Справа № 367/7333/23
Провадження №2/367/1790/2024
09 травня 2024 року Ірпінський міський суд Київської області у складі:
головуючого судді - Третяк Я.М.,
за участі секретаря с/з - Люліної О.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ПАТ «Страхова компанія «Універсальна» до ОСОБА_1 , про відшкодування матеріальної шкоди, -
ПАТ «Страхова компанія «Універсальна» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , про відшкодування матеріальної шкоди, в якому просить стягнути з відповідача на користь ПАТ «Страхова компанія «Універсальна» суму виплаченого страхового відшкодування в розмірі 130828,95 грн., а також судовий збір.
В обґрунтування позову зазначено, що 10.09.2020 року в Черкаській області в селі Бузівка мала місце дорожньо-транспортна пригода (ДТП) за участю автомобіля марки «Опель» д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 (відповідач), автомобіля марки «Тойота» д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 .
У результаті ДТП було пошкоджено застрахований ТОВ «Агросервіс» у ПрАТ «Страхова компанія «Універсальна», згідно з умовами договору страхування № 3014/230/111200 від 21.07.2020 р., транспортний засіб «Тойота» д.н.з. НОМЕР_2 .
Власник пошкодженого автомобіля звернувся до позивача із заявою про сплату страхового відшкодування згідно договору добровільного страхування наземного транспорту.
Згідно з умовами договору, звіту експерта, рахунку-фактури та інших зібраних по справі документів було розраховано та виплачено страхове відшкодування в розмірі 341742,72 грн.
Таким чином позивач виконав свої зобов`язання перед страхувальником згідно умов Договору.
Позивач вказує, що згідно постанов Жашківського районного суду Черкаської області, була встановлена вина обох водіїв у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, тому сума яка підлягає відшкодуванню з винуватців завданих збитків становить по 50 % від завданої шкоди з кожного.
Таким чином, позивач має право пред`явити грошову вимогу до особи, відповідальної за заподіяні збитки. Тобто, позивач має право зворотної вимоги до ОСОБА_1 у розмірі 50 % від суми виплаченого страхового відшкодування.
Оскільки цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована у ПрАТ «Європейський страховий альянс», на підставі полісу АР/4586117, страхова компанія надала страховий захист своєму страхувальнику - відповідачу та здійснила страхову виплату у межах ліміту, на користь позивача у розмірі 80 084,81 грн.
Таким чином, різниця між завданою шкодою відповідачем і шкодою яка відшкодувалася страховою компанією відповідача становить: 261 657,91 грн. = (341 742,72 (розмір завданої шкоди) - 80 084,81 грн. (сума відшкодування ПрАТ «Європейський страховий альянс»). Отже, 261 657,91 /50 % = 130828,95 грн.
Ухвалою судді Ірпінського міського суду Київської області від 07 грудня 2023 року відкрито провадження у справі, вирішено здійснити її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Так, з матеріалів справи вбачається, що копію ухвали про відкриття провадження у справі, позовну заяву з доданими до неї документами направлено відповідачу за останньою відомою адресою зареєстрованого місця проживання, проте, рекомендований лист з рекомендованим повідомленням повернулись на адресу суду з відміткою відділення поштового зв`язку «закінчення встановленого терміну зберігання».
Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б).
Згідно частини 8 статті 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, у зв`язку з неподанням відповідачем відзиву, та відсутністю заперечень позивача щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням пункту 3, пункту 4 частини 1 статті 280 ЦПК України.
Суд, дослідивши наявні матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст.16 ЦК України).
Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.
Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Так, судом встановлено, що 10.09.2020 року в Черкаській області в селі Бузівка мала місце дорожньо-транспортна пригода (ДТП) за участю автомобіля марки «Опель» д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 (відповідач), автомобіля марки «Тойота» д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , що підтверджується копіями постанов Жашківського районного суду Черкаської області у справі № 693/915/20 від 29.09.2020 р. та № 693/917/20 від 21.10.2020 р.
Згідно постанов Жашківського районного суду Черкаської області у справі № 693/915/20 від 29.09.2020 р. та № 693/917/20 від 21.10.2020 р., була встановлена вина обох водіїв у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди.
Постановою Пленуму Верховного Суду України за №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення» (з наступними змінами) передбачено, що відповідно до принципу безпосередності судового розгляду рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення.
Згідно з положеннями ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом, а отже, виходячи з даних правил, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, якою встановлена вина притягнутої до адміністративної відповідальності особи, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову, з питань щодо того, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.
Таким чином, вина ОСОБА_1 встановлена та в порядку ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягає.
Внаслідок ДТП було пошкоджено застрахований ТОВ «Агросервіс» у ПрАТ «Страхова компанія «Універсальна», згідно з умовами договору страхування № 3014/230/111200 від 21.07.2020 р., транспортний засіб «Тойота» д.н.з. НОМЕР_2 , що підтверджується копією сертифікату / заяви-акцепту №3014/230/111200 добровільного страхування наземного транспорту від 21 липня 2020 року.
