Житомирський апеляційний суд
Справа №295/7689/22 Головуючий у 1-й інст. Семенцова Л.М.
Категорія 8 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 травня 2024 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Коломієць О.С., Талько О.Б.,

за участі секретаря судового засідання Бузган А.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу №295/7689/22 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , про виділ часток нерухомого майна в натурі,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ,

на рішення Богунського районного суду м.Житомира від 25 травня 2023 року, яке ухвалене під головуванням судді Семенцової Л.М. у м.Житомирі,

в с т а н о в и в:

У серпні 2022 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду із позовом до ОСОБА_3 . Просили: виділити в натурі житловий будинок літера «Б», який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , із домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 ; виділити ОСОБА_1 у спільну часткову власність 67/100 ідеальних часток у житловому будинку літера «Б», який розташований за адресою: АДРЕСА_1 ; виділити ОСОБА_2 у спільну часткову власність 33/100 ідеальних часток у житловому будинку літера «Б», який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Свої вимоги обґрунтовували тим, що домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 ) складається із двох житлових будинків літ. «А» та літ .«Б», а також двох службових будинків літ. «В»,«Д», та розташоване на земельній ділянці загальною площею 0,2045 га. Станом на 30 листопада 1992 року вона ( ОСОБА_2 ) мала у власності 24/100 ід.ч. вказаного вище домоволодіння та фактично користувалася будинком літ. «Д». ОСОБА_8 , який помер та спадкоємцем якого є ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_9 мали у власності 76/100 ід.ч. вказаного вище будинковолодіння та користувалися будинком літ. «А». Вона ( ОСОБА_2 ) 04 жовтня 2006 року подарувала своєму сину ОСОБА_1 5/100 ідеальних частин домоволодіння. Згодом житловому будинку літ. «Б», який входить до складу будинковолодіння, надана адреса: АДРЕСА_1 . Вони, тобто позивачі, отримали належні дозвільні документи, здійснили будівництво добудов та прибудов до будинку літ. «Б» та ввели його в експлуатацію. Будинок літ. «Б» став мати загальну площу 186,60 кв.м, із яких: 57 кв.м - житлової та 129,60 кв.м - допоміжної. Їм 30 листопада 2016 року передано у власність 0,0284 га землі з вказаних вище 0,2045 га землі за вже новою адресою: АДРЕСА_1 . Суперечок із проводу користування майном не існує, але завершити оформлення права власності на окремий будинок шляхом реєстрації права в Державному реєстрі речових прав вони не можуть, оскільки відповідач ОСОБА_3 прийняв спадщину, але одержувати свідоцтво про право на спадщину не бажає. Отже, підписання документів щодо розподілу спільного домоволодіння на окремі неможливе. Житловий будинок літ. «Б», який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , фактичним користуванням поділений на квартиру АДРЕСА_3 , яка перебуває у її, тобто ОСОБА_2 , користуванні, що відповідає 33/100 ід.ч. житлового будинку літ. «Б», та на квартиру АДРЕСА_4 , яка перебуває у його, тобто ОСОБА_1 , користуванні, що відповідає 67/100 ід.ч. житлового будинку літ. «Б». Вони мають у власності та користуються окремим будинком, який розташований на належній їм землі, та прав жодних осіб не порушують.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 25 травня 2023 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального законодавства, просять рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги аргументовані тим, що відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що для виділу в натурі окремого будинку зі складу домоволодіння потрібна експертиза. Проте, судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях. У даному випадку будинок, який вони просять виділити в натурі, вже є окремим будинком, що розташований на окремій земельній ділянці з власною поштовою адресою, відділений від земельної ділянки, на якій розташована інша частина домоволодіння. Тобто, виділення будинку в натурі вже відбулося, а звернення до суду потрібно, щоб одержати можливість завершити належне оформлення за ними права власності на фактично окремий будинок, бо відповідач ОСОБА_3 , хоча прийняв спадщину після смерті ОСОБА_8 , але отримувати свідоцтво про право на спадщину не бажає. За таких обставин, підписання документів щодо розділу спільного домоволодіння на окремі будинки неможливе. Отже, не потрібні спеціальні знання для того, щоб встановити, що окремий індивідуально визначений будинок, який розташований на окремій земельній ділянці з власною поштовою адресою, вже фактично виділений із складу домоволодіння, яке розташоване на земельній ділянці з іншою поштовою адресою.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило. За змістом частини третьої ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У судовому засіданні, ОСОБА_1 та його представник адвокат Косигін С.В. апеляційну скаргу підтримали, просять її задовольнити, - рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Так, позивачу ОСОБА_2 судова повістка вручена 12 березня 2024 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.241). Позивач про причину неявки суд не повідомила. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Від позивача клопотань про відкладення розгляду справи не надходило.

Судові повістки, направлені відповідачу ОСОБА_3 та третім особам: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , повернуті Укрпоштою з проставленням у поштових повідомленнях відмітки про відсутність адресатів за вказаною адресою (а.с.231-232,228-229,237-238,225-226,234-235). За положеннями частини восьмої ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання чи перебування. Додатково відповідач та треті особи викликані до суду шляхом розміщення оголошення про виклик на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с.220-224). Із опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.

