Справа № 347/3160/23
Провадження № 2/347/110/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 лютого 2024 року м. Косів

Косівський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді Кіцули Ю.С.,

секретаря с/з Мошулі Т.В,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визначення частки у спільному сумісному майні та визнання права власності на спадкове майно

в с т а н о в и в :

Стислий виклад позицій позивача, та заперечень відповідача.

14.11.2023 року ОСОБА_1 звернувся в суд з вищевказаним позовом. В обґрунтування своїх вимог, посилався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько - ОСОБА_4 , який постійно проживав разом з позивачем за адресою: АДРЕСА_1 . Також, у будинку проживали та на даний час проживають дружина позивача - ОСОБА_2 та дочка - ОСОБА_3 . Даний будинок перебував у спільній частковій власності по 1/4 частки у власності: ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та 1/4 у власності ОСОБА_1 .

Під вищевказаним будинком земельна ділянка площею 0,25 га кадастровий номер :02:001:0645 перебувала у спільній сумісній власності всіх власників будинку.

Після смерті ОСОБА_4 позивач є єдиним його спадкоємцем, тому для оформлення спадщини він звернувся до нотаріуса.

Однак у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частину земельної ділянки площею 0,25 га, призначеної для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :02:001:064, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 було відмовлено. Відмову мотивовано тим, що земельна ділянка перебуває у спільній сумісній власності та розмір часток у свідоцтві про право власності не вказано. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності здійснюється за згодою всіх співвласників, однак один із співвласників помер.

Ця обставина змусила позивача звертатись в суд з позовом про визначення частки у спільному сумісному майні та визнання права власності на спадкове майно, оскільки вирішення спору в позасудовому порядку неможливе.

З огляду на вище наведене, ОСОБА_1 просив становити, що розмір часток ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у спільному сумісному майні: земельній ділянці, що за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,25 га кадастровий номер :02:001:0645 станом на 02.01.2018 - на час смерті ОСОБА_4 становив по 1/4 частині та визнати за ним, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на спадкове майно після смерті ОСОБА_4 - 1/4 земельної ділянки, що за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,25 га кадастровий номер .02:001:0645.

Відповідачам було забезпечено право подати відзив на позовну заяву, однак таких не було подано.

Заяви, та клопотання учасників справи.

Позивач, будучи належним чином повідомлений, в судове засідання не з`явився, однак подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав повністю (а.с. 47).

Відповідачі будучи належним чином повідомленими, в судове засідання не з`явилися, однак подали заяви про розгляд справи без їх участі (а.с. 45, 49,52).

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою від 20.11.2023 року позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду, відкрито провадження, розгляд справи ухвалено проводити за правилами загального позовного провадження, та призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 05.02.2024 року закрито підготовче провадження, та призначено справу до судового розгляду по суті.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

У відповідності до ч. 3 ст. 211 ЦПК України судом проведено розгляд справи у відсутності сторін.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 від 02.01.2018, ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 8).

Згідно з копією витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 27.02.2019 № 55294638, ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_4 (а.с.9).

Постановою приватного нотаріуса Косівського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Григорчук Л.В. від 27.02.2019 року № 79/02.31, ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частину земельної ділянки площею 0, 2500, у зв`язку з тим, що земельна ділянка перебуває у спільній сумісній власності та розмір часток у свідоцтві про право власності не вказано (а.с.10).

Відповідно до копії Свідоцтва про право власності на нерухоме майно серія НОМЕР_2 від 14.05.2006 та Свідоцтва про реєстрацію права власності на нерухоме майно серії ССА № 984780 від 02.07.2006 року співвласникам ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 належить по 1/4 частці будинку за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.11-12).

Згідно з Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 29.05.2014 № 22311614, земельна ділянка площею 0,25 га кадастровий номер :02:001:0645, що знаходиться під будинком за адресою: АДРЕСА_1 перебувала у спільній сумісній власності всіх власників будинку (а.с.13).

Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 27.02.2019 року, спадкоємцем майна ОСОБА_4 є його син ОСОБА_1 . Спадщина, на яку видано це свідоцтво складається з: 1/4 частки житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель і споруд, що знаходяться в АДРЕСА_1 (а.с.14).