Власник пошкодженого автомобіля Тойота» д.н.з. НОМЕР_2 звернувся до позивача із заявою про сплату страхового відшкодування згідно договору добровільного страхування наземного транспорту, що підтверджується копією відповідної заяви від 11.09.2020 року.
Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована у ПрАТ «Європейський страховий альянс», що підтверджується копією полісу № АР/4586117.
Відповідно до наведених положень до страховика, в разі виплати страхового відшкодування за договором майнового страхування, переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки. Перехід права вимоги від страхувальника до страховика за договором добровільного страхування є суброгацією.
За нормою ст. 980 ЦК України та ст. 4 Закону України «Про страхування», предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).
Таким чином, Цивільний кодекс України та Закон України «Про страхування» передбачає три види страхування, а саме особисте, майнове та страхування відповідальності. Виходячи із вищезазначеного, можливість застосування механізму суброгації обмежена рамками майнового страхування з урахуванням наведених приписів.
Суброгація істотно відрізняється від регресу. Основна відмінність суброгації від регресу полягає в тому, що при суброгації переходить існуюче право з усіма його забезпеченнями, а регрес породжує нове право. Суброгація - це перехід прав до третьої особи на основі закону. Регрес - це право, що виникає у особи внаслідок платежу. При суброгації до страховика переходить право, що вже виникло (з моменту заподіяння шкоди) у страхувальника. Право регресу - це право зворотної вимоги, що виникає у страховика (регредієнта) до винної особи (регресату) на тій основі, що страховик попередньо провів виконання за страховим зобов`язанням, виплативши страхове відшкодування страхувальникові, тобто право регресу виникає з моменту сплати за третю особу.
Отже, регрес, це нове право що виникає у особи внаслідок здійснення платежу. Право регресу це право зворотної вимоги страховика до регресату, через те що страховик виконав обов`язок за страховим зобов`язанням. А, отже, у страхуванні відповідальності, навіть після виконання зобов`язання страховиком суброгація не припустима, оскільки виникають правовідносини із відшкодування витрат у порядку регресу.
Пунктом 27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття «регрес» та «суброгація». Наприклад, у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов`язанні (заміна активного суб`єкта) зі збереженням самого зобов`язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов`язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. При цьому, регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема, ст. 1191 ЦК України), а також ст. 38 Закону № 1961-IV, а для суброгації відповідно до ст. 993 ЦК і ст. 27 Закону України «Про страхування» встановлено особливий правовий режим. При суброгації перебіг строку позовної давності починає обчислюватися з моменту виникнення страхового випадку, а при регресі - з того моменту, коли страховик виплатив страхове відшкодування. Оскільки при суброгації відбувається заміна особи в зобов`язанні, тому з урахуванням положення ст. 515 ЦК суброгація застосовується лише до майнового страхування.
Із правового висновку Верховного Суду України у спорі про стягнення з особи, винної у настанні страхового випадку, сум виплаченого страховою компанією страхового відшкодування, викладеного в постанові від 25.12.2013 у справі № 6-112цс13 вбачається, що при розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив наступний правовий висновок: у разі настання страхового випадку за договором добровільного страхування наземного транспортного засобу у потерпілої особи виникає право або вимагати відшкодування шкоди від особи, винуватої в її заподіянні, або вимагати виплати страхового відшкодування від страхової компанії, з якою нею укладено договір добровільного страхування автомобіля. У разі виплати страховою компанією страхового відшкодування до неї у межах фактичних витрат від потерпілої особи переходить право вимоги до особи, винуватої у заподіянні шкоди (ст. 993 ЦК України). При цьому, перебіг позовної давності не змінюється і він обчислюється від дня настання страхового випадку (ст.ст. 261, 262 ЦК України).
Страхувальник, який отримав майнову шкоду, набув право вимоги відшкодування до заподіювача, але у зв`язку з погашенням шкоди коштами страхового відшкодування до страховика переходить право вимоги (права кредитора, яким у деліктному зобов`язанні є потерпілий) до заподіювача.
Таким чином, у спірному зобов`язанні відбулася заміна кредитора, а саме, страхувальник передав страховикові, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки.
Отже, на підставі ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування в порядку суброгації» до ПАТ «Страхова компанія «Універсальна» перейшло право вимоги до відповідача ОСОБА_1 в порядку суброгації.
За вказаних обставин, врахувавши, що саме до позивача перейшло право вимоги, відповідачем завдані збитки не відшкодовані, а також оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги ґрунтуються на вимогах Закону, а тому підлягають задоволенню.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд також вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір, який був сплачений позивачем при подачі до суду даного позову.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 993, 980 ЦК України, ст.ст. 4, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 141, 263, 265, 280, 285, 289, 354, 355 ЦПК України, суд -
Позов ПАТ «Страхова компанія «Універсальна» до ОСОБА_1 , про відшкодування матеріальної шкоди - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Страхова компанія «Універсальна» суму виплаченого страхового відшкодування в розмірі 130828 (сто тридцять тисяч вісімсот двадцять вісім) грн. 95 коп.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Страхова компанія «Універсальна» сплачений позивачем судовий збір у розмірі 2684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн. 00 коп.
Копію рішення направити сторонам для відому.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .
Суддя: Я.М. Третяк