Справа № 159/4361/23
Провадження № 2/159/637/24
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2024 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області

в складі головуючого судді Панасюка С.Л.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в місті Ковелі справу за позовом ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

Стислий виклад позиції позивача.

Вимоги обґрунтовані тим, що 15.12.2021 між ТОВ АВЕНТУС УКРАЇНА» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір. Сума кредиту складає 21000 грн. Строк кредиту 30 днів. Дата повернення кредиту 14.01.2022. Відповідач кредит з відсотками не повернув. 18 квітня 2023 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» був укладений договір факторингу № 18.04/23-Ф, за умовами якого до позивача перейшло право грошової вимоги за вказаним кредитним договором. Станом на 03.08.2023 заборгованість відповідача за договором становить 49329 грн., з яких: сума кредиту 21000 грн., сума процентів за користуванням кредитом 28329 грн. Позивач просить стягнути з відповідача в його користь заборгованість за кредитним договором та судові витрати у справі.

Заперечення відповідача.

Відповідач зазначив, що позивач несвоєчасно подав докази, не засвідчив належно копії документів, не надав докази укладення кредитного договору, не надав докази наявності і розміру заборгованості, ряд умов кредитного договору суперечать закону, а тому є нікчемними, умова про пролонгацію договору нікчемна, позивач не довів набуття права вимоги до відповідача за договором факторингу, заявлені позивачем витрати на правову допомогу надмірні. Просить у позові відмовити.

Мотивувальна частина рішення.

15.12.2021 між ТОВ АВЕНТУС УКРАЇНА» та ОСОБА_1 був укладений Договір № 5222263 про надання споживчого кредиту (далі «Договір») (а.с.37-46).

Договір укладений в електронному вигляді.

Відповідно до п.1.3. Договору, сума кредиту складала 21000 грн. (а.с.37).

Відповідно до п.1.4. Договору, строк кредиту 30 днів. Дата повернення кредиту 14.01.2022 (а.с.37).

Розділом 4 Договору передбачені умови пролонгації строку кредиту. (а.с.38).

Відповідно до п.1.5.1 Договору, стандартна процентна ставка становить 1,90 % в день. Цим же пунктом передбачені умови застосування такої ставки (а.с.37).

Відповідно до п.1.5.2 Договору, знижена процентна ставка становить 0,19 % в день. Цим же пунктом передбачені умови застосування такої ставки (а.с.37).

Факт отримання відповідачем кредиту, відповідно до Договору, підтверджений листом ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КОНТРАКТОВИЙ ДІМ», яка проводила операцію по перерахуванню відповідачу 21000 грн. за договором з ТОВ АВЕНТУС УКРАЇНА» (а.с.9-10).

Відповідно до картки обліку договору, відповідач не здійснював оплати за Договором взагалі (а.с.56-68).

Відповідач не надав доказів повернення ним бодай частини кредиту та відсотків за ним.

Підпунктом 3 п.5.1. Договору передбачено, що ТОВ АВЕНТУС УКРАЇНА» має право укладати договори щодо відступлення права вимоги за Договором або договори факторингу з будь-якою третьою особою без окремої згоди відповідача (а.с.38).

Частиною першою статті 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

18 квітня 2023 року між ТОВ АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» був укладений договір факторингу № 18.04/23-Ф, відповідно до умов якого ТОВ АВЕНТУС УКРАЇНА» відступило останньому право грошової вимоги до відповідача за Договором (а.с.22-28).

Згідно з п.1.2 договору факторингу перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників згідно додатку № 2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованості та набуває відповідні права вимоги.

Сторони підписали Акт прийому-передачі Реєстру боржників за договором факторингу № 18.04/23-Ф 18.04.2023 року (а.с.26).

Таким чином, до позивача перейшло право стягнення з відповідача основної суми боргу 21000 грн. та відсотків за ним 28329 грн., всього 49329 грн., відповідно до витягу з реєстру боржників (а.с.28).

Суд відхиляє заперечення відповідача щодо позову.

Позивач додав усі необхідні докази до позовної заяви, а також у строк, встановлений судом в ухвалі від 26.02.2024 року про скасування заочного рішення, тому докази подані ним своєчасно.

Позивач формував позовну заяву і додаток до неї у системі «Електронний суд», подані в такий спосіб електронні копії документів вважаються належним чином засвідченими. Відповідач не довів, що надані позивачем копії документів не мають оригіналу або оригінали документів не відповідають їх копіям.

Попри заперечення відповідача, позивач довів, що Договір між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ОСОБА_1 укладений належним чином і має наслідком покладені на останнього цивільно-правові зобов`язання.

15.12.2021 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи товариства був укладений електронний Договір № 5222263 про надання споживчого кредиту.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Згідно положень ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Відповідно до положень ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

У справі № 561/77/19 від 16.12.2020 р. Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду зазначив: «Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч.2 ст.639 ЦК України.) Абз.2 ч.2 ст.639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним у письмовій формі. Аналізуючи викладене, слід дійти висновку, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.205, 207 ЦК України). Особливості укладення кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі».

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 р. у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 р. у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 р. у справі №127/33824/19.

Згідно ст.12 Закону України «Про електронну комерцію» в редакції на момент укладення договору:

«Якщо відповідно до акта цивільного законодавства чи за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:

електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину;

електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;

аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.»

Договір № 5222263 підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «M918231», який був власноручно введений відповідачем для електронного підпису. Зазначений підпис підтверджує, що відповідач ознайомився та погодився з усіма умовами договору. Отже, сторони погодили усі істотні умови та уклали в належній формі кредитний договір.

Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 524/5556/19 від 12.01.2021 р. дійшов такого висновку: «Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і літер, або тільки цифр, або тільки літер, яку заявник отримує за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позивачкою за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, тобто укладення між сторонами спірного правочину підтверджено належними та допустимими доказами».

Відповідно до ч.12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Відповідач, оформлюючи кредитний договір, заходить на Веб-сайт ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» https://www.creditplus.ua, реєструється та створює електронний кабінет, в якому йому надходить текст Кредитного договору та де він має змогу ознайомитись з Правилами, Паспортом споживчого кредиту, інформацією передбаченою частиною 2 статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ліцензією, фінансовим звітом тощо. Таким чином, Відповідач має примірник оригіналу кредитного договору та паспорту споживчого кредиту. Доступ до особистого кабінету клієнта має тільки Відповідач.

Таким чином, відповідач за допомогою електронних засобів, доступ до яких був отриманий ним особисто і за власною ініціативою, ознайомився з усіма умовами кредитного договору, в тому числі з паспортом споживчого кредиту, мав достатньо часу і можливостей для такого ознайомлення, погодив ці умови, а отже, взяв на себе передбачені договором зобов`язання.

Як зазначалося, факт отримання відповідачем кредиту, відповідно до Договору, підтверджений листом ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КОНТРАКТОВИЙ ДІМ», яка проводила операцію по перерахуванню відповідачу 21000 грн. за договором з ТОВ АВЕНТУС УКРАЇНА» (а.с.9-10).

Саме відповідач надав ТОВ АВЕНТУС УКРАЇНА» номер картки, на яку мали бути перераховані гроші, під час укладення кредитного договору. ТОВ АВЕНТУС УКРАЇНА» перерахувало гроші на вказаний відповідачем рахунок за посередництвом ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КОНТРАКТОВИЙ ДІМ». Зазначене посередництво оформлене договором ТОВ АВЕНТУС УКРАЇНА» з ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КОНТРАКТОВИЙ ДІМ» № 087/20-П від 0807.2020 року (а.с.9), що не суперечить закону. ТОВ АВЕНТУС УКРАЇНА» вправі було, виконуючи свої зобов`язання за Договором, користуватись послугами сторонніх організацій. Важливо те, що відповідач отримав належні йому за Договором гроші на вказану ним картку. Зазначена обставина доведена.

Відповідач не довів, що він сплатив за Договором хоча б якусь суму. Якби він це зробив, то мав би докази цього. Тому, для доведення розміру заборгованості суд використовує докази, які надав позивач.

Зокрема, відповідач має повернути так зване «тіло кредиту» 21000 грн.

Відповідач не виконав умови для того щоб скористатися зниженою процентною ставкою (п.1.5.2 договору, а.с.37). Отже, він має сплатити проценти за стандартною процентною ставкою за 30 днів (п.1.4, 1.5.1 договору, а.с.37). Зазначена сума процентів вказана у додатку № 1 до Договору (а.с.43) і складає 11970 грн.

Щодо пролонгації Договору слід зазначити таке.

Відповідно до п.4.1 Договору, строк кредиту може бути продовжено на кількість днів, зазначену в п.1.4. договору, якщо між Сторонами буде досягнута домовленість про таке продовження у порядку, визначеному п.4.2. (пп.4.2.1.-4.2.4.) Договору; або в порядку автопролонгації, на кількість днів та відповідно до умов визначених в п.4.3 (пп.4.3.1.- 4.3.2) Договору.

Відповідно до пп.4.3.1.- 4.3.2 Договору:

«4.3.1 Сторони домовились, що у випадку, якщо у споживача на дату закінчення строку кредиту (нового строку кредиту після пролонгації або автопролонгації) наявна заборгованість за кредитом, строк кредиту продовжується кожен раз на один наступний календарний день, що слідує за днем закінчення такого строку, але не більше ніж на 90 (дев`яносто) календарних днів поспіль, крім випадку, якщо в цей день повинна відбутися пролонгація строку кредиту за ініціативою споживача, відповідно до п.п.4.2.2-4.2.4 договору. Тобто в даному випадку кожен день автопролонгації є новою датою повернення кредиту.

4.3.2 Споживач, дає згоду на автопролонгацію строку кредиту на умовах передбачених в пп.4.3.1 Договору. Споживач вважається таким, що прострочив повернення кредиту, якщо після закінчення періоду автопролонгації у споживача наявна заборгованість за кредитом та не відбулося продовження строку кредиту за ініціативою споживача, у порядку передбаченому п.4.2 договору.»

Відповідно до п.4.4 Договору:

«4.4 Вказаний в цьому розділі порядок внесення змін до Договору щодо продовження строку кредиту Сторони вважають таким, що вчинений в письмовій формі, оскільки воля Сторін, передбачена в п.4.2 Договору, виражена за допомогою технічного засобу зв`язку, а в п.4.3 Договору письмово цим Договором, що відповідає вимогам, встановленим статтею 207 Цивільного кодексу України до письмової форми правочину».

Таким чином, сторони встановили в розділі 4 Договору два способи пролонгації Договору:

шляхом визначених у Договорі дій сторін, виражених за допомогою технічного засобу зв`язку (п.4.2, пп.4.2.1.-4.2.4.);

автоматично (автопролонгація) (пп.4.3.1.- 4.3.2).

У п.4.4 Договору сторони погодили, що вчинення сторонами дій, передбачених п.4.2, пп.4.2.1.-4.2.4 Договору, настання умов, передбачених пп.4.3.1.- 4.3.2 Договору, означатиме, що пролонгація Договору відбулася і сторони при цьому дотримали письмової форми щодо домовленості про пролонгацію.

Зазначені умови Договору звільняють сторони від необхідності укладати додатковий договір щодо пролонгації, всі механізми пролонгації завчасно обумовлені в Договорі.

Тому, суд відхиляє доводи відповідача щодо необхідності додаткового договору щодо пролонгації, для сторін такої необхідності немає, все обумовлено в Договорі.

Посилання відповідача на ч.7 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування» у цій справі невірне. На момент укладення Договору діяла інша редакція цієї частини. До того ж, не можна у цій справі твердити, що положення Договору, передбачені пп.4.3.1.- 4.3.2, є продовженням в односторонньому порядку строку користування кредитом.

На момент укладення Договору діяла наступна редакція ч.7 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування»:

«7. Зміна умов договору про споживчий кредит можлива тільки за згодою сторін. Умова договору про споживчий кредит про можливість внесення до договору змін в односторонньому порядку є нікчемною.»

З 24.12.2023 року діє наступна редакція ч.7 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування»:

«7. Зміна умов договору про споживчий кредит можлива тільки за згодою сторін. Умова договору про споживчий кредит про можливість внесення до договору змін в односторонньому порядку є нікчемною.

У договорі про споживчий кредит забороняється встановлювати умову про продовження в односторонньому порядку строку користування кредитом. Продовження строку користування кредитом здійснюється виключно шляхом укладення додаткового договору за домовленістю сторін.

Положення абзацу другого цієї частини не поширюються на продовження строку користування кредитом за договором про споживчий кредит у формі кредитування банківського рахунку або кредитної лінії, яка надається банком. Договір про споживчий кредит у формі кредитування банківського рахунку або кредитної лінії, яка надається банком, у разі наявності умови про можливість продовження строку користування кредитом, повинен передбачати право споживача на безоплатну відмову від продовження строку користування кредитом за таким договором. Банк зобов`язаний повідомити споживача про продовження строку користування кредитом відповідно до вимог цієї частини не пізніше 30 календарних днів до дати такого продовження. Банк зобов`язаний повідомити споживача про продовження строку користування кредитом згідно з вимогами, встановленими Національним банком України.»

Таким чином, на момент укладення Договору положення Договору, передбачені пп.4.3.1.- 4.3.2, не суперечили тодішній редакції ч.7 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування».

На думку суду, не суперечать вони і зараз, оскільки пп.4.3.1.- 4.3.2 Договору результат домовленості сторін на момент його укладення, а не умова договору, яка дозволяє в односторонньому порядку змінювати його умови.

Конструкція договору між сторонами така, що клієнт заохочується зниженою процентною ставкою до повернення кредиту і продовження співпраці. Коли минає 30 днів строку договору, клієнт для користування зниженою процентною ставкою має ще три календарні дні для повного погашення кредиту або для продовження строку кредиту (п.1.5.2 Договору).

Автопролонгація, передбачена пп.4.3.1 - 4.3.2 Договору, фактично надає клієнту можливість продовжувати строк кредиту щоразу на один день і, тим самим, зберігати можливість оплатити користування кредитом за зниженою ставкою. Наприклад, на наступний після закінчення 30 днів кредиту день, строк кредиту стає 31 день і так далі, в межах 90-ста днів. Отже, зазначені положення Договору є взаємовигідними для сторін: кредитор зберігає клієнта і має додаткову гарантію повернення кредиту, клієнт отримує можливість користуватися кредитом довше за зниженою процентною ставкою.

Зазначені положення договору це результат взаємовигідної домовленості сторін договору щодо строку користування кредитом, а не продовження в односторонньому порядку строку користування кредитом, як про те стверджує відповідач.

Як вже зазначалося, відповідач не виконав умови для того щоб скористатися зниженою процентною ставкою. Не скористався він для цієї мети також автопролонгацією Договору. Оскільки строк Договору, відповідно до пп.4.3.1.- 4.3.2, щоразу збільшувався, проте в межах 90-ста днів, відповідач має оплатити проценти за стандартною процентною ставкою не лише за 30 днів (базовий строк договору), але і за період, на який строк договору збільшився.

Відповідно до картки обліку Договору, проценти нараховувалися відповідачу до 24.02.2022 року включно (рядок № 72, а.с.57), тобто в межах 90-ста днів. Загальна сума нарахованих процентів 28329 грн. Разом заборгованість за кредитом складає 49329 грн., які позивач і просить стягнути з відповідача.

На момент укладення Договору діяла наступна редакція ст.8 Закону України «Про споживче кредитування»:

«1. Реальна річна процентна ставка обчислюється відповідно до нормативно-правових актів Національного банку України.

2. Для цілей обчислення реальної річної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом.

До загальних витрат за споживчим кредитом включаються:

доходи кредитодавця у вигляді процентів;

комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо;

інші витрати споживача на супровідні послуги, які підлягають сплаті на користь кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб згідно з вимогами законодавства України та/або умовами договору про споживчий кредит (платежі за послуги кредитного посередника, страхові та податкові платежі, збори на обов`язкове державне пенсійне страхування, біржові збори, платежі за послуги державних реєстраторів, нотаріусів, інших осіб тощо).

До загальних витрат за споживчим кредитом не включаються:

1) платежі, що підлягають сплаті споживачем у разі невиконання його обов`язків, передбачених договором про споживчий кредит;

2) платежі з оплати товарів (робіт, послуг), які споживач зобов`язаний здійснити незалежно від того, чи правочин укладено з оплатою за рахунок власних коштів споживача чи за рахунок споживчого кредиту.

3. Обчислення реальної річної процентної ставки має базуватися на припущенні, що договір про споживчий кредит залишається дійсним протягом погодженого строку та що кредитодавець і споживач виконають свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в договорі.

Якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки або інших платежів за послуги кредитодавця, включених до загальних витрат за споживчим кредитом при обчисленні реальної річної процентної ставки, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення, реальна річна процентна ставка обчислюється на основі припущення, що процентна ставка та інші платежі за послуги кредитодавця залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит.»

Тобто, ця редакція не містила норми наступного змісту:

«5. Максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.», на яку посилається відповідач.

Ця норма з`явилася з 24.12.2023 року і не регулює відносини у цій справі, оскільки строк дії Договору після вказаної дати не продовжувався, що могло стати підставою для зворотної сили внесених у ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» змін.

Відносно надмірної, на думку відповідача, стандартної процентної ставки, то відповідач міг легко виконати умови для зниженої процентної ставки, однак не намагався виконати не лише ці умови, а і будь-які умови Договору, не сплативши на погашення кредиту жодної копійки, тобто вів себе украй недобросовісно.

Пункт 10.2 Договору, на який звертає увагу відповідач, має загальний характер і не впливає на вирішення цієї справи, оскільки нарахування процентів не вийшло за межі конкретно передбачених Договором 90-ста днів, про що йшлося вище.

Пункти 6.3.1, 6.3.2 Договору, які регулюють черговість погашення заборгованості, на які звертає увагу відповідач, не впливають на вирішення цієї справи, оскільки відповідач не сплатив на погашення боргу жодної копійки.

Відносно гаданого порушення права відповідача на конфіденційну інформацію, то це порушення може стати предметом іншої справи, це питання виходить за межі цієї справи.

Пункт 1.5 Договору, на який посилається відповідач, передбачає тип процентної ставки фіксована. Підпункти цього пункту передбачають різновиди фіксованої ставки стандартну і знижену. Знижена процентна ставка використовується, якщо клієнт поверне протягом строку договору кредит (плюс 3 календарні дні), про що йшлося вище. Прострочення договору і її наслідок стандартна процентна ставка, наступає на четвертий календарний день після закінчення строку кредиту. При автопролонгації строк кредиту щоразу збільшується на один день, даючи можливість клієнту погасити кредит і, тим самим, скористатися зниженою процентною ставкою, про що йшлося вище.

Закон не забороняє засвідчувати витяг з реєстру боржників, який є додатком до договору факторингу, підписами і печатками Клієнта і Фактора. Наявна у витягу інформація відповідає Договору, сумніви у належності і достовірності витягу відсутні.

Договір має розділ 11 з назвою «Реквізити та підписи сторін», на який є відсилка у п.9.7 Договору, тому заперечення відповідача з приводу відсутності у Договорі розділу 11 суд відхиляє.

Згідно ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідач свої зобов`язання за договором не виконав, допустивши заборгованість, яку належить стягнути.

Позивач сплатив судовий збір в розмірі 2147,20 грн.

Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Позивач просив стягнути з відповідача в його користь витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10000 грн.

Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Надання позивачу правничої допомоги підтверджується: укладеним між позивачем і адвокатом Столітнім М.М. договором про надання правової допомоги № 10/07-2023 від 10.07.2023 року, свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю серія КС № 9422/10 від 18.09.2020 року, звітом від 03.08.2023 року про надання правової допомоги згідно договору про надання правової допомоги № 10/07-2023 від 10.07.2023 року з детальним описом послуг і їхньої вартості на суму 10000 грн.

Відповідач вважає зазначену суму витрат надмірною.

Суд погоджується з думкою відповідача. Правова допомога надавалась у «стандартній» справі, обставини якої, мотивація з посиланнями на норми закону повторюється зі справи в справу і не вимагає від адвоката значних зусиль. Названа «стандартність» зумовлена специфікою організації, якій адвокат надає правову допомогу, а саме, ця організація зосереджена на одних і тих же послугах з одним і тим же стандартизованим алгоритмом юридичних дій. До того ж, розгляд справи проводився у спрощеному провадженні, без проведення судових засідань. Розумною сумою витрат на правову допомогу є за таких обставин 3000 грн. У стягненні іншої частини витрат на правову допомогу суд відмовляє.

Керуючись ст.12, 81, 82, 259, 263, 264, 265, 273 ЦПК України, на підставі п.1 ч.1 ст.512, ст.514, 516, 526, 1077 ЦК України, п.5 ч.1 ст.3, ст.11, 12 Закону України «Про електронну комерцію» ст.8, 12 Закону України «Про споживче кредитування» у відповідній редакції, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» заборгованість за кредитним договором в розмірі 49329 (сорок дев`ять тисяч триста двадцять дев`ять) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» у відшкодування понесених ним витрат на сплату судового збору 2147 (дві тисячі сто сорок сім) грн.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» у відшкодування понесених ним витрат на правничу допомогу 3000 (три тисячі) грн.

В решті вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на його апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано.

Головуючий:С. Л. ПАНАСЮК