Провадження №2/523/2369/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

/заочне/

"27" лютого 2024 р. м.Одеса

Суворовський районний суд міста Одеси, в складі:

головуючого судді - Малиновського О.М.

за участю секретаря - Славинського А.Ю.

представника позивачки - адвоката Левіта В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду № 15, в м. Одеса, в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_1 , за участю третьої особи без самостійних вимог Органу опіки та піклування Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом в якому, посилаючись на п.2 ч.1 ст.164 СК України, просить позбавити батьківських прав ОСОБА_1 відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач ОСОБА_1 з часу припинення спільного проживання, а саме з 2014р. не займається вихованням дочки матеріально не допомагає, не турбується про неї, свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по утриманню та вихованню. Дочка постійно проживають разом з позивакою, перебуває на повному її утриманні. З 2016р. позивачка почала проживати з ОСОБА_3 з яким у 2019 році уклала шлюб та від якого народилися двоє дітей. При цьому позивачка стверджує, що її дочка, ОСОБА_4 вважає ОСОБА_3 своїм батьком, який фактично приймає участь у її вихованні. Вважає, що позбавлення батьківських прав буде відповідати інтересам її дочки. Наведені обставини стали підставою для звернення до суду.

Ухвалою суду від 08.07.2023р. провадження у справі було відкрито та призначений розгляд справи в загальному позовну провадженні. Було зобов`язано орган опіки та піклування надати суду висновок на розв`язання спору.

31.01.2024р. до суду надійшов висновок органу опіки та піклування Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради.

Ухвалою суду від 31.01.2024р. підготовче судове засідання було закрито та призначений розгляд справи за участю сторін.

Позивач ОСОБА_1 та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просять задовольнити у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_1 , будучи обізнаний про розгляд справи про позбавлення його батьківських прав, в призначені судові засідання не з`явився без поважних не те причин. Про час та місце розгляду справи направлялись повідомлення належним чином. Згідно поштового повідомлення, адресат за місцем своєї реєстрації не отримує судові виклик,и що вказує на вручення судової повістки належним чином (п.4 ч.8 ст.128 ЦПК). Крім того, відповідача було сповіщено про час та місце розгляду справи шляхом направлення СМС-повідомлення на наявний у справі номер мобільного телефону.

Орган опіки та піклування не забезпечив участі свого представника у судовому засіданні. Про час та місце розгляду справи були сповіщені належним чином.

За згодою позивачки та її представника, в зв`язку з неявкою у судове засідання відповідача, ненадання відзиву на позовну заяву, розгляд справи проведений в заочному порядку на підставі наявних у справі доказів.

Суд, заслухавши позивача, допитавши свідків, дослідивши письмові доказі по справі, прийшов до наступного висновку.

Судом встановлені наступні факти та відповідні до них правовідносини.

З матеріалів справи убачається, що 26.08.2011р. ОСОБА_1 та ОСОБА_5 уклали шлюб.

Від шлюбу у подружжя народилась дочка, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 11.05.2017р. у справі №523/3706/17 шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 був розірваний. Крім того, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_2 були стягнуті аліменти у розмірі 2000,00грн., щомісячно, до повноліття дитини.

Згідно представленого розрахунку заборгованості по аліментам, ОСОБА_8 станом на 28.02.2023р. має заборгованість перед ОСОБА_7 на суму 139 741,73грн.

Позивачка вказує, що вона припинила спільне проживання та ведення спільного господарство з ОСОБА_1 з 2014р. та з того часу разом з дочкою почали проживати окремо один від одного.

Також, за твердженням ОСОБА_1 , відповідач з часу припинення шлюбних відносин (2014р.) жодного разу не цікавився дочкою, не намагався з нею спілкуватися, матеріально не допомагав.

У 2019р. ОСОБА_1 уклала шлюб з ОСОБА_3 . Від спільного проживання у них народились діти: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

З характеристик від 25.08.2023р. з місця навчання ОСОБА_11 убачається, що дівчинка є ученицею 6-Б класу Одеського ліцею «Міхайловський», навчається з першого класу. Характеризується позитивно. Її вихованням займається її мати ОСОБА_12 . На теперішній час ОСОБА_4 та ОСОБА_3 сприймають один одного як сім`ю.

Відповідно до висновку органу опіки та піклування Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради від 18.12.2023р. № 3718/01-20, орган опіки вважає доцільно позбавити батьківських прав ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 відносно його малолітньої дочки, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_13 , який є знайомим ОСОБА_1 , показав, що ОСОБА_14 не бачив жодного разу у процесі виховання та спілкування із його дочкою ОСОБА_15 . Свідок вказав, що йому достовірно відомо, що вихованням ОСОБА_16 займається її мати, ОСОБА_17 та її чоловік, ОСОБА_3 .