Відповідно до частини другої ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. Явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається та судом установлено, що згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо об`єкта нерухомого майна №308403067 від 29 серпня 2022 року домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , має загальну площу 273,6 кв.м, житлову площу 142 кв.м, і складається з двох житлових будинків літ. «А» та літ. «Б» (а.с.45-47). За позивачем ОСОБА_2 зареєстровано право власності на 19/100 ід.ч. домоволодіння, а за позивачем ОСОБА_1 зареєстровано право власності на 5/100 ід.ч. домоволодіння. Іншими співвласниками домоволодіння, за якими зареєстровано право спільної часткової власності, є треті особи, а саме: ОСОБА_4 - 29/100 ід.ч. домоволодіння (27/100 ід.ч. (договір дарування від 22 березня 1994 року) + 8/400 ід.ч. (свідоцтво про право на спадщину за законом від 04 квітня 2006 року); ОСОБА_5 - 10/100 ід.ч., ОСОБА_6 - 11/100 ід.ч., ОСОБА_7 - 22/100 ід.ч. За ОСОБА_8 зареєстровано право власності на 4/100 ід.ч. у домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 помер (а.с.18).

За довідкою КП «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради від 28 липня 2017 року №4319 станом на 30 листопада 1992 року за ОСОБА_2 було зареєстровано право власності на 24/100 ід.ч. згідно з свідоцтвом на право особистої власності на житловий будинок від 30 листопада 1992 року №120, яке видане Богунським райвиконкомом, що складало житловий будинок літ. «Б» (а.с.15).

Також у витягу з реєстру права власності на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_5 , прослідковуються власники: ОСОБА_8 - 4/100 ід.ч.; ОСОБА_5 - 10/100 ід.ч.; ОСОБА_6 - 11/100 ід.ч.; ОСОБА_7 - 22/100 ід.ч.; ОСОБА_2 - 24/100 ід.ч.; ОСОБА_4 29/100 ід.ч. (а.с.16-17). Одночасно зазначено, що ОСОБА_4 самовільно побудовані прибудови вартістю 5 395 грн та про неможливість розподілу домоволодіння на два самостійних, що підтверджується рішенням Богунського райвиконкому від 30 листопада 1987 року. Назва будівель та споруд: житловий будинок літ. «А», житловий будинок літ. «Б», сарай літ. «Д», огорожа.

Відповідно до договору дарування від 04 жовтня 2006 року ОСОБА_2 безоплатно передала у власність (подарувала) сину ОСОБА_1 5/100 ід.ч. домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.19-20).

За зверненням позивачів рішенням виконкому Житомирської міської ради від 19 серпня 2015 року №540 «Про впорядкування, уточнення та надання нових адрес об`єктам архітектури» житловому будинку, що значиться під літ. «Б» по АДРЕСА_1 , надана адреса: АДРЕСА_1 (а.с.21-22).

Позивачами проведена реконструкція частини житлового будинку за рахунок прибудов за адресою: АДРЕСА_1 , про що видані: Інспекцією ДАБК у Житомирській області 25 жовтня 2013 року Декларація про готовність до експлуатації - реконструкція з розширенням частини житлового будинку за рахунок двоповерхової прибудови по АДРЕСА_1 ); Управлінням Державного архітектурно-будівельного контролю Житомирської міської ради 22 лютого 2017 року Декларація про готовність до експлуатації об`єкта, будівництво якого здійснено на підставі будівельного паспорта - реконструкція власної частини житлового будинку за рахунок прибудов за адресою: АДРЕСА_1 (уточнена адреса: АДРЕСА_1 ) (а.с.23-30).

Згідно з витягом із Державного земельного кадастру за позивачами 11 липня 2016 року зареєстровано право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :10:059:0009, площею 0,0284 га, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.31-32).

За результатами проведеної 16 березня 2020 року технічної інвентаризації, Комунальним підприємством «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської міської ради складена довідка-розрахунок щодо розмірів ідеальних часток в житловому будинку АДРЕСА_1 , по фактичному користуванню: ОСОБА_2 - 33/100 ід.ч., а ОСОБА_1 - 67/100 ід.ч. (а.с.36-37).

За положеннями частини першої ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності, здійснюється у порядку, встановленому ст.364 ЦК України. Відповідно до частин першої та третьої ст.364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласникам у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

За змістом цієї норми виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності, це перехід частини цього майна у власність учасника спільної часткової власності пропорційно його частки в праві спільної часткової власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні. Вид майна, що перебуває у спільній частковій власності, впливає на порядок виділу з нього частки.

Системний аналіз положень ст.ст.183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України дає підстави дійти висновку, що у спорах про виділ частки будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Виділ часток будинку, що перебуває в спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або в разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, з урахуванням конкретних обставин виділ може бути проведений зі зміною розмірів ідеальних часток і стягненням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилася.

