У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 травня 2024 року суддя Солом`янського районного суду м. Києва Букіна О.М., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОЕКТНО-ВИШУКУВАЛЬНЕ ПІДПРИЄМСТВО «ПРОЕКТ» про захист прав споживача та відшкодування шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

29.04.2024 до Солом`янського районного суду м. Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОЕКТНО-ВИШУКУВАЛЬНЕ ПІДПРИЄМСТВО «ПРОЕКТ» про захист прав споживача та відшкодування шкоди, у якій позивач просить суд:

стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОЕКТНО-ВИШУКУВАЛЬНЕ ПІДПРИЄМСТВО «ПРОЕКТ» на її користь відшкодування заподіяної шкоди у сумі 88 102,34 грн., з яких 20 000,00 грн. - сума за договором № 40/1 від 02 березня 2012 року про розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, 61 122,61 грн. - інфляційне збільшення, 6 979,73 грн. - пеня в розмірі трьох процентів річних від простроченої суми;

стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОЕКТНО-ВИШУКУВАЛЬНЕ ПІДПРИЄМСТВО «ПРОЕКТ» на її користь суму моральної шкоди у розмірі 81 122,00 грн.4

стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОЕКТНО-ВИШУКУВАЛЬНЕ ПІДПРИЄМСТВО «ПРОЕКТ» на її користь судовий збір у розмірі 1 168,00 грн.

29.04.2024 на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями дану справу було передано до провадження судді Букіної О.М.

03.05.2024 судом отримано відповідь № 576949 від 03.05.2024 з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо відповідача у справі - Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОЕКТНО-ВИШУКУВАЛЬНЕ ПІДПРИЄМСТВО «ПРОЕКТ» ().

Дослідивши матеріали справи, приходжу до висновку, що дана справа не підсудна Солом`янському районному суду м. Києва та справу слід направити для розгляду за підсудністю, з огляду на наступне.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною 1 ст. 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Статтею 125 Конституції України передбачено, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Аналогічні положення закріплені в частині 1статті 17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Територіальна підсудність - це компетенція із розгляду справ однорідними судами залежно від території, на яку поширюється їх юрисдикція.

Основними видами територіальної підсудності є, зокрема загальна, альтернативна та виключна.

Види підсудності передбачають в одних випадках пільги сторонам при виборі суду, в інших - створення найсприятливіших умов для вирішення справи, забезпечення незалежності та неупередженості суду, захист прав заінтересованих осіб.

Загальна територіальна підсудність встановлюється як загальне правило і застосовується у тому випадку, коли вона не змінена або доповнена іншим видом територіальної підсудності.

Згідно з нормами процесуального закону завданням інституту підсудності є розподіл цивільних справ між судами загальної юрисдикції для більш швидкого і правильного розгляду і вирішення справи, найбільш ефективного захисту прав, свобод та інтересів суб`єктів права.

Дотримання судами процесуальних норм інституту підсудності є вимогою ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яке гарантує, що кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У відповідно до вимог частини 2 статті 27 ЦПК України, позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань.

Статтею 28 ЦПК України передбачена підсудність справ за вибором позивача.

Як вбачається із змісту позовної заяви, адреса місцезнаходження відповідача у справі - Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОЕКТНО-ВИШУКУВАЛЬНЕ ПІДПРИЄМСТВО «ПРОЕКТ» (): м. Дніпро, вул. Степана Бандери, буд. 49, що не відноситься до територіальної підсудності Солом`янського районного суду м. Києва.

Адресу позивача ОСОБА_1 зазначено: АДРЕСА_1 .

Вказана адреса відноситься до територіальної підсудності Солом`янського районного суду м. Києва.

Позивач в позові посилається на те, що її відносини регулюються Законом України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до ч. 5 ст. 28 ЦПК України позови про захист прав споживачів можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

Відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками та продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності регулюютьсяЗаконом від «Про захист прав споживачів». Цим Законом установлено права споживачів, а також визначено механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Відповідно дост. 21 Закону України «Про захист прав споживачів», крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цьогоЗаконута пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо: 1) при реалізації продукції будь-яким чином порушується право споживача на свободу вибору продукції; 2) при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення; 3) при наданні послуги, від якої споживач не може відмовитись, а одержати може лише в одного виконавця, виконавець нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами та/або виконавцями, не надають споживачеві однакових гарантій відшкодування шкоди, завданої невиконанням (неналежним виконанням) сторонами умов договору; 4) порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач; 5) будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію; 6) споживачу реалізовано продукцію, яка є небезпечною, неналежної якості, фальсифікованою; 7) ціну продукції визначено неналежним чином; 8) документи, які підтверджують виконання договору, учасником якого є споживач, своєчасно не передано (надано) споживачу.

Системний аналіз положеньЗакону України «Про захист прав споживачів»доводить, що для того, щоб підсудність справи визначалась за ч.5ст.28 ЦПК Українитакий позов повинен містити предмет та обставини, які вказують на порушення прав позивача як споживача послуг. Тобто предмет та підстави позову повинні вказувати на те, що такий позов пов`язаний з порушенням права споживача, з зазначенням такого права та способу захисту відповідно до положень, передбаченихЗаконом України «Про захист прав споживачів».

