Справа № 372/6343/23
Провадження № 2-623/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

заочне

03 травня 2024 року Обухівський районний суд Київської області у складі: головуючої судді Висоцької Г.В., за участю секретаря судового засідання Куник О.В., представника позивачів ОСОБА_1 , розглянувши в приміщенні Обухівського районного суду Київської області у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про витребування майна,

ВСТАНОВИВ:

У грудні позивачі звернулись до суду із позовом до ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , в якому просили визнати за ними право власності в рівних частках на земельну ділянку кадастровий номер к.н. :02:035:0020, площею 0,8072 та, на території Української міської ради Обухівського району Київської області; витребувати від ОСОБА_7 на їх користь вказану земельну ділянку.

В обґрунтування позову зазначили, що спірна земельна ділянка належала ОСОБА_8 . ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 помер, заповіту після себе не залишив. Спадкоємцями за законом після смерті останнього є позивачі по справі, які прийняли спадщину відповідно до чинного законодавства. У вересні 2023 року позивачі звернулись до нотаріуса для оформлення своїх спадкових справ на спірну земельну ділянку. Проте, як стало відомо від нотаріуса, вказана земельна ділянка вже не належала ОСОБА_8 та була декілька разів перепродана: померлим ОСОБА_8 - ОСОБА_9 у грудні 2012 року, у подальшому: 23 червня 2022 року ОСОБА_10 продав зазначену земельну ділянку на користь покупця ОСОБА_7 . Однак, спадкоємець ОСОБА_8 вказаний договір купівлі-продажу від 10.12.2012 не укладав, не підписував. Такого договору купівлі-продажу не існує, ніхто і ніколи до ОСОБА_8 та його спадкоємців не звертався з питаннями продажу чи купівлі вказаної земельної ділянки. Отже, оскільки зазначена земельна ділянку вибула із володіння власника на підставі неіснуючого договору купівлі-продажу, який ніколи не укладався та оскільки зазначена земельна ділянку була перепродана ОСОБА_7 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 23 червня 2022 року, ділянку слід витребувати із незаконного володіння ОСОБА_7 у власність спадкоємців ОСОБА_8 позивачів.

16.01.2024 року ухвалою суду прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судового засідання.

26.02.2024 року ухвалою суду закрито підготовче засідання, призначено справу до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні представник позивачів позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підставі, зазначених у позові, щодо винесення заочного рішення не заперечив.

Відповідачі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в судове засідання не з`явились, причини неявки суд не повідомили, заяв, клопотань до суду не направили, правом подати відзив на позовні вимоги не скористались.

Треті особи приватні нотаріуси Демченко Т.М. та ОСОБА_11 подали до суду заяви про розгляд справи без їх участі.

Відповідно до ч. 1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Так як, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання та не подав відзив, а представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи, то відповідно до ч. 1 ст.281 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи.

Заслухавши учасників процесу, вивчивши, дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 5 ст. 263 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, 17 жовтня 2012 року Обухівська районна державна адміністрація Київської області прийняла Розпорядження №1361 «Про передачу у власність громадянам земельних ділянок для ведення індивідуального садівництва та ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Української міської ради» (надалі «Розпорядження»), відповідно до п. 69 додатку якого громадянину України ОСОБА_8 було передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,8072 га для ведення особистого селянського господарства на території Української міської ради Обухівського району Київської області.

На підставі зазначеного Розпорядження розроблено технічну документацію, складено кадастровий план зовнішніх меж земельної ділянки з визначенням координат та сформовано земельну ділянку з кадастровим номером - :02:035:0020.

Після цього, 24 жовтня 2012 року відділом Держкомзему у м. Українка Обухівського району видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЙ №262411, який був зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди за №02024, кадастровий номер земельної ділянки - :02:035:0020 на території Української міської ради Обухівського району Київської області. Відповідно до розділу 3 поземельної книги власником земельної ділянки обліковувався ОСОБА_8 . Зазначене підтверджується листом Головного управління Держгеокадастру у м. Києві та Київської області від 02.10.2023 №29-10-0.223-9037/2-23.

Отже, право власності на земельну ділянку к.н. :02:035:0020, площею 0,8072 га, на території Української міської ради Обухівського району Київської області в ОСОБА_8 виникло та було належним чином зареєстроване.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 .

За життя ОСОБА_8 заповіт не складав.

Після смерті ОСОБА_8 21.07.2020 відкрилася спадщина, яка складається, зокрема, із земельної ділянки кадастровий номер :02:035:0020, площею 0,8072 га, на території Української міської ради Обухівського району Київської області.

Позивачі є спадкоємцями за законом, як батьки та доньки ОСОБА_8 :

- ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_8 , що підтверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_8 ;

- ОСОБА_4 є донькою ОСОБА_8 , якій на момент його смерті було 16 років, що підтверджується свідоцтвом про народження;

- ОСОБА_5 є донькою ОСОБА_8 , якій на момент його смерті було 9 років, що підтверджується свідоцтвом про народження.