У пунктах 6 та 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04 жовтня 1991 року №7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право власності громадян на жилий будинок» роз`яснено, що виділ частки в натурі (поділ будинку) може мати місце за наявності технічної можливості виділення кожній із сторін відокремленої частини будинку із самостійним виходом (квартири), яка відповідає розміру їх часток у приватній власності або наявності технічної можливості переобладнання будинку в ізольовані квартири. У спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Якщо виділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру часток кожного власника, суд з врахуванням конкретних обставин може провести його зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації учаснику спільної власності, частка якого зменшилась.

За змістом ст.377 ЦК України до особи, яка набула право власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, право власності на який зареєстровано у визначеному законом порядку, або частку у праві спільної власності на такий об`єкт, одночасно переходить право власності (частка у праві спільної власності) або право користування земельною ділянкою, на якій розміщений такий об`єкт, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта, у порядку та на умовах, визначених Земельним кодексом України.

Частиною другою ст.331 ЦК України визначено, що право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до пункту 30 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127, державна реєстрація права власності на закінчений будівництвом індивідуальний (садибний) житловий будинок, садовий, дачний будинок може проводитися у разі, коли відомості про технічні характеристики такого закінченого будівництвом об`єкта, про прийняття його в експлуатацію та про присвоєння адреси містяться в Єдиній державній електронній системі у сфері будівництва.

Верховний Суд у постанові від 19 травня 2021 року в справі №501/2148/17 виснував, що відповідно до ст.367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Виходячи з аналізу змісту наведених норм права, поняття «поділ» та «виділ» не є тотожними. При поділі майно, що знаходиться в спільній частковій власності, поділяється між усіма співвласниками, і правовідносини спільної часткової власності припиняються. При виділі частки правовідносини спільної часткової власності, як правило, зберігаються, а припиняються лише для співвласника, частка якого виділяється. Винятком з цього правила є ситуація, коли майно належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам, - тоді має місце поділ спільного майна. Тобто, поділ спільного майна відрізняється від виділу частки співвласника або припинення його права на частку в спільному майні однією суттєвою ознакою - у разі поділу майна право спільної часткової власності на нього припиняється.

Порядок проведення робіт із поділу, виділу та розрахунку часток жилих будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення цих робіт визначався Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, яка була затверджена наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 року №55, та діяла на час проведення 16 березня 2020 року технічної інвентаризації і ухвалення судом першої інстанції рішення у цій справі (далі - Інструкція).

Пункти 1.2, 2.1, 2.4 Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна передбачали, що поділ об`єкта нерухомого майна (виділ частки) на окремі самостійні об`єкти нерухомого майна здійснюється відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виділу) з дотриманням чинних будівельних норм та з наданням кожному об`єкту поштової адреси.

Отже, визначальним для виділу частки в будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки в будинку відповідно до часток співвласників.

Подібний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 25 вересня 2019 року в справі №205/9065/15-ц, від 27 травня 2020 року в справі №173/1607/15, від 11 жовтня 2021 року в справі №607/14338/19-ц.

Наявність декларації про готовність до експлуатації об`єкта, будівництво якого здійснено на підставі будівельного паспорта за адресою АДРЕСА_1 , шляхом реконструкції власної частини житлового будинку за рахунок прибудов, підтверджує факт прийняття нерухомого майна до експлуатації, що до державної реєстрації права власності в установленому законом порядку не є достатнім для виділу із домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , а тому висновок суду першої інстанції про те, що прийняття об`єктів нерухомого майна до експлуатації не свідчить про виникнення на нього права власності в осіб, які провели його реконструкцію, до державної реєстрації права власності на нього в установленому законом порядку, є обґрунтованим.

Суд першої інстанції правильно виходив із того, що за позивачем ОСОБА_1 не зареєстроване право власності на 67/100 ід.ч. у житловому будинку літ. «Б», що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , як і за позивачем ОСОБА_2 не зареєстровано права власності на 33/100 ід.ч. у цьому нерухомому майні, а тому виділ їм таких часток є передчасним. Також слід погодитися із тлумаченням судом першої інстанції контексту ст.364 ЦК України, за яким виділити в натурі можливо лише ту частку, яка належить співвласнику на праві спільної часткової власності, тобто відносно якої зареєстровано право власності. Так, за позивачем ОСОБА_2 зареєстровано право власності на 19/100 ід.ч. домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , а за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на 5/100 ід.ч. цього домоволодіння.

Посилання в апеляційній скарзі на відсутність необхідності призначення у справі судової будівельно-технічної експертизи з огляду на фактичні обставини справи, коли житловий будинок під літ. «Б» сформований як об`єкт, якому надана самостійна адреса: АДРЕСА_1 , не є підставою для скасування або зміни рішення суду першої інстанції, оскільки мотиви суду першої інстанції з цього приводу не призвели до неправильного вирішення справи, як прослідковується із викладеного вище.

Оформлення за позивачами права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :10:059:0009, площею 0,0284 га, підтверджує той факт, що реконструкція не була самочинною, що також висновків суду першої інстанції не спростовує.

Відповідно до положень ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374,375,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Богунського районного суду м.Житомира від 25 травня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 10 травня 2024 року.

Головуюча Судді: