ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів Барильської А.П., Макарова М.О

при секретарі Попенко Ю.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 30 січня 2024 року по справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и л а:

У липні 2023 року акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи його тим, що ОСОБА_1 звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву без номеру від 05 листопада 2016 року та йому було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, зазначеному у довідці, та у подальшому кредитний ліміт було збільшено до 90 000 грн.

Вказували, що при підписанні анкети-заяви ОСОБА_1 підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг Тарифами, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір.

Посилаючись на те, що ОСОБА_1 допустив значне порушення взятих на себе зобов`язань, у зв`язку з чим станом на 04 січня 2023 року у нього виникла заборгованість у загальному розмірі 240 170,13 грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту у розмірі 196 467,59 грн. та заборгованості за простроченими відсотками за користування кредитом у розмірі 43 702,54 грн., а тому просили суд ухвалити рішення, яким стягнути допущену заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг без номеру від 05 листопада 2016 року, станом на 04 січня 2023 року, у загальному розмірі 240 170,13 грн. та судовий збір.

Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 30 січня 2024 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 05 листопада 2016 року, станом на 04 січня 2023 року, в розмірі 186 743,69 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» судовий збір в розмірі 2 800,98 грн.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення в частині часткового задоволення позову та ухвалити нове рішення, яким в задоволення позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції неповно дослідив обставини справи, не звернув уваги на те, що позов подано з пропуском строку позовної давності, оскільки остання кредитна картка на підставі анкети-заяви була видана зі стоком дії до 07/20 року. Він не укладав кредитний договір, договір не містить умов, строків дії. Виписка не є доказом наявності заборгованості як і доказом видачі йому кредитних коштів. Позивачем не надано доказів відкриття карткового рахунку.

26 квітня 2024 року АТ КБ «ПриватБанк» надало відзив на апеляційну скаргу, в якому, зазначаючи про законність та обґрунтованість рішення, просив залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Вказує про те, що строк позовної давності ними не пропущено, строк дії картки визначений 03/26. Ними надано виписку за картковим рахунком відповідача з якої вбачається активне користування кредитним коштами та їх часткове погашення.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів не находить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Встановлено судом першої інстанції і це підтверджується матеріалами справи, що відповідач ОСОБА_1 , згідно укладеного договору №б/н від 05 листопада 2016 року, звернувся до позивача з метою отримання банківських послуг та 05 листопада 2016 року підписав заяву та підтвердив, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», складає між ним та банком договір про надання банківських послуг та відповідно підтвердив, що він повністю проінформований про умови кредитування.

Станом на 04 січня 2023 року банком рахується заборгованість у загальному розмірі 240 170,13 грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту у розмірі 196 467,59 грн. та заборгованості за простроченими відсотками за користування кредитом у розмірі 43 702,54 грн.

Частково задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що на підтвердження позовних вимог банком, зокрема, надано розрахунок заборгованості та виписку про рух коштів по кредитному рахунку на ім`я ОСОБА_1 . Достовірність відомостей, зазначених у виписці по рахунку, учасниками справи не заперечується. Оскільки позивачем не надано доказів погодження сторонами розміру відсотків за користування кредитом, пені та штрафів за порушення умов кредитного договору, то внесені ОСОБА_1 кошти йшли на погашення заборгованості по тілу кредиту. Дослідивши дані, що містяться у виписці по рахунку, судом встановлено, що за період з 05 листопада 2016 року по 01 січня 2023 року ОСОБА_1 використано 310 617,81 грн. кредитних коштів, а сплачено на картковий рахунок 123 874,12 грн. Таким чином, фактична заборгованість за тілом кредиту становить 186 743,69 грн. (310 617,81 грн. 123 874,12 грн.), що узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року по справі №545/2248/17.

Рішення суду першої інстанції переглядається лише в частині задоволених позовних вимог, в іншій частині рішення не оскаржується, а тому не переглядається апеляційним судом (стаття 367 ЦПК України).

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в оскаржуваній відповідачем частині з огляду на наступне.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 ЦК України, зокрема, з договорів.

За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З матеріалів справи вбачається, що укладений між сторонами кредитний договір від 05 листопада 2016 року у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним).

Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України, за змістом котрої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд погоджується з тим, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Аналогічна позиція міститься в Постанові Верховного Суду від 03 липня 2019 року (справа №342/180/17, провадження №14-131цс19).

За таких обставин колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції в частині того,що стягненню підлягає виключно доведена позивачем заборгованість за тілом кредиту, якщо така заборгованість має місце

Згідно розрахунку заборгованості, який повністю узгоджується з випискою по особовому рахунку, наданих банком, станом на 04 січня 2023 року у відповідача ОСОБА_1 виникла заборгованість за кредитним договором б/н від 05 листопада 2016 року.

Колегія суддів звертає увагу, що з матеріалів справи встановлено, що відповідач користувався кредитними коштами. Так з виписки по рахунку вбачається що за час користування коштами в період з 05 листопада 2016 року по 25 грудня 2021 року відповідач знімав грошові кошти та здійснював погашення заборгованості та станом на 07 лютого 2022 року заборгованість становила 0, тобто була повністю погашена. 07 лютого 2022 року відбулося збільшення кредитного ліміту до 190 000 грн. та з того часу відповідач активно використав кошти, знімаючи їх з картки, переводячи на інші картки, здійснюючи покупки та загалом використавши кошти у розмірі 189 990 грн., повернув лише 2 380 грн.

За вказаний період жодних нарахувань відсотків не відбувалося, тому колегія суддів погоджується із висновком суду про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором б/н від 05 листопада 2016 року станом на 04 січня 2023 року у розмірі 186 743,69 грн.

Доводи апеляційної скарги в частині того, що суд першої інстанції неповно дослідив обставини справи відхиляються.

Посилання апеляційної скарги на пропуск строку позовної давності, оскільки остання кредитна картка на підставі анкети-заяви була видана зі стоком дії до 07/20 року, відхиляються, так як 07 лютого 2022 року відбулося збільшення кредитного ліміту до 190 000 грн. та відповідач використовував кредитний ліміт, а строк дії картки 225367, на яку встановлено вказаний кредитний ліміт, становить 03/26.

Доводи апеляційної скарги про те, що він не укладав кредитний договір, договір не містить умов, строків дії, а виписка не є доказом наявності заборгованості, як і доказом видачі йому кредитних коштів, за встановлених фактичних обставин, є хибними.

Інші доводи апеляційної скарги не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 30 січня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Е.Л.Демченко

Судді: А.П.Барильська

М.О.Макаров