ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 543/1198/23 Номер провадження 22-ц/814/1390/24Головуючий у 1-й інстанції Смілянський Є.А. Доповідач ап. інст. Одринська Т. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 травня 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Одринської Т.В.,

суддів: Абрамова П.С., Панченка О.О.

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Полтава цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення аліментів

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Оржицького районного суду Полтавської області від 04 грудня 2023 року,

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаною заявою, у якій просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі однієї чверті заробітку (доходу) боржника, але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитини повноліття.

Заяву мотивувала тим, що вона та ОСОБА_2 мають спільну неповнолітню дитину: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження від 01.08.2019 року серії НОМЕР_1 .

ОСОБА_2 не бере участі у вихованні дитини.

Ухвалою Оржицького районного суду Полтавської області від 04 грудня 2023 року відмовлено ОСОБА_1 у видачі судового наказу про стягнення аліментів з ОСОБА_2 .

Ухвала суду мотивована тим, що заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 161 ЦПК України.

Не погодившись із вказаною ухвалою, її в апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, прохала скасувати ухвалу Оржицького районного суду Полтавської області від 04 грудня 2023 року, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Апеляційну скаргу обґрунтовувала тим, що оскаржувана ухвала підлягає скасуванню, оскільки нею заявлена вимога, яка відповідає вимогам п.4. ч.1 ст.161 ЦПК України.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлені строки не надходив. Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду щодо відмови у видачі судового наказу, розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 6 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В силу вимог ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Відмовляючи у видачі судового наказу, суд першої інстанції виходив з того, що з заяви і доданих документів вбачається, що заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 161 ЦПК України, адже зазначена норма процесуального закону не передбачає можливість видачі наказу в разі стягнення аліментів у розмірі однієї четвертої частини заробітку ( доходу ) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму до досягнення дітьми повноліття. Вимога про стягнення аліментів в розмірі не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму заявлена разом з вимогою про стягнення аліментів у розмірі однієї четвертої заробітку ( доходу ) явно та переконливо свідчить про наявність спору.

Колегія суддів не погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до п. 4, 5 ч.1ст.161 ЦПК України судовий наказ може бути видано:

якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб;

заявлено вимогу про стягнення аліментів на дитину у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Відповідно до п. 17постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у частині 2статті 182 СК України.

Згідно з положеннями частини 2 статті 182 СК України мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Положеннями ЦПК України визначено процесуальний порядок розгляду цивільних справ й процесуальний закон не змінює мінімального розміру аліментів, визначеного СК України.

Тобто, мінімальний встановлений законодавством розмір стягуваних аліментів встановлений на рівні 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а тому колегія суддів вважає, що зазначення ОСОБА_1 в заяві про видачу судового наказу мінімальної межі стягуваних на утримання дитини аліментів замість зазначення верхньої межі (не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку) не свідчить про невідповідність заяви про видачу судового наказу вимогам ст. 161 ЦПК України, а отже судом першої інстанції зроблено помилковий висновок про наявність підстав для відмови у видачі судового наказу.

Отже, вказане положення ч. 2ст. 182 СК України є безспірною, встановленою державою правовою гарантією для неповнолітніх осіб, права яких не можуть бути обмежені внаслідок застосування того чи іншого виду судового провадження при вирішенні питання їх належного матеріального утримання. Мінімальне матеріальне забезпечення неповнолітніх дітей у вказаному розмірі є законним обов`язком боржника.

Розмір аліментів встановлений матеріальним законом - СК України. ЦПК України визначено процесуальний порядок розгляду цивільних справ, та процесуальний закон не змінює мінімального розміру аліментів, визначеного СК України.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів вважає, що суд під час розгляду вимог у порядку наказного провадження про видачу судового наказу дійшов передчасного висновку про відмову у його видачі, виходячи з надмірно формалізованих міркувань.

При цьому у практиці Європейського Суду з прав людини існує точка зору, що "надмірний формалізм" може суперечити вимозі забезпечення практичного та ефективного права на доступ до суду згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції. Це зазвичай відбувається у випадку особливо вузького тлумачення процесуальної норми, що перешкоджає розгляду позову заявника по суті, із супутнім ризиком порушення його чи її права на ефективний судовий захист (рішення ЄСПЛ у справах "Белеш та інші проти Чеської Республіки" 2002 року, "Волчлі проти Франції" 2007 року).

Вказані обставини та правові норми, які підлягають до застосування при їх врегулюванні дають підстави констатувати про наявність обґрунтованих підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 , оскільки судова колегія погоджується з доводами скарги щодо порушення процесуальних норм при постановленні оскаржуваної ухвали суду.

На підставі вищевказаного, апеляційний суд вважає, що викладення в прохальній частині заяви про видачу судового наказу застереження про стягнення аліментів на дитину у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу боржника, але не менше визначеного законом розміру, жодним чином не вилинуло на можливість видачі судового наказу.

Тому, апеляційну скаргу слід задовольнити, ухвалу скасувати на направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 379 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Оржицького районного суду Полтавської області від 04 грудня 2023 року - скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 09 травня 2024 року.

Головуючий Т.В. Одринська

Судді П.С. Абрамов

О.О. Панченко