Згідно з Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 27.02.2019 № 157779560, 1/4 частка житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 (а.с.15).

Відповідно до копії Свідоцтва про право власності на нерухоме майно серія САМ № 056318 від 29.05.2014 земельна ділянка з кадастровим номером :02:001:0645, що знаходиться під будинком за адресою: АДРЕСА_1 перебувала у спільній сумісній власності всіх власників ( ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ) (а.с.16).

Згідно з копією Витягу № НВ-023 із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок від 13.11.2023 визначено вартість земельної ділянки за кадастровим номером: :02:001:0645 в розмірі 280 279,41 грн. (а.с.17).

Відповідно до довідки про склад сім`ї, виданої Рожнівською сільською радою 13.11.2023 року № 705/08-08, до складу сім`ї ОСОБА_1 , який проживає за адресою АДРЕСА_1 , входять: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 (а.с.18).

Зміст спірних правовідносин.

Спірні правовідносини виникли у зв`язку з наявністю у позивача права на спадкування після смерті батька, та неможливістю оформити спадкові справа, через не визначення часток у праві спільної сумісної власності.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Згідно із ч.1 ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Згідно з ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Зі змісту ст.357 ЦК вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні.

У частинах 1, 2 ст.369 ЦК України передбачено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників.

Відповідно до положень ч. 1 ст.368 і ч.2 ст.372 ЦК України визначено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом.

Частинами 1, 2 ст.370 ЦК України визначено, що співвласники мають право на ви-діл у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Згідно ч. 1 ст. 356 ЦК України визначено, що власність двох чи більше осіб із ви-значенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до пункту 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними.

Згідно роз`яснень, що містяться у Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» (пункт 17), розглядаючи позови, пов`язані з правом спільної власності, суди повинні виходити з того, що відповідно до ст. 368 ЦК спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Так, спільною сумісною власністю, зокрема, є: квартира (будинок), житлові приміщення у гуртожитках, передані при приватизації з державного житлового фонду за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно в них мешкають, у їх спільну сумісну власність (стаття 8 Закону України від 19.06.1992 № 2482-ХП «Про приватизацію державного житлового фонду»).

Згідно з ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово (ч. 1 ст. 1258 ЦК України). Перелік черг та їх кількість визначений ст. 1261-1265 ЦК України.

Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд, об`єкта незавершеного будівництва, щодо якого зареєстровано право власності/спеціальне майнове право, переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені (ч. 1-2 ст. 1225 ЦК України).

Як встановлено ч. 1-2 ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі.

Верховний Суд в своїх постановах неодноразово зазначав, що визначення судом частки співвласника у праві спільної власності на нерухоме майно саме за померлим не узгоджується з вимогами чинного законодавства, оскільки у такому разі судом буде вирішено питання про права особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності, що свідчить, у тому числі, про неефективність способу захисту права особи відповідно до положень статті 16 ЦК України (постанови від 27 травня 2020 року у справі № 361/7518/16-ц (провадження № 61-43734св18), від 16 вересня 2020 року у справі № 464/1663/18 (провадження № 61-9410св19), від 16 червня 2021 року у справі № 570/997/19 (провадження № 61-16257св20) та ін., що свідчить про сталість судової практики у спірних правовідносинах.

Мотивована оцінка наведених сторонами аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову.

Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що позивач ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем після смерті батька ОСОБА_4 . Об`єктом спадщини є 1/4 частина житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами в АДРЕСА_1 , на яку ОСОБА_1 видано свідоцтво про право на спадщину за законом від 27.02.2019 року №248. Також об`єктом спадщини є земельна ділянка площею 0,25 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, з кадастровим номером :02:001:0645 за адресою АДРЕСА_1 .

Дана земельна ділянка на праві спільної сумісної власності, належить ОСОБА_4 (який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 ), ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , без визначення часток, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію права власності на нерухоме майно.

Враховуючи те, що позивач прийняв у встановленому законом порядку спадщину після смерті батька, однак оформити право власності на земельну ділянку в порядку спадкування не може через відмову нотаріуса, з тих підстав, що у правовстановлюючому документі не визначено частки співвласників, суд доходить переконання, що за позивачем ОСОБА_1 слід визнати право власності в порядку спадкування на 1/4 частини земельної ділянки площею 0 0,25 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, з кадастровим номером :02:001:0645 за адресою АДРЕСА_1 .