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_3 зазначив, що у 2016р. він познайомився з ОСОБА_1 та з того часу вони почали спільно проживати однією сім`єю та у 2019р. у вони зареєстрували шлюб. Від спільного проживання у них народилися двоє дітей. З 2016р. він разом з ОСОБА_7 займаються вихованням ОСОБА_2 , яку він вважає своєю дочкою, та згодом бажає її усиновити. Батька ОСОБА_16 - ОСОБА_18 жодного разу не бачив.

Опитана у судовому засіданні малолітня ОСОБА_4 зазначила, що свого батька ОСОБА_18 вона не пам`ятає. Жодного разу його не бачила. Її вихованням займається мати, ОСОБА_19 та ОСОБА_3 , якого вона вважає своїм батьком. На думку ОСОБА_16 позбавлення батьківських прав ОСОБА_18 відносно неї буде відповідати її інтересам.

В даній ситуації суд звертає увагу, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) (пункт 47 рішення Європейського Суду з прав людини (далі Європейський Суд) у справі «Савіни проти України», пункт 49 рішення у справі «Хант проти України»).

Тобто, в даному випадку вирішення питання про позбавлення відповідача батьківських прав охоплюється статтею 8 Конвенції і є втручанням у його право на повагу до свого сімейного життя, яке в свою чергу не є абсолютним.

Крім того, відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права.

В силу статті 9 Конституції України Конвенція є частиною національного законодавства і закріплює мінімальні гарантії в галузі прав людини, які можуть бути розширені в національному законодавстві, яке в свою чергу в силу взятих на себе Україною зобов`язань не може суперечити положенням Конвенції (стаття 19 Закону України «Про міжнародні договори» від 29 червня 2004 року № 1906-ІV, стаття 27 Віденської конвенції про право міжнародних договорів).

Враховуючи особливості правовідносин, що склались між сторонами суд вважає за необхідне з однієї сторони розглянути правомірність втручання в право відповідача на повагу до сімейного життя, що гарантовано статтею 8 Конвенції.

З іншої сторони обов`язковому дослідженню підлягає питання щодо забезпечення прав малолітньої дитини не розлучатися з батьком і врахування при цьому якнайкращих інтересів дитини (статті 1, 9 Конвенції про права дитини).

Отже, статтею 8 Конвенції гарантовано кожному право на повагу до свого сімейного життя.

Втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції, якщо воно здійснене «згіно із законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є необхідним у демократичному суспільстві для забезпечення цих цілей (пункт 50 рішення Європейського Суду у справі «Хант проти України»).

Досліджуючи питання чи «передбачено втручання у право відповідача законом» суд враховує, що процедура, підстави та правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачені нормами СК (статті 164-167).

Зокрема, відповідно до п.2 ч.1 статті 164 СК батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тому, для суду є беззаперечним те, що втручання у право відповідача має законні підстави, які є чинними протягом періоду, який розглядається.

Щодо відповідності втручання цілям передбаченим в пункті 2 статті 8 Конвенції то слід зазначити, що право відповідача «цілям», про які йдеться в пункті 2 статті 8 Конвенції (інтереси національної та громадської безпеки; економічний добробут країни; запобігання заворушенням чи злочинам; захист здоров`я чи моралі, захист прав і свобод інших осіб) суд знаходить, що таке втручання спрямоване на захист «прав і свобод» дитини ОСОБА_20 , і відповідно воно має законну мету у значенні пункту 2 статті 8.

Визначаючи, чи був захід по втручанню у права відповідача, «необхідним в демократичному суспільстві» суд, беручи до уваги справу в цілому, буде розглядати підстави, наведені для виправдання застосованого заходу, на предмет їх відповідності та обґрунтованості відповідно до пункту 2 статті 8 Конвенції. Беззаперечно, що аналіз того, що має найкраще задовольняти інтереси дитини, є дуже важливим у таких справах (пункт 53 згадуваного вище рішення у справі «Хант проти України).

Так, відповідачу, як батьку малолітньої дочки в провину ставиться ухилення від виконання своїх обов`язків по її вихованню, що є правовою підставою для позбавлення батьківських прав (п.2 ч.1 ст.164 СК).

Дане поняття є «оціночним» і підлягає дослідженню в кожному конкретному випадку з урахуванням цілої сукупності чинників і факторів.

Зокрема, відповідно до роз`яснень, викладених в пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

На думку суду врахування обставин, які підпадають під визначення дій особи, як «ухилення від виконання батьківських обов`язків» не вичерпуються наведеним вище переліком і підлягають розширеному тлумаченню залежно від особливостей кожної конкретної ситуації.

