КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №757/26643/21 Головуючий у 1 інстанції: Хайнацький Є.С.

Провадження №22-ц/824/8540/2024 Суддя-доповідач: Гаращенко Д.Р.

07 травня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Гаращенка Д.Р.

суддів Олійника В.І., Сушко Л.П.

за участю секретаря Василенка Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 13 грудня 2023 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон» про стягнення грошових коштів,-

ВСТАНОВИЛА:

Короткий зміст обставин справи

В травні 2021 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк», (далі АТ КБ «Приватбанк») про стягнення грошових коштів.

Просив стягнути з відповідача на свою користь за договором № SAMDN2535 вклад «СТАНДАРТ на 12 міс» від 28 травня 2013 року: вклад в розмірі 25 000,00 доларів США (при курсі НБУ 27,57 станом на 17 травня 2021 року еквівалентно 689 250,00 грн.), відсотки за вкладом (9,75 % річних) в розмірі 19 433,22 доларів США (при курсі НБУ 27,57 станом на 17 травня 2021 року еквівалентно 535 773,87 грн.), 3 % річних 4 506,16 доларів США (при курсі НБУ 27,57 станом на 17 травня 2021 року еквівалентно 124 234,83 грн.) та пеню в розмірі 7 320 915,00 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 28 травня 2013 року між ним та АТ КБ «Приватбанк» укладено договір банківського вкладу № SAMDN2535 вклад «СТАНДАРТ на 12 міс», за умовами якого позивач вніс до банку грошові кошти в розмірі 25 000,00 доларів США з нарахуванням 9,75 % річних.

Зазначив, що неодноразово звертався до відповідача з проханням розблокувати рахунки, розірвати договір та повернути суму банківського вкладу з нарахованими процентами, проте банк відмовляв у зв`язку з припиненням діяльності на тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя та неможливістю здійснення банківського регулювання та нагляду на зазначених територіях.

Оскільки відповідач не виконав зобов`язання з повернення позивачу банківського вкладу добровільно, позивач вважає, що наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача банківського вкладу, 9,75 % процентів за користування вкладом за період з 28 травня 2013 року по 17 травня 2021 року, 3 % річних на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за період з 15 травня 2015 року по 17 травня 2021 року та 3 % пені на підставі ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» за період з 17 травня 2020 року по 17 травня 2021 року.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 13 грудня 2023 року у задоволення позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовляючи у задоволені позову суд першої інстанції дійшов до висновку, що строк, визначений у договорі банківського вкладу, не сплив, оскільки відповідно до умов цього договору він автоматично неодноразово продовжувався на той самий строк, та враховуючи, що матеріали справи не містять відповідної вимоги (заяви) позивача до банку про видачу (повернення) вкладу та процентів на вклад, то, відповідно, у відповідача не виник обов`язок видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом, відповідно, відсутнє порушення прав позивача з боку відповідача.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись із рішенням Печерського районного суду міста Києва від 13 грудня 2023 року, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Просила скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Вважає рішення суду першої інстанції необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм процесуального та матеріального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції проігнорував факт порушеного права позивача, докази якого містяться в матеріалах справи, і зазначив, що у позивача відсутнє будь-яке не визнане або оспорюване право та охоронюваний законом інтерес.

Вказує, що станом на день подачі апеляційної скарги, відповідач не підтвердив розірвання депозитних договорів, грошові кошти не повернув, а депозитний договір не закінчив свого строку дії, тому позивач просить стягнути з банку вклад і проценти, нараховані за ставкою відповідно до договору.

Вважає, що суд першої інстанції не захистив права вкладника в повному обсязі, оскільки позивач не повернув вкладення та не отримав відшкодування за порушення його прав.

Вказує, що суд першої інстанції проігнорував та не врахував правову позицію Великої Палати Верховного Суду, яка у постанові від 12 лютого 2919 року у справі N 914/2649/17 (провадження № 12-216гс18) де зазначено, що сторона спору не скористалася процедурою його позасудового врегулювання, не позбавляє її права реалізувати своє суб`єктивне право на вирішення існуючого конфлікту у суді. Право особи на звернення до суду у передбаченому законом випадку відповідає статті 16 ЦК України, способам, передбаченим нею та не може ставитися в залежність від поінформованості про позицію іншої сторони чи волевиявлення іншої сторони.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Відзиву не надходило.