Із пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1996 р. №5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» вбачається, що позовна заява про захист прав споживача повинна містити відомості, зокрема, про те, яке право споживача, передбачено сааме Законом України «Про захист прав споживача», порушено; коли і в чому це виявилося; про способи захисту, які належить вжити суду.

Позовна заява не містить відомості, з приводу порушення якого права споживача, передбаченого сааме Законом України «Про захист прав споживача», поданий позов, та спосіб захисту відповідно до положень, передбачених Законом України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до ч. 6 ст. 28 ЦПК України позови про відшкодування шкоди, заподіяної майну фізичних або юридичних осіб, можуть пред`являтися також за місцем заподіяння шкоди.

Позов пред`явлений з приводу спору про стягнення суми відшкодування заподіяної шкоди у розмірі 88 102,34 грн., з яких 20 000,00 грн. - сума за договором № 40/1 від 02 березня 2012 року про розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, 61 122,61 грн. - інфляційне збільшення, 6 979,73 грн. - пеня в розмірі трьох процентів річних від простроченої суми, а також відшкодування моральної шкоди, тобто відсутні підстави у яких підсудність справи визначалась за ст. 28 ЦПК України.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 30 ЦПК України визначено, що позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

Виключна підсудність - особливий вид територіальної підсудності, який забороняє застосування інших видів територіальної підсудності (загальної, альтернативної або підсудність пов`язаних між собою вимог). Це пояснюється особливостями справ, на які така підсудність поширюється, і направлено на створення сприятливих умов для розгляду справи й виконання судового рішення.

Вимоги щодо виключної підсудності унеможливлюють застосування інших правил підсудності, крім тих, які встановлені процесуальним законом для відповідної категорії справ.

У постанові від 07 липня 2020 року у справі № 910/10647/18 Велика Палата Верховного Суду сформувала правовий висновок про те, що виключна підсудність застосовується до тих позовів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані із нерухомим майном.

У постанові від 16 лютого 2021 року у справі № 911/2390/18 Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що словосполучення "з приводу нерухомого майна" необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередньо об`єкт спірного матеріального правовідношення. Тому до спорів, предметом яких є стягнення заборгованості, яка виникла внаслідок невиконання зобов`язань за договором, який укладений щодо користування нерухомим майном, поширюються норми про виключну підсудність.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, спір між сторонами виник з приводу невиконання умов договору № 40/1 від 02 березня 2012 року про розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Згідно умов зазначеного договору ТОВ «ПВП «ПРОЕКТ» () є «Виконавцем» та зобов`язувалось підготовити та надати для «Замовника» у відповідні органи виконавчої влади матеріали для отримання дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки у приватну власність (п.п. 1.1.1 Договору), виконати з дотриманням вимог законодавства проектно-вишукувальні роботи по розробці проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення індивідуального садівництва площею 0,10 га в Обухівському районі Київської області (п.п. 1.1.2 Договору), погодити проект у відповідних організаціях ьа установах (п.п. 1.1.3 Догвору).

Підстави, визначені Законом України «Про захист прав споживачів», які дають право особі захистити порушене право споживача, не пов`язані з предметом пред`явленого позову до суду, за таких обставин та з урахуванням вищевикладених доводів, поданий позов підлягає направленню до іншого суду, а саме за правилами виключної підсудності, тобто, за місцезнаходженням земельної ділянки.

Таким чином, враховуючи те, що нерухоме майно, знаходиться за адресою: Обухівських район Київської області, а тому суд приходить до висновку, що за правилами виключної підсудності, встановленими ч. 1 ст. 30 ЦПК України, справа за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОЕКТНО-ВИШУКУВАЛЬНЕ ПІДПРИЄМСТВО «ПРОЕКТ» про захист прав споживача та відшкодування шкоди, не підсудна Солом`янському районному суду м. Києва.

Відповідно до пункту 1 частини 1статті 31 ЦПК України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Згідно Конвенції прозахист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, Закону України «Про виконання рішень, застосування практики Європейського суду з прав людини», інститут підсудності безпосередньо пов`язаний із забезпеченням права на справедливий судовий розгляд, який закріплений у п. 1 ст. 6 Конвенції, оскільки, за його допомогою визначається «належний суд», тобто суд, уповноважений розглядати конкретну справу.

Слід також зауважити, що в силу ст. 378 ЦПК України, якщо рішення прийнято судом з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності), судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю.

Відтак, враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що справу необхідно передати на розгляд за виключною підсудністю до Обухівського районного суду Київської області (адреса: 08701, Київська область, м. Обухів, вулиця Київська, 20).

Керуючись ст.ст. 27, 28, 30, 31, 32, 260, 353-354 ЦПК України, суддя, -

У Х В А Л И В:

Справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОЕКТНО-ВИШУКУВАЛЬНЕ ПІДПРИЄМСТВО «ПРОЕКТ» про захист прав споживача та відшкодування шкоди, - передати на розгляд за підсудністю до Обухівського районного суду Київської області (адреса: 08701, Київська область, м. Обухів, вулиця Київська, 20).

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Букіна О.М.