ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/2486/23
Провадження №2/477/181/24
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без розгляду

30 квітня 2024 року Жовтневий районний суд Миколаївської області

у складі: головуючого у справі судді Глубоченка С.М.,

за участі секретаря судового засідання Резуник Т.В.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в місті Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2

про виключення відомостей про батька

з актового запису про народження дитини,

ВСТАНОВИВ:

14 вересня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою у якій просить виключити відомості про батька ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з актового запису №6 зроблений Михайло-Ларинською сільською радою Вітовського району Миколаївської області 10 березня 2009 року про народження дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Стягнути з відповідача на його користь судові витрати.

Ухвалою від 18 жовтня 2023 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання

11 грудня 2023 року у підготовчому судовому засіданні задоволено клопотання представника позивача адвоката Ротар А.Л. про призначення судової експертизи та у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виключення відомостей про батька з актового запису про народження дитини призначено судову молекулярно-генетичну експертизу, проведення якої доручено експертам Миколаївського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України.

16 квітня 2024 року на адресу суду надійшов висновок експертизи №СЕ-19/115-24/1250-БД від 05 березня 2024 року та повернуто матеріали цивільної справи.

Ухвалою суду від 23 квітня 2024 року провадження у справі поновлено та призначено підготовче судове засідання на 30 квітня 2024 року, о 15.30 годині.

У свою чергу 17 квітня 2024 року представником позивача ОСОБА_4 до суду подано заяву про залишення позову ОСОБА_1 без розгляду.

В підготовче судове засідання 30 квітня 2024 року позивач та його представник не з`явилися.

Відповідач ОСОБА_2 в підготовче судове засідання 30 квітня 2024 року також не з`явилася.

Від представника відповідача ОСОБА_5 надійшла заява про розгляд справи без участі відповідача та її представника. Не заперечувала проти залишення позову ОСОБА_1 без розгляду. Однак вважала, що в даному випадку можливо закрити провадження у справі з підстав, визначених пунктами 2, 4 частини першої статті 255 ЦПК України.

Одночасно із заявою по суті справи, представником відповідача подано також заяву про стягнення з позивача понесених судових витрат на підставі частини п`ятої статті 142 ЦПК України, які складаються з витрат на правову допомогу у розмірі 5000грн.

Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, а також подані учасниками заяви та клопотання, суд установив наступне.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 200 ЦПК України за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду.

Заява позивача від імені ОСОБА_1 про залишення позовної заяви без розгляду подана ним у підготовчому судовому засіданні, тому відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства, визначеного статтею 13 ЦПК України, наявні підстави для задоволення вказаної заяви.

Що стосується доводів представника відповідача, щодо наявності підстав для закриття провадження у справі, суд вважає необхідним роз`яснити, що підстава визначена пунктом 2 частини першої статі 255 ЦПК України передбачає можливість суду закрити провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

У свою чергу, тлумачення порядку та підстав застосування даного положення процесуального закону, було неодноразово предметом розгляду Верховного Суду, який у своїх постановах, зокрема й від 15 листопада 2023 року у справі № 522/3680/22 зазначив, що логічно-граматичне тлумачення словосполучення «відсутність предмета спору» у контексті пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України дає підстави для висновку про те, що предмет спору має бути відсутній, тобто не існувати на час пред`явлення позову. Якщо предмет спору мав місце, але припинив своє існування після відкриття провадження у справі внаслідок тих чи інших обставин, то провадження у справі не може бути закрите з наведеної правової підстави, оскільки вона полягає саме у відсутності предмета спору, а не у припиненні його існування.

Звертаючись до суду, ОСОБА_1 вважав, що він не є біологічним батьком ОСОБА_3 , тому з метою доказування, просив суд призначити у справі відповідну експертизу.

Питання батьківства ОСОБА_1 не було врегульоване сторонами до часу звернення позивача до суду з позовом, та лише під час підготовчого провадження у справі була призначені відповідна експертиза, яка однозначно вирішила наявний між сторонами спір, зокрема щодо батьківства позивача відносно їх спільного з відповідачем сина.

Таким чином, отримання під час розгляду справи доказів, які свідчать про підтвердження чи спростування обґрунтованості позовних вимог до ухвалення судом рішення по суті спору не може свідчити про те, що між сторонами був відсутній спір на час звернення позивача до суду із цим позовом, а тому у суду відсутні визначені процесуальним законом підстави для закриття провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України.

