Справа №461/3262/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 квітня 2024 року м.Львів

Галицький районний суд м.Львова

в складі:

головуючого судді: Мисько Х.М.

з участю екретаря судових засідань Євтушенка В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Львові, в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся із позовом до ОСОБА_2 , в якому просить стягнути грошові кошти у сумі 19 568,91 грн.

В обґрунтування поданого позову покликається на те, що рішенням Галицького районного суду м. Львова від 28.12.2017 року по справі № 461/1449/16-ц позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, було задоволення частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 - 391 378 грн.10 коп. У стягненні моральної шкоди було відмовлено за безпідставністю. Постановою Апеляційного суду Львівської області від 06.06.2018 року рішення Галицького районного суду м. Львова від 28.12.2017 року залишено без змін. Рішення набуло законної сили. 12.07.2018 року між позивачем та приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Білим Андрієм Миколайовичем було укладено угоду про примусове виконання судового рішення. Згідно квитанції № 0.0..1 від 19.02.2021 року мною було сплачено послуги- судового виконавця ОСОБА_3 у сумі 19 568 грн. 91 коп. З наведених підстав, просить позов задовольнити.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 20.07.2022 року відкрито спрощене позовне провадження у справі.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 24.11.2022 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів - залишено без розгляду.

Постановою Львівського апеляційного суду від 24.04.2023 року апеляційну скаргу задоволено. Ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 24.11.2022 року скасовано і направлено справу для продовження її розгляду до суду першої інстанції.

Протоколом автоматизованого росзподілу судової справи між суддями від 21.02.2023 року визначено суддю Мисько Х.М.

29.01.2024 року на адресу суду відзив на позовну заяву, згідно з яким відповідач з позовом не погоджується, вважає такий безпісдтавним та таким, що не підлягає задоволенню. В обгрунтування відзиву відповідач покликається на те, що відповідно постанови про відкриття виконавчого провадження від 12 липня 2018 року, загальна сума мого боргу складала 391 378,10 гривень. Приватним виконавцем було стягнуто з ОСОБА_2 як суму боргу, так й винагороду приватного виконавця в повному обсязі. 19 лютого 2021 року позивач сплатив приватному виконавцю Білому А.А. послуги судового виконавця в розмірі 19 586,91 гривень, що становить 5% від суми мого боргу та відповідає п. 4.3. Угоди щодо розміру додаткової винагороди виконавця. Відповідач зазначає, що вимога позивача про стягнення з мене оплаченої ним приватному виконавцю додаткової винагороди є незаконною, а тому такою, що не підлягає задоволенню судом

Позивач у судове засідання не з`явився. Подав заяву про розгляд справи без його участі. Зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач та представник у судове засідання не з`явилися, належним чином повідомлялись про дату, час та місце розгляду справи. Скерували на адресу суду заяву про розгляд справи за їх відсутності у задоволенні позовних вимог просили відмовити.

На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки учасники процесу в судове засідання не з`явились.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини справи, права та обов`язки сторін, суд доходить висновку, що позовні вимоги підставні та підлягають до задоволення, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що рішенням Галицького районного суду м. Львова від 28.12.2017 року по справі № 461/1449/16-ц позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, було задоволення частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 - 391 378 грн.10 коп. У стягненні моральної шкоди було відмовлено за безпідставністю. Постановою Апеляційного суду Львівської області від 06.06.2018 року рішення Галицького районного суду м. Львова від 28.12.2017 року залишено без змін.

Постанова набула законної сили.

12.07.2018 року між приватним виконавцем Білим А.М. та ОСОБА_1 укладено угоду про примусове виконання судового рішення.

Відповідно до п.4.3 Угоди, додаткова винагорода приватного залежно від виконавчих дій, що підлягають вчиненню у виконавчому провадженні, встановлюється у розмірі 5 % від суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом, що сплачується пропорційно до отриманої стягувачем суми боргу не пізніше 5- ти робочих днів з дня отримання коштів.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білого А.М. від 12.07.2018 року відкрито виконавче провадження НОМЕР_3.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білого А.М. від 09.04.2021 року закінчено виконавче провадження НОМЕР_4, стягнуто заборгованість згідно виконавчого документу та перераховано стягувачу у повному обсязі, що підтверджується платіжним дорученням №1432 від 09.04.2021 року, основна винагорода приватного виконавця та витрати виконавчого провадження стягнуто.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Вказаною нормою закону визначено також способи захисту цивільних прав та інтересів та визначено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно зі ст.1 Закону України Про виконавче провадження виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За змістом п. 3 ч.1 ст. 3 Закону України Про виконавче провадження відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих написів нотаріусів.

Відповідно до ч.1 ст.5 Закону України Про виконавче провадження примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів.

Ч.3 ст.45 Закону України Про виконавче провадження передбачає, що основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору.

Основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус визначено Законом України від 02 червня 2016 року №1403-VIII Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (далі Закон №1403-VIII).

Згідно з ч.1, ч.3 ст.31 Закону України Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів за вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винагорода.

Винагорода приватного виконавця складається з основної та додаткової.

Основна винагорода приватного виконавця, що встановлюється у відсотках, стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом

Приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця

Угодою між приватним виконавцем та стягувачем може бути передбачено додаткове авансування витрат виконавчого провадження та додаткова винагорода приватного виконавця

За погодженням із стягувачем додаткова винагорода приватного виконавця може бути сплачена протягом усього строку здійснення виконавчого провадження повністю або частково

Відповідно ч. 8 ст. 31 Закону України «Про органи та осіб, що здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», угодою між приватним виконавцем та стягувачем може бути передбачено додаткове авансування витрат виконавчого провадження та додаткова винагорода приватного виконавця. За погодженням із стягувачем додаткова винагорода приватного виконавця може бути сплачена протягом усього строку здійснення виконавчого провадження повністю або частково. Приватному виконавцю забороняється укладати угоди з метою зміни розміру основної винагороди

З метою забезпечення проведення виконавчих дій приватний виконавець за угодою із стягувачем може здійснювати додаткові витрати на проведення виконавчих дій, крім тих, що визначені Міністерством юстиції України

Відповідно ч. 11 ст. 31 Закону України «Про органи та осіб, що здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», стягнення з боржника додаткової винагороди приватному виконавцю, а також додаткових витрат, крім визначених Міністерством юстиції України, не допускається.

Ст.40 Закону України Про виконавче провадження передбачає, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Таким чином суд приходить до переконання, що вимога позивача про стягнення з ОСОБА_2 оплаченої приватному виконавцю додаткової винагороди не підлягає задоволенню.

Питання про стягнення судових витрат по сплаті судового збору, суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Враховуючи, що згідно з положеннями ст. 141 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір» позивач був звільнений від сплати судового збору при поданні даного позову до суду, судові витрати слід компенсувати за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 76, 81, 82, 141, 247, 259, 263-265, 280, 281, 282 ,284 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів - відмовити.

Судові витрати компенсувати за рахунок держави.

Рішення може бути повністю або частково оскаржено в апеляційному порядку учасниками справи, а також особами, які не брали участь у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки до Львівського апеляційного суду через Галицький районний суд м. Львова. Апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлений 17.04.2024 року

Учасники у справі:

Позивач: ОСОБА_1 (адреса проживання (реєстрації): АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 );

Відповідач: ОСОБА_2 (адреса реєстрації (проживання): АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ).

Суддя Х.М.Мисько