Відповідно до ч. 1 ст. 1261 Цивільного кодексу України позивачі належать до першої черги спадкоємців за законом: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є батьками померлого; ОСОБА_12 та ОСОБА_4 , є доньками померлого.

На момент смерті ОСОБА_2 та ОСОБА_3 проживали разом із померлим ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 , та прийняли спадщину у порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, що підтверджується довідкою Васильківської міської ради Київської області №176/13-03.01-22 від 30.08.2023.

Так відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

ОСОБА_12 та ОСОБА_4 на момент смерті померлого були неповнолітніми дітьми та відповідно прийняли спадщину у порядку ч. 4 ст. 1268 ЦК України.

Так відповідно до цієї норми малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу.

19.09.2023 року позивачі звернулися із заявами до приватного нотаріуса Єременко Л.О. Київського міського нотаріального округу для заведення спадкової справи та оформлення своїх прав на земельну ділянку.

Приватним нотаріусом Єременко Л.О. Київського міського нотаріального округу заведена спадкова справа, що підтверджується витягом зі спадкового реєстру № 740083471 від 19.09.2023 та копією спадкової справи, яка містить всі вищезазначені документи щодо спадкоємців та ділянки.

Згідно довідки №60/-1-16 від 20.09.2023 приватного нотаріуса Єременко Л.О. Київського міського нотаріального округу спадкоємцями ОСОБА_8 є позивачі - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_13 .

Проте, як зазначено у позовній заяві, від нотаріуса стало відомо, що вказана земельна ділянка вже не належала ОСОБА_8 та була декілька разів перепродана.

У Державному реєстрі прав на нерухоме майно знаходиться інформація, що 10.12.2012 ОСОБА_8 продав вказану земельну ділянку ОСОБА_9 за договором купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Врадіївського районного нотаріального округу Миколаївської області Демченко Т.М., зареєстрованим в реєстрі за №928.

Право власності на вказану земельну ділянку при цьому не було зареєстровано у відповідному Державному реєстрі, а відповідні записи були внесені лише 16.02.2022 році, державним реєстратором виконавчого комітету Броварської міської ради Туранською Ганною Богданівною (рішення про державну реєстрацію права та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 63503963 від 17.02.2022).

23 червня 2022 року ОСОБА_10 продав зазначену земельну ділянку на користь покупця ОСОБА_7 на підставі договору купівлі-продажу посвідченого ОСОБА_14 приватним нотаріусом Фастівського районного нотаріального округу Київської області, зареєстрований в реєстрі за №616.

Проте, як вказують позивачі, спадкоємець ОСОБА_8 такий договір купівлі-продажу від 10.12.2012 не укладав, не підписував.

Ніхто і ніколи до ОСОБА_8 та його спадкоємців не звертався з питаннями продажу чи купівлі вказаної земельної ділянки.

Так, відповідно до отриманої відповіді на адвокатський запит №59/23 від 20.09.2023 у листі №485/01-16 від 20.09.2023 приватний нотаріус Демченко Т.М. Первомайського районного нотаріального округу повідомила, що вона не посвідчувала 10 грудня 2012 року за реєстрованим №928 договір купівлі-продажу земельної ділянки площею - 0,8072 га, к.н. :02:035:0020 між продавцем ОСОБА_8 та покупцем ОСОБА_6 , про що відсутній запис нотаріальної дії у реєстрі для реєстрації нотаріальних дій.

З цього приводу спадкоємці звернулися до Подільського УП ГУНП у м. Києві із заявою про вчинення кримінального правопорушення та було відкрито кримінальне провадження № 0001275 від 09.10.2023, що підтверджується витягом з ЄРДР.

Отже, оскільки зазначена земельна ділянку вибула із володіння власника на підставі неіснуючого договору купівлі-продажу, який ніколи не укладався та оскільки зазначена земельна ділянка була перепродана ОСОБА_7 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 23 червня 2022 року, ділянку слід витребувати із незаконного володіння ОСОБА_7 у власність спадкоємців ОСОБА_8 позивачів.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна (ст. 317 ЦК України).

Відповідно до ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою.

Як зазначено вище підставою для вибуття земельної ділянки із власності ОСОБА_8 став договір купівлі-продажу земельної ділянки, посвідчений 10.12.2012 приватним нотаріусом Врадіївського районного нотаріального округу Миколаївської області Демченко Т.М., зареєстрованим в реєстрі за №928. Проте, як було повідомлено приватним нотаріусом Демченко Т.М. у її листі, вона не посвідчувала 10 грудня 2012 року договір купівлі-продажу земельної ділянки площею -0,8072 га, к.н. :02:035:0020 за реєстрованим №928 між продавцем ОСОБА_8 та покупцем ОСОБА_6 , про що відсутній запис нотаріальної дії у реєстрі для реєстрації нотаріальних дій.

Відповідно до ст. 52 Закону України «Про нотаріат» про всі нотаріальні дії, вчинені нотаріусами або посадовими особами органів місцевого самоврядування, робиться запис у реєстрах для реєстрації нотаріальних дій після того, як нотаріус зробить посвідчувальний напис на документі або підпише документ, що ним видається. І саме такий запис у реєстрі є доказом вчинення нотаріальної дії.

Згідно зі ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно він особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України встановлено, що в разі придбання майна за відплатним договором в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у випадку, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Згідно зі ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця)до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини не припинилися внаслідок його смерті.

У ст. 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст. ст. 1261-1265 цього Кодексу.

Згідно до ч. 1 ст. 1261 ЦКУ позивачі входять до першої черги спадкоємців за законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1267 ЦКУ частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

Згідно з ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, яким відповідно до ч. 2 ст. 1220 ЦК України є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою.

У постанові Верховного Суду України від 23.01.2013 року у справі № 6-164цс12 вказано, що у спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України. Якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, право розпорядження нерухомим майном виникає в нього з моменту державної реєстрації цього майна (ч. 2 ст. 1299 ЦК України). Спадкоємець, який прийняв у спадщину нерухоме майно, ще до його державної реєстрації має право витребувати це майно від його добросовісного набувача з підстав, передбачених ст. 388 ЦК України, зокрема у разі, якщо воно вибуло з володіння спадкодавця поза волею останнього.

Таким чином, оскільки відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, право на витребування майна від добросовісного набувача, передбачене ст. 388 ЦК України, переходить до спадкоємців власника.

До подібного правового висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 20.04.2021 року у справі № 727/967/16-ц (провадження№ 61-14293св 19), від 22.06.2022 року у справі № 335/8468/18 (провадження № 61-8286св21), від 14.06.2023 року у справі№ 715/2438/21 (провадження №61- 748св23), від 14.06.2023 року у справі № 757/23492/13-ц (провадження № 61-11014св20), від 19.06.2023 року у справі № 521/4328/16 (провадження № 61-4268св23) та інших.

Позивачі у встановленому законом порядку прийняли спадщину після смерті ОСОБА_8 у порядку ч. З та 4 ст. 1268 ЦКУ, отже, набули право захищати свої права на спадкове майно, в тому числі шляхом витребування цього майна із чужого незаконного володіння на підставі ст. 388 ЦК України.

За загальним правилом, якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від (стягнення з) цієї особи нерухомого майна. Задоволення віндикаційного позову, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; такий запис вноситься виключно у разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів ст. ст. 387, 388 ЦК України, є неефективними.

Близькі за змістом висновки наведені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 року у справі № 488/5027/14-ц (провадження № 14-256цс18, пункт 98), від 14.11.2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18, пункти 115, 116), від 19.05.2020 року у справі № 916/1608/18 (провадження № 12-135гс19, пункт 80),від 22.06.2021 року у справі № 200/606/18 (провадження № 14-125цс20) та багатьох інших.

Отже, у тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів ст. ст. 387, 388 ЦК України, є неефективними. Власник з дотриманням вимог ст. сі. 387, 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника.

Крім цього, у постанові від 13.07.2022 року у справі № 199/8324/19 (провадження № 14-212цс21) за позовом про визнання протиправними рішень про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, скасування записів про державну реєстрацію права власності, Велика Палата Верховного Суду вказала про те, що якщо позивач вважає, що його право порушене тим, що право власності зареєстроване за відповідачем, то ефективним способом захисту може бути позов про витребування нерухомого майна, оскільки його задоволення, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру прав. Натомість вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідними для відновлення його права. Задоволення позову про витребування майна є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру прав.

Зважаючи на зазначене суд приходить до висновку, що вимога позивачів про визнання права власності ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та ОСОБА_4 в рівних частках на земельну ділянку кадастровий номер к.н. :02:035:0020, площею 0,8072 та, на території Української міської ради Обухівського району Київської області, не підлягає задоволенню.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що вимога про витребування земельної ділянки, яка вибула з володіння позивачів, як спадкоємців померлого власника ОСОБА_8 , не з їх волі, і не з волі спадкодавця, а тому порушене право позивачів, як власників майна, підлягає судовому захисту відповідно до положень ст. 388 ЦК України шляхом витребування такого майна від ОСОБА_7 .

На думку суду, такий спосіб вирішення спору буде достатнім для відновлення порушених прав позивачів.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір слід стягнути з відповідача на користь позивачів по 416,50 грн. грн. на користь кожного.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 4, 10, 12, 13, 76, 81, 259, 264-265, 268, 273, 280 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Витребувати в ОСОБА_7 на користь ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 земельну ділянку кадастровий номер :02:035:0020, площею 0,8072 га на території Української міської ради Обухівського району Київської області кожному по частині.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути із ОСОБА_7 на користь ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 суму сплаченого судового збору у розмірі 1660 грн. по 416,50 грн. грн. на користь кожного.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через Обухівський районний суд Київської області шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.Заочне рішення також може бути переглянуто Обухівським районним судом Київської області у випадку подання відповідачем відповідної письмової заяви протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Суддя Г.В.Висоцька