Щодо вимоги позивача про повернення помилково сплаченого судового збору.

Разом з тим, позивач зазначає, що він звільнений від сплати судового збору, покликаючись на п. 8 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» та вважає, що він звільнений від сплати судового збору як ветеран війни-інвалід війни та особа з інвалідністю ІІІ групи, а тому просив йому повернути судовий збір, як помилково сплачений при зверненні до суду з позовом.

Статтею 1 Закону України «Про судовий збір» визначено, що судовий збір - це збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

Платники судового збору - громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи - підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення, передбачене цим Законом (стаття 2 Закону України «Про судовий збір»).

Відповідно до ч.1 ст.3 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.

Суддя зазначає, що ст. 5 Закону України «Про судовий збір» визначено вичерпний перелік осіб, які звільнені від сплати судового збору.

Пунктом 8 ч. 1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» визначено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю внаслідок Другої світової війни та сім`ї воїнів (партизанів), які загинули чи пропали безвісти, і прирівняні до них у встановленому порядку особи.

На підтвердження підстав для звільнення від сплати судового збору за вищезазначеним пунктом позивачем до матеріалів позовної заяви долучено лише дублікат пенсійне посвідчення серії НОМЕР_2 від 17.06.2011, з якого встановлено, що пред`явник цього посвідчення є інвалідом 3 групи.

Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать особи з числа військовослужбовців діючої армії та флоту, партизанів, підпільників, працівників, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків) чи пов`язаних з перебуванням на фронті, у партизанських загонах і з`єднаннях, підпільних організаціях і групах та інших формуваннях, визнаних такими законодавством України, в районі воєнних дій, на прифронтових дільницях залізниць, на спорудженні оборонних рубежів, військово-морських баз та аеродромів у період громадянської та Другої світової воєн або з участю в бойових діях у мирний час.

Згідно з п.2 ч.2 ст.7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать також особи з інвалідністю з числа: осіб начальницького і рядового складу органів Міністерства внутрішніх справ і органів Комітету державної безпеки колишнього Союзу РСР, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України та інших військових формувань, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час виконання службових обов`язків, ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, участі у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, інших уражень ядерними матеріалами.

При цьому, особи з інвалідністю 3 групи, які мають право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - осіб з інвалідністю внаслідок війни третьої групи, Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у встановленому порядку не прирівнюються до осіб з інвалідністю внаслідок Другої світової війни.

Тобто, від сплати судового збору на підставі п.8 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільняються особи з інвалідністю внаслідок Другої світової війни та сім`ї воїнів (партизанів), які загинули чи пропали безвісти, і прирівняні до них у встановленому порядку особи, а не особи з інвалідністю 3 групи, які мають право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - осіб з інвалідністю внаслідок війни третьої групи.

Позивачем не надано суду доказів стосовно того, що саме він є особою з інвалідністю внаслідок Другої світової війни та членом сім`ї воїнів (партизанів), які загинули чи пропали безвісти, або є прирівняною до зазначених осіб у встановленому порядку особи.

Своєю чергою за змістом ст.5 Закону України «Про судовий збір» пільг щодо сплати судового збору для інвалідів 3 групи, ветеранів війни - інвалідів війни не встановлено.

Отже, положення пункту 8 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» не розповсюджуються на позивача.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в ухвалах від 06.02.2020 у справі №640/21075/19 та від 23.07.2020 у справі №240/12008/19.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 12, 81, 141, 223, 263-266 ЦПК України, ч.1 ст.7, п.8 ч.2 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» суд, -

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ), ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 ) про визначення частки у спільному сумісному майні та визнання права власності на спадкове майно задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 , право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 1/4 частину земельної ділянки площею 0 0,25 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, з кадастровим номером :02:001:0645 за адресою АДРЕСА_1 .

В задоволенні вимоги про повернення суми судового збору сплаченого при зверненні до суду з позовом відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Рішення суду може бути оскаржено до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 29 лютого 2024 року.

Суддя Ю. С. Кіцула