Позиція учасників справи, які з`явилися в судове засідання

В судовому засіданні представник АТ КБ «Приватбанк» Тузова В.О. заперечувала проти апеляційної скарги, просила її відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Інші учасники процесу в судове засідання не з`явились, повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Позиція суду апеляційної інстанції

Вислухавши доповідь судді доповідача, пояснення учасників процесу які з`явились у судове засідання, вивчивши матеріли справи, дослідивши наявні у справі докази, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційну скаргу належіть залишити без задоволення враховуючи наступне.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом першої інстанції встановлено, що 28 травня 2013 року між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено договір банківського вкладу № SAMDN2535 вклад «СТАНДАРТ на 12 міс» шляхом підписання заяви на оформлення вкладу у розмірі 25 000,00 доларів США зі сплатою процентів на вклад у розмірі 9,75 % річних.

З матеріалів справи вбачається, що згідно з умовами договору банківського вкладу № SAMDN2535 вклад «СТАНДАРТ на 12 міс» від 28 травня 2013 року, укладеного сторонами, строк вкладу становить 366 днів по 28 травня 2014 року включно. Якщо в разі закінчення строку вкладу вкладник не заявив банку про бажання одержати свої кошти, вклад автоматично продовжується ще на один строк; строк вкладу продовжується неодноразово без явки вкладника у банк (п. 3 договору). Вкладник та банк мають право достроково розірвати цей договір, повідомивши один одного за два банківських дні до дати розірвання договору (п. 5 договору). Якщо вкладник вимагає розірвати договір, а строк вкладу ще не закінчився, вкладнику повертається сума вкладу; за неповний строк вкладу проценти виплачуються за зниженою процентною ставкою (п. 6 договору).

Умовами п. 3 договору банківського вкладу № SAMDN2535 встановлено неодноразове автоматичне продовження строку депозиту в разі відсутності заяви вкладника до банку про повернення вкладу; строк вкладу продовжується неодноразово без явки вкладника у банк.

Уклавши зазначений договір банківського вкладу, позивач був ознайомлений з умовами, на яких ним будуть розміщені грошові кошти в банківський установі, погодився з порядком автоматичної пролонгації договору на новий строк, про що свідчить особистий підпис позивача.

У позовній заяві позивач зазначив, що він неодноразово звертався до банку з проханням розірвати договір та повернути суму банківського вкладу з нарахованими процентами, проте банк відмовляв позивачу у цьому.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має права на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За змістом ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За правилами ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо, зокрема: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції повністю відповідає завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

За положеннями ч. 1 ст. 55 Закону України «Про банки та банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

За договором банківського строкового вкладу банк зобов`язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу.

Повернення вкладникові банківського строкового вкладу та нарахованих процентів за цим вкладом на його вимогу до спливу строку або до настання інших обставин, визначених договором, можливе виключно у випадках, якщо це передбачено умовами договору банківського строкового вкладу.

Якщо вкладник не вимагає повернення суми строкового вкладу зі спливом строку, встановленого договором банківського вкладу, або повернення суми вкладу, внесеного на інших умовах повернення, після настання визначених договором обставин договір вважається продовженим на умовах вкладу на вимогу, якщо інше не встановлено договором.

Матеріали справи не містять належних та достовірних доказів звернення позивача з вимогою до відповідача про розірвання договору банківського вкладу та повернення вкладу та процентів.

Оскільки договір не розірваний, правовідносини продовжують діяти між сторонами договору в межах строків з урахуванням пролонгації.

Виходячи з умов договору банківського вкладу № SAMDN2535 та положень ст. 1060 ЦК України, враховуючи відсутність доказів звернення позивача до банку з відповідною заявою про повернення вкладу та розірвання договору, суд приходить до висновку, що строк, визначений у договорі банківського вкладу, не сплив, оскільки відповідно до умов цього договору він автоматично неодноразово продовжувався на той самий строк, колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції повністю.

Колегія суддів відхиляє доводи апелянта щодо не виконання судом першої інстанції висновків правової позиції Великої Палати Верховного Суду у постанові від 12 лютого 2919 року у справі N 914/2649/17 (провадження № 12-216гс18) де зазначено, що сторона спору не скористалася процедурою його позасудового врегулювання, не позбавляє її права реалізувати своє суб`єктивне право на вирішення існуючого конфлікту у суді. Право особи на звернення до суду у передбаченому законом випадку відповідає статті 16 ЦК України, способам, передбаченим нею та не може ставитися в залежність від поінформованості про позицію іншої сторони чи волевиявлення іншої сторони.

Позивач звертаючись до суд з позовом вимог, щодо розірвання договору не заявляв. Доказів припинення строку дії договору не надав, а тому його посилання на зазначений висновок Верховного суджу є безпідставним.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 375, 383, 384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 13 грудня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складений 8 травня 2024 року.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді В.І. Олійник

Л.П. Сушко