, що дитина відстає у навчанні в приватній школі не відповідають дійсності, а після повернення до Києва дитина з радістю повернулась у свою школу та не бажає переходити в іншу, державну, а відповідач у свою чергу не враховує інтереси дитини, безпідставно посилаючись на відсутність фінансової можливості оплачувати вартість навчання у цій школі.

Також позивачка зазначає, що вона не погоджувала з відповідачем розмір аліментів у 25 000грн, однак у 2022 році відповідач повідомив їй, що його доходи не перевищують 67 000грн на місяць і він не може виплачувати більше названої суми, однак в ході судового розгляду було встановлено, що дійсні доходи ОСОБА_2 становлять 187 460грн на місяць.

Позивачка зазначає, що твердження відповідача про те, що він наразі сплачує аліменти у розмірі 12 450грн, яких вистачає для утримання дитини, не відповідає дійсності, оскільки вона постійно отримує матеріальну підтримку від своїх батьків, а під час перебування в Грузії була вимушена шукати тимчасовий підробіток через брак коштів.

Крім цього позивачка стверджує, що відповідач не виконав взятих на себе обов`язків по оплаті комунальних платежів у квартирі, де вони разом проживали, а тому після повернення до України, вона була змушена погашати заборгованість за комунальні послуги на суму більш як 20 000грн.

Позивачка також не погоджується із доводами представника відповідача, що вона не приймає участі в утриманні дитини, оскільки, враховуючи постійні та довготривалі відрядження відповідача, саме вона займалась вихованням дитини та вирішенням усіх побутових проблем, залишивши свою роботу.

Разом з тим позивачка погоджується з доводами апеляційної скарги стосовно недоцільності визначення судом у позовному провадженні максимального розміру аліментів, оскільки відповідач має змогу сплачувати аліменти у розмірі, більшому, ніж десять прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку.

Згідно ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційних скарг та відзивів на них, вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що сторони є батьками ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та перебувають у зареєстрованому шлюбі з 1 листопада 2003 року.

Під час судового розгляду сторони не заперечували, що проживають окремо, у суді перебуває позов про розірвання шлюбу, а дитина проживає разом з матір`ю.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що середньомісячний дохід відповідача становить 187 032,30грн, тому розмір аліментів у розмірі, визначеному позивачкою, є завищеним та необґрунтованим, значно перевищує прожитковий мінімум для дитини відповідного віку.

Визначаючи розмір аліментів, суд першої інстанції врахував, що дитина навчається

у приватній школі, що відповідач щомісячно сплачував на дитину 25 000грн, тому зменшення розміру аліментів не буде відповідати інтересам дитини та призведе до погіршення її матеріального забезпечення, а відповідач спроможний сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, так як вони відповідають обставинам справи, наданим сторонами доказам та ґрунтуються на нормах матеріального права.

Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Частинами першою та другою статті 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу).

Згідно з частиною другою статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За положеннями частин 1, 3 статті 181 СК Україниспособи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Оскільки сторони добровільно не домовилися про утримання дочки, то кошти на її утримання (аліменти) присуджує суд.

Судом встановлено, що дитина проживає разом з матір`ю, тому саме вона обирає спосіб виплати аліментів.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Відповідно до частини першої статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідачем суду надані докази свого доходу, згідно яких його середньомісячний дохід на час розгляду спору судом становить 187 032,30грн.

Також відповідачем суду надані докази перерахування на утримання дочки щомісячно з лютого 2023 року по серпень 2023 року по 25 000грн.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивачка просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на дочку в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно.

Враховуючи щомісячний дохід відповідача, розмір аліментів у визначеному позивачкою розмірі буде становити 46 758грн щомісячно.

Позивачкою суду не надано доказів, що щомісячні витрати на дитину потребують стягнення аліментів у зазначеному нею розмірі, тому суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що такий розмір є необґрунтованим та завищеним.

Доводи апеляційної скарги позивачки зазначені висновки суду першої інстанції не спростовують.

Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що визначений судом першої інстанції розмір щомісячних аліментів відповідає матеріальній можливості відповідача надавати належну матеріальну допомогу на утримання дитини.

Доводи апеляційної скарги представника відповідача - адвоката Чучковської А.В., що визначений судом розмір щомісячних аліментних платежів є завищеним, колегія суддів вважає безпідставними, так як матеріали справи містять докази сплати щомісячно відповідачем аліментів у розмірі 25 000грн, тому підстав для зменшення матеріального утримання дитини колегія суддів не встановила.

Посилання у апеляційній скарзі представника відповідача - адвоката Чучковської А.В. на необхідність врахування тієї обставини, що на утриманні відповідача також перебуває його непрацездатна матір, колегія суддів вважає безпідставним, враховуючи щомісячний дохід відповідача та відсутність доказівна підтвердження розміру витрат, які несе відповідач на утримання своєї непрацездатної матері.

Доводи апеляційної скарги представника відповідача - адвоката Чучковської А.В., що суду не надано доказів розміру оплати навчання дочки сторін у приватній школі, є обґрунтованими. Разом з цим, під час судового розгляду сторони не заперечували, що їх дочка навчається у приватній школі, позивачкою був зазначений розмір щомісячної оплати за навчання, який відповідачем спростований не був.

Також колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що питання зміни школи, де навчається дитина сторін, має бути вирішено із прийняттям до уваги побажань самої дитини, з метою забезпечення її гармонічного розвитку, без прив`язки до її академічної успішності.

Колегія суддів погоджується із доводами представника відповідача - адвоката Чучковської А.В.про наявність в обох батьків обов`язку по утриманню їх дитини, однак приймає до уваги той факт, що позивачка разом з дитиною була вимушена виїхати за межі України у зв`язку із оголошення на території України воєнного стану, а відтак не мала можливості працевлаштуватися, а відповідач має достатні доходи сплачувати аліменти, які б у повній мірі забезпечили той рівень життя для його доньки, який вона мала під час їх спільного проживання, що буде відповідати принципу забезпечення найкращих інтересів дитини, невід`ємною складовою якого є належний рівень матеріального забезпечення.

Доводи ОСОБА_1 , що частка стягнення є незмінною, а дохід відповідача може змінитися, є необґрунтованими, оскільки відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача

аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Твердження представника відповідача - адвоката Чучковської А.В. про порушення судом вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України при визначенні розміру судового збору, який підлягав стягненню з відповідача, колегія суддів вважає безпідставними.

Відповідно до частини 6 статті 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Частиною 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» визначено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів.

Отже, позивачка при зверненні до суду з даним позовом була звільнена від сплати судового збору.

Частина 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» визначає, що ставка судового збору за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 176 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про стягнення аліментів - сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців.

Згідно частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи розмір задоволених позовних вимог, суд першої інстанції правильно розрахував розмір судового збору, який підлягає стягненню з відповідача у прибуток держави.

Вимоги апеляційної скарги представника відповідача про зарахування сплачених відповідачем аліментів за період з серпня 2023 року до день ухвалення судового рішення, не віднесені до компетенції апеляційного суду.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції повно встановив обставини справи, оцінив надані докази, правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушення норм процесуального права, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду та задоволення апеляційних скарг.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

апеляційні скарги ОСОБА_1 та представника ОСОБА_2 - адвоката Чучковської Анни Вячеславівни залишити без задоволення, рішення Дарницького районного суду міста Києва від 6 жовтня 2023 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, зазначених у п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.І. Ящук