Справа № 346/5930/23
Провадження № 22-ц/4808/369/24
Головуючий у 1 інстанції Васильковський В. В.
Суддя-доповідач Пнівчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Пнівчук О.В.,

суддів: Бойчука І.В., Томин О.О.

з участю секретаря Кузнєцова В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Оліградський Мирослав Васильович, та ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Атаманюк Володимир Михайлович, на рішення Коломийського міськрайонного суду від 03 січня 2024 року, у складі судді Васильковського В.В., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів та додаткових витрат на утримання малолітньої дитини,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2023 року представник позивачки ОСОБА_2 адвокат Атаманюк В.М. звернувся до суду з позовомдо ОСОБА_1 про стягнення аліментів та додаткових витрат на утримання малолітньої дитини.

В обґрунтування позову посилається на те, що 19 жовтня 2002 року ОСОБА_2 зареєструвала шлюб із ОСОБА_1 . В шлюбі в них народилося двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є повнолітнім, та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який на даний час проживає з позивачкою та перебуває на її утриманні.

17 листопада 2022 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано. З часу фактичного розірвання їхніх стосунків кошти на утримання малолітньої дитини відповідач практично не надає. Будь-якої ініціативи щодо самостійного матеріального утримання сина відповідач не проявляє, та не цікавиться даним питанням.

Позивачка зазначала, що забезпечує дитину одягом та взуттям, шкільним приладдям, продуктами харчування, предметами першої потреби. Після стрімкого росту цін все перелічене вимагає значних матеріальних витрат, і участь відповідача у їх забезпеченні є його обов`язком. На даний час позивачка ніде не працює, оскільки перебуває у декретній відпустці. Вважає, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання свого сина.

Одночасно позивачка ОСОБА_2 просила стягнути додаткові витрати на утримання малолітньої дитини ОСОБА_4 , який відвідує Коломийську приватну гімназію «Католицьку школу святого Папи Івана Павла ІІ». Витрати на навчання становлять 5000 грн у місяць. Також позивачка оплачує за харчування сина 80 грн на день. Загальна сума за освітні послуги з 01.09.2023 по 30.06.2024 становить 50000 грн. Таким чином, половина витрат на дитину становить 25000 грн, які потрібно сплатити за навчальний рік 2023-2024 роки.

Просила стягувати аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у твердій грошовій сумі 9000 грн щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття та додаткові витрати на утримання спільного сина у розмірі 25000 грн та судові витрати.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 03 січня 2024 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 9000 грн щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Стягнення аліментів розпочато з часу звернення до суду, з 16.10.2023 року.

Допущено негайне виконання рішення в частині одного щомісячного платежу аліментів.

В задоволенні решти позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу у розмірі 2000 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ОСОБА_1 адвокат Оліградський М.В. подав апеляційну скаргу.

Вважає, що ордер серії АТ № 1049717 від 12.10.2023 виданий адвокатом Атаманюк В. в порушення ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», без укладення між адвокатом та клієнтом договору про надання професійної правничої допомоги. Договір доручення на ведення справ в державних органах, органах місцевого самоврядування та судових органах від 20.09.2023, наданий адвокатом Атаманюком В.М., не є Договором про надання професійної правничої допомоги у розумінні ч. 1 ст. 26 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» та ст. 14 Правил адвокатської етики.

Відповідно позовну заяву у справі від імені позивачки ОСОБА_2 , підписано та подано особою - адвокатом Антонюком В.М., який не має повноважень щодо підписання та подачі даного позову від імені та в інтересах ОСОБА_2 , а також не має повноважень на ведення справив в суді.

Апелянт вважає, що судом першої інстанції допущено порушення ст.ст. 181, 182 СК України.

Дитині, ОСОБА_5 , шість з половиною років, він живе в гарних умовах, навчається в кращій початковій школі, здоровий, забезпечений всім необхідним для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку і це завдяки відповідачу.

Зазначає, що відповідач у спосіб визначений ст. 181 СК України за домовленістю з позивачкою бере участь в утриманні сина в натуральній формі, а саме кожного дня возить та привозить з школи, перед початком навчального року особисто купив дитині рюкзак, ручки, зошити, три пари взуття (спортивне, змінне, класичне), спортивний костюм, верхній одяг. Відповідач бере сина на три чотири дні (вихідні/ свята), два рази на місяць до себе і забезпечує його всім необхідним. Минулого року оплатив повну (річну) вартість відвідування сином садка. Решту витрат пов`язаних з утриманням сина, відповідач несе добровільно та особисто забезпечує його всім необхідним.

В період перебування відповідача з позивачем в шлюбі за спільні кошти подружжя, відповідачем ОСОБА_1 було придбано та зареєстровано на старшого сина ОСОБА_3 , двох кімнатну квартиру загальною площею 63 кв.м, що за адресою АДРЕСА_1 . У квартирі за спільні кошти подружжя було зроблено ремонт, та придбано все необхідне для проживання.

Після розірвання шлюбу ОСОБА_2 залишилася проживати у вказаній квартирі разом із сином ОСОБА_6 , іншим чоловіком та їх спільною дитиною.

Зважаючи на той факт, що відповідач бере участь в матеріальному утриманні сина і в добровільному порядку забезпечує всім необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, вважає за можливе сплачувати аліменти в розмірі 5000 грн щомісячно, такий розмір аліментів є необхідним та достатнім розміром аліментів для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Відповідач вважає, що позивачем не доведено наявність у відповідача витрат, що перевищують його заробіток (дохід). Крім того визначаючи розмір аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 9000 грн щомісячно, суд першої інстанції не врахував, що відомості про джерела/суми нарахованого доходу відповідача та податкова декларація не відображають чистий дохід відповідача від підприємницької діяльності.

Так, відповідач ОСОБА_1 будучи співзасновником ТОВ «Приват-Енерго не отримує та не отримував девідендів та/або доходів від діяльності товариства, від початку заснування компанії, що підтверджується довідкою від 02.01.2024.

ОСОБА_1 зареєстрований, як фізична особа підприємець відповідно будучи платником єдиного податку третьої групи, який не є платником податку на додану вартість, сплачує ставку єдиний податок у розмірі 5 % від обсягу виручки та окремо ЄСВ сплаченого у звітному періоді. Таким чином, дохід від здійснення підприємницької діяльності не є його прибутком.

Крім того зазначає, що у відповідача станом на 06.11.2023 є невиконані боргові зобов`язання по борговій розписці на суму 20 тисяч доларів США, пов`язані саме із створенням необхідних умов та забезпеченням гармонійного розвитку дитини. Згідно кредитного договору від 08.08.2023 відповідач має кретині зобов`язання перед АТ КБ Приватбанк на суму 1 780 000 грн, що були отримані для забезпечення потреб господарської діяльності фізичної особи підприємця ОСОБА_1 .

Просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів та додаткових витрат на утримання малолітньої дитини - залишити без розгляду та/або позов задовольнити частково та стягувати аліменти в розмірі 5000 грн.

Представник ОСОБА_2 адвокат Атаманюк В.М. подав апеляційну скаргу на рішення суду в частині відмови в задоволенні позову про стягнення додаткових витрат на утримання дитини. Вважає рішення суду в цій частині незаконним та необґрунтованим.

Зазначає, що малолітній син ОСОБА_6 відвідує Коломийську приватну гімназію «Католицьку школу святого Папи Івана Павла ІІ». Згідно з договором про надання освітніх послуг, витрати на навчання становлять 5000 грн за кожен місяць. Загальна сума за освітні послуги з 01.09.2023 по 30.06.2024 становить 50000 грн. Таким чином, половина витрат на дитину становить 25000 грн, які потрібно сплатити за навчальний рік 2023-2024 роки. Дані витрати справедливо розділити, оскільки позивачка та відповідач мають рівні права та обов`язки щодо утримання дитини.