Згідно до обставин даної справи суд підкреслює, що матеріалами справи підтверджується, що відповідач з часу припинення шлюбних відносин з ОСОБА_7 не приймає участі у виховному процесі своєї дочки, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, не намагається спілкуватися, у тому числі й за допомогою телефонного зв`язку тощо. Тобто, ОСОБА_8 фактично самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків. При цьому, на підтвердження факту відсутності будь-якої комунікації між дитиною та батьком є посилання самої дитини, що вона взагалі не пам`ятає як виглядає ОСОБА_8 , оскільки бачила його останній раз коли їй було 2-3 роки.

Наведене в своїй сукупності на думку суду свідчить про ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків. Фактично, відповідач виховання дочки поклав на мати дитини, ОСОБА_21 та її теперішнього чоловіка ОСОБА_3 .

При цьому, в даній конкретній ситуації судом враховується, що з іншої сторони держава має позитивний обов`язок вживати виважених і послідовних заходів зі сприяння возз`єднанню дітей зі своїми біологічними батьками, дбаючи при досягненні цієї мети про надання їм можливості підтримувати регулярні контакти між собою та якщо це можливо, не допускаючи розлучення (пункт 52 згаданого вище рішення Європейського Суду у справі «Савіни проти України»).

Але реалізація таких обов`язків держави також вимагає від відповідача активних дій, які б свідчили про його бажання скористатись такою допомогою держави. Проте, в даній справі відповідач жодного разу не звернувся до уповноважених органів держави з метою захисту прав своєї дочки, сприянні йому будь-яким чином реалізувати свої батьківські обов`язки. З`явившись один раз у судове засідання та отримавши копію позовної заяви з доданими до неї матеріалами, відповідач не з`явився у всі наступні судові засідання жодного разу. Тобто, відповідач фактично самоусунився від свого обов`язку по вихованню дочки.

При цьому суд звертає увагу, що взаємовідносини між дочкою ОСОБА_16 та батьком склались таким чином, що дочка останні дев`ять років проживає разом з матір`ю, а тому в даній ситуації судом будуть враховані «інтереси дитини» в широкому розумінні на поняття сім`ї (стаття 5 Конвенції про права дитини).

Зокрема, в даному випадку позбавлення батьківських прав не призведе до відібрання дитини у батька, оскільки він з нею не проживає протягом тривалого часу, так само даний захід не виключає можливість побачення батька зі своєю дочкою.

Тобто, позбавлення батьківських прав відповідача фактично не змінить тривалу існуючу ситуацію між батьком та дочкою.

Окремо суд наголошує, що застосовуваний захід не є виключно безстроковим і відповідач має право у випадку зміни поведінки на поновлення батьківських прав в порядку передбаченому СК (стаття 169).

Отже, зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, суд розцінює як ухилення від виховання дочки відповідачем, свідомого нехтування ним своїми обов`язками і не бажанням виконувати їх, що є підставою для позбавлення батьківських прав.

Таким чином, в даній конкретній ситуації існують виключні обставини, за яких відповідач може бути позбавлений батьківських прав, що не суперечить статті 9 Конвенції про права дитини, статті 8 Конвенції (див. наприклад пункт 59 рішення Європейського Суду у справі «Ньяоре проти Франції»), і в такому випадку судом на перше місце ставляться «якнайкращі інтереси дитини» оцінка яких включала в себе оцінку і знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення в даному випадку стосовно даної особи (див. пункт 47 Зауважень загального порядку Комітету ООН з прав дитини № 14 (2013) про право дитини на приділення першочергової уваги якнайкращому забезпеченню її інтересів (Пункт 1 статті 3)).

На підставі викладеного суд дійшов висновку про доведеність позовних вимог та достатність підстав для їх задоволення у повному обсязі.

Згідно статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати, які складаються з сплаченого судового збору в розмірі 1073,60грн.

Керуючись ст. ст. ст.12,13,76,141,259, 263-265,268, 280-282 ЦПК України,

ВИРІШИВ

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 відносно малолітньої дочки, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1073,60грн.

Відповідно до частини шостої статті 164 СК України, копію рішення суду в частині позбавлення батьківських прав, після набрання законної сили, надіслати до Суворовського районного у місті Одесі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

Відомості про сторін:

Позивач:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , рнокпп: НОМЕР_1 , зареєстрована: АДРЕСА_1 ;

Відповідач:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , рнокпп: НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 .

Третя особа: Хаджибейська районна адміністрація Одеської міської ради, , м. Одеса, вул. Ген. Петрова, 22.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в Одеський апеляційний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 30-ти денний строк з дня складання повного рішення суду.

Повне рішення суду складено 27.02.2024р.

Суддя