Щодо іншої підстави для закриття провадження у справі, що зазначені представником відповідача, то відмова від позову, як підстава для закриття провадження у справі, що передбачена пунктом 4 частини першої статті 255 ЦПК України є виключно правом позивача, яке визначено у статті 43 ЦПК України, що кореспондується з положенням частини третьої статті 13 ЦПК України, за якою учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Оскільки правом подати заяву по суті позову наділений виключно позивач, суд з власної ініціативи позбавлений можливості діяти від імені однієї зі сторін та на власний розсуд застосувати ті чи інші норми процесуального права, пов`язані з припинення провадження у справі, що сприятиме досягненню основних засад цивільного судочинства, перелік яких наведений у статті 2 ЦПК України.

З огляду на вказане, подана заява ОСОБА_1 про залишення його позову без розгляду відповідає вищенаведеним принципам, а тому підлягає задоволенню.

Що стосується заяви представника відповідача про стягнення з позивача судових витрат, пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги, то суд виходить з наступного.

За змістом частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно частини п`ятої статті 142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Згідно роз`яснень пункту 38 постанови Пленуму ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» у разі залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про відшкодування здійснених ним витрат, пов`язаних із розглядом справи внаслідок необґрунтованих дій позивача. У такому разі заявлені вимоги розглядаються у цій же справі одночасно із вчиненням наведених процесуальних дій. Розмір відшкодування доводить відповідач. При цьому саме по собі пред`явлення позову не може свідчити про необґрунтовані дії позивача.

Як вбачається з вищевказаних норм процесуального права, чинним ЦПК дійсно передбачений механізм відшкодування відповідачу витрат на професійну правничу допомогу у разі залишення позову без розгляду, однак такий механізм кореспондується з обов`язком відповідача довести, що позовна заява була залишено без розгляду внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Звертаючись із заявою про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, представник ОСОБА_2 адвокат Бондар М.В. у мотивувальній частині своєї заяви зазначила лише посилання на норми частини п`ятої статті 142 ЦПК України, не зазначаючи у обґрунтованість своїх доводів фактичних обставин, які б свідчили про наявність певних дій позивача, що у розумінні вказаної норми давали б підстави для її застосування.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

У свою чергу, як зазначено вище, позивачем (її представником) не доведено, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені в ході розгляду справи та в чому вони виражені, зокрема: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив заздалегідь необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - порушення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується.

Єдине, на що посилається заявник при поданні заяви про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу це норми процесуального права, які регулюють порядок розподілу судових витрат та відшкодування таких витрат під час прийняття певного процесуального рішення у справі.

Згідно частини дев`ятої статті 141 ЦПК України, у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

З аналізу зазначених норм вбачається, що обов`язковою умовою є зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони.

Відповідно до статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається. Залежно від конкретних обставин справи суд може визнати зловживанням процесуальними права дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема:

- подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення.

- подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями.

- подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер.

- необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою.

- укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі.

Якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.

У даному ж випадку, звернення позивача ОСОБА_1 до суду за захистом порушеного права, а також його дії, направлені на такий захист, не можуть свідчити про зловживання ним своїми процесуальними правами, його дії, направлені на захист своїх прав, не можуть вважатися необґрунтованими та тягнути за собою обов`язок відшкодувати понесені відповідачем витрати на правову допомогу.

Крім того, залишення заяви без розгляду - це форма закінчення розгляду справи без ухвалення рішення.

Отже, саме по собі залишення позову без розгляду не є необґрунтованими діями позивача.

За таких обставин, при вирішенні питання щодо стягнення з позивача судових витрат, відповідачем не заявлено та судом не встановлено наявність необґрунтованих, винних чи недобросовісних дій позивача.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку щодо відмови у задоволенні заяви про стягнення з позивача судових витрат.

Керуючись статтями 2, 4, 13, 137, 142, 200, 258-260 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виключення відомостей про батька з актового запису про народження дитини залишити без розгляду.

У задоволенні заяви ОСОБА_2 про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду або через Жовтневий районний суд Миколаївської області протягом п`ятнадцяти днів з дня підписання ухвали.

СУДДЯ С.М. ГЛУБОЧЕНКО