Крім того, позивачка додатково оплачує за харчування сина 80 грн на день. Однак вказані кошти вона не враховувала в додаткові витрати і не просила стягувати їх з відповідача.

Вважає, що позивачка не має фінансової можливості самостійно сплачувати 50000 грн на рік за навчання сина, а також додатково сплачувати додаткові кошти на харчування сина.

Зазначає, що рішення стосовно навчання малолітнього сина сторін було прийнято спільно, і відповідач жодним чином не заперечував щодо навчання сина у платній школі. Позивачкою доведено обставини необхідності здійснення додаткових витрат на дитину.

Просить скасувати рішення та прийняти нове рішення, яким вимоги, викладені у позовній заяві задовольнити у повному обсязі.

Представник ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_2 .. З апеляційною скаргою не погоджується, оскільки вона є безпідставною, необґрунтованою, доводи позивачки будуються на припущеннях та нічим не підтвердженні, обставини, викладені в ній, не відповідають дійсності, а самі вимоги є такими, що не підлягають задоволенню.

Якщо стягнення аліментних зобов`язань викликане необхідністю дитини у вихованні, освіті, харчуванні, одязі та забезпеченні елементарних умов життя і враховуються при визначенні розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача, то додаткові витрати заявляються саме у зв`язку з хронічними або разовими проблемами зі здоров`ям дитини, або у разі обставин, які пов`язані з розвитком здібностей дитини.

Позивачка, заявляючи вимогу про стягнення додаткових витрат, належно не обґрунтувала їх та не надала беззаперечних доказів на їх підтвердження, відповідно судом першої інстанції законно відмовлено у задоволенні позову в цій частині.

Просить апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Атаманюк В.М., залишити без задоволення. Рішення суду від скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , про стягнення аліментів та додаткових витрат на утримання малолітньої дитини - залишити без розгляду та/або позов задовольнити частково та стягувати аліменти в розмірі 5000 грн.

Представник апелянтки ОСОБА_7 просив здійснювати розгляд справи без його присутності та без присутності ОСОБА_2 .

У засіданні апеляційного суду апелянт ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_8 підтримали доводи поданої апеляційної скарги та заперечили вимоги апеляційної скарги ОСОБА_2 .

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_8 , перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, суд приходить до висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Судове рішення ухвалене судом першої інстанції відповідає вищезазначеним вимогам.

Задовольняючи позов про стягнення аліментів суд першої інстанції виходячи з принципів розумності та справедливості, оцінивши матеріальне становище сторін по справі, ухвалив стягувати з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання малолітнього сина в розмірі 9000 грн щомісячно.

Відмовляючи у задоволенні вимоги про стягнення додаткових витрат у розмірі 25 000 грн на оплату навчання дитини в Коломийській приватній гімназії «Католицька школа святого Папи Івана Павла ІІ» не викликані особливими обставинами в розумінні ст. 185 СК України.

З таким висновком суду колегія суддів погоджується з огляду на наступне.

Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Коломийського міськрайонного суду від 17.11.2022 розірвано.

Сторони є батьками неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Встановлено, що ОСОБА_4 , згідно договору №13 про надання освітніх послуг від 11.04.2023 року, навчається в Коломийській приватній гімназії «Католицька школа святого Папи Івана Павла ІІ», фіксована вартість освітніх послуг становить 5000 грн за один календарний місяць.

Відповідно до платіжної інструкції 0.0..1 позивачка здійснила оплату за вересень 2023 року, за учня 1-го класу ОСОБА_4 в розмірі 5000 грн.

Згідно відповіді ГУ ДПС в Івано-Франківській області, ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем та співвласником ТОВ «Приват-Енерго».

Положеннями статті 27 Конвенції ООН про права дитини визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового та духовного розвитку. Сюди входить належне харчування, житло, одяг. Батьки несуть відповідальність за забезпечення належного життєвого рівня дитини. Держава має вживати необхідних заходів щодо надання допомоги батькам у здійсненні цього права.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (частина друга статті 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема статтею 180 СК України на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття.

Відповідно до положень статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

За змістом статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Частиною першою статті 184 СК України визначено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сум.

У пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Зазначені обставини повною мірою були враховані судом першої інстанції.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Оцінюючи докази в їх сукупності та вирішуючи питання щодо спроможності відповідача надавати матеріальну допомогу на утримання неповнолітнього сина, суд першої інстанцій не встановив наявності обставин, які б перешкоджали ОСОБА_1 у виконанні його батьківських обов`язків, та врахував стан здоров`я та матеріальне становище відповідача.

Суд першої інстанції обґрунтовано не прийняв до уваги заперечення відповідача, що він за домовленістю з позивачкою бере участь в утриманні сина, оскільки договір між батьками про сплату аліментів на дитину відповідно до ст. 189 СК України укладений не був та розмір коштів, які відповідач добровільно сплачував на утримання дитини сторонами не погоджений.

Посилання апелянта на те, що позивачем не доведено наявність у відповідача витрат, що перевищують його заробіток (дохід), а також що відомості про джерела/суми нарахованого доходу відповідача та податкова декларація не відображають чистий дохід відповідача від підприємницької діяльності не заслуговують на увагу, оскільки апелянт заперечуючи спроможність сплачувати аліменти у розмірі 9000 грн в місць на утримання малолітнього сина, з урахуванням наявних в матеріалах справи відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела нарахованого доходу ОСОБА_1 та Податкової декларації платника єдиного податку третьої групи за три квартали 2023 року, згідно яких сума доходу за податковий (звітний) період становить 2953716,9 грн не представив суду доказів щодо отримуваного ним чистого доходу ні в суді першої інстанції, ні в засіданні апеляційного суду.

Не заслуговують на увагу посилання апелянта на те, що позовну заяву у справі від імені позивачки ОСОБА_2 , підписано та подано особою - адвокатом Антонюком В.М., який не має повноважень щодо підписання та подачі даного позову від імені та в інтересах ОСОБА_2 , оскільки згідно Договору доручення на ведення справи в державних органах, органах місцевого самоврядування, слідчих та судових органах відповідно до якого ОСОБА_2 уповноважила адвоката Атаманюка В.М. вести від її імені справи в усіх судових інстанціях, з усіма процесуальними правами, які законом надано позивачу, в тому числі з правом пред`явлення позову. Повноваження на ведення в справи в суді підтверджено ордером № 1049717 від 12.10.2023 (а.с.18), а отже доводи апелянта про те, що адвокат Атаманюк В.М. не мав повноважень на підписання позовної заяви є необґрунтованими.

Що стосується доводів апелянтки ОСОБА_2 про необґрунтованість рішення суду в частині відмови в задоволенні її вимог про стягнення додаткових витрат на утримання малолітньої дитини, то суд першої інстанції правильно зазначив про те, що відповідно до положень ст. 185 СК України, батьки зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо), однак витрати на оплату навчання дитини в Коломийській приватній гімназії «Католицька школа святого Папи Івана Павла ІІ» не викликані особливими обставинами в розумінні ст. 185 СК України.

З огляду на зазначене, підстави для скасування рішення суду з наведених апелянтами підстав відсутні.

Інші доводи апеляційних скарг не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновки суду першої інстанції, та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381- 384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Оліградський Мирослав Васильович, та ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Атаманюк Володимир Михайлович, залишити без задоволення, а рішення Коломийського міськрайонного суду від 03 січня 2024 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 29 лютого 2024 року.

Головуюча О.В. Пнівчук

Судді: І.В. Бойчук

О.О. Томин