ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Номер провадження 22-ц/818/2608/24
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 листопада 2024 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді - Мальованого Ю.М.,

суддів Тичкової О.Ю., Яцини В.Б.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 05 лютого 2024 року в складі судді Агапова Р.О. у справі № 638/14833/23 за позовом Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання,

ВСТАНОВИВ :

У жовтні 2023 року КП «Харківські теплові мережі» (далі КП «ХТМ») звернулось з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з відповідача вартість спожитої теплової енергії за період з 01 листопада 2021 року по 31 січня 2022 року в розмірі 2321,39 грн та за період з 01 грудня 2021 року по 31 липня 2023 року в розмірі 55 399,97 грн, а всього 57 721,36 грн за період з 01 листопада 2021 року по 31 липня 2023 року; абонентське обслуговування в розмірі 332,38 грн; внутрішньобудинкове обслуговування в розмірі 849,68 грн.; судовий збір у розмірі 2684,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідачу на праві власності, а саме договору купівлі-продажу від 17 вересня 2021 року належать 1/2 частина нежитлових приміщень за адресою: АДРЕСА_1 , розташовані в підвальній частині №1-18 в літ. «М-4» загальною площею 159,8 кв.м. з централізованою системою теплопостачання.

ОСОБА_1 користується тепловою енергією, яку подає у приміщення та в цілому в централізовану систему теплопостачання всіх будинків КП «ХТМ» , та за період користування тепловою енергією з 01 листопада 2021 року по 31 липня 2023 року відповідачем спожито теплової енергії на суму 57 721,36 грн ОСОБА_1 направлялись рахунки на оплату спожитої теплової енергії, які на час подання позову залишаються несплаченими.

Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 05 лютого 2024 року позовні вимоги задоволено.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь КП «ХТМ» 2 321,39 грн вартості спожитої теплової енергії за період з 01 листопада 2021 року по 31 січня 2022 року без укладення договору, 55 399,97 грн вартості спожитої теплової енергії за період з 01 грудня 2021 року по 31 липня 2023 року за індивідуальним договором; 332,38 грн плати за абонентське обслуговування; 849,68 грн плати за внутрішньобудинкове обслуговування.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КП «ХТМ» 2684,00 грн на відшкодування витрат по оплаті судового збору.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 26 квітня 2024 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 05 лютого 2024 року відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції, як незаконне та необґрунтоване та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі відповідач посилається на те, що з часу придбання вищевказане нежитлове приміщення відповідачем не використовувалось. З початку повномаштабного вторгнення військ Російської Федерації в Україну, з дозволу відповідача в підвальному приміщенні за адресою АДРЕСА_1 почали переховуватися від обстрілів як мешканці будинку, так і переселенці. Постачання теплової енергії, зі слів цих людей, комунальним підприємством переважно не здійснювалось.

Позивач КП «ХТМ» своїм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу не скористалось.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частин 1, 2, 4, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною 3 статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції розглядає апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 05 лютого 2024 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами на підставі частини 1 статті 369 ЦПК України.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з наявної заборгованості відповідача за спожиту теплову енергію.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідно до договору купівлі-продажу нежитлових приміщень від 17 вересня 2021 року, нежитлові приміщення в підвальної частини № 1-18 у житловому будинку літ. «М-4», загальною площею 159,8 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , належать на праві власності ОСОБА_1 (а.с. 13-16).

Згідно актів обстеження системи теплоспоживання об`єкту № 173/4683 від 09 грудня 2021 року та № 173/4622 від 08 листопада 2021 року система опалення приміщень за адресою: АДРЕСА_1 , є невід`ємною частиною централізованої системи опалення житлового будинку (а.с. 17-18).

У свою чергу заявник щомісяця направляє споживачам рахунки за послуги теплопостачання із зазначенням нарахувань за надані послуги та суми боргу.

Статтею 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до частини 1 статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною 1 статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 ЦК України).

За положеннями частини 1 статті 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

В пункті 5 частини 3 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» зазначено, що споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Статтею 19 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Відповідно до Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється.

Згідно пунктів 25, 26, 30 вище вказаних Правил відключення споживача від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

Рішення про відключення будинку від системи централізованого опалення з улаштуванням індивідуального опалення повинно бути підтримане всіма власниками (уповноваженими особами власників) приміщень у житловому будинку (пункту 2.1 наказу Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 6 листопада 2007 року № 169 «Про затвердження Змін до Наказу Міністерства будівництва України від 22 листопада 2005 року № 4).

При цьому обов`язково враховуються технічні можливості існуючих мереж газопостачання, водопостачання та електропостачання даного населеного пункту або окремого мікрорайону щодо забезпечення живлення запропонованої власником (власниками) системи теплопостачання (пункту 2.2 вище вказаного Наказу).

Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється за умови забезпечення безперебійної роботи інженерного обладнання будинку та вжиття заходів щодо дотримання в суміжних приміщеннях вимог будівельних норм і правил з питань проектування житлових будинків, опалення, вентиляції, кондиціонування будівельної теплотехніки; державних будівельних норм з питань складу, порядку розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва, а також норм проектування реконструкції та капітального ремонту в частині опалення.

Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 26 липня 2019 року N 169, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 серпня 2019 року за N 982/33953 затверджено Порядок відключення споживачів від систем централізованого опалення та постачання гарячої води.

Вище вказаним порядком установлено, що таке відключення відбувається на підставі рішення постійно діючої міжвідомчої комісії, створеної органом місцевого самоврядування або місцевим органом виконавчої влади.

Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 6 листопада 2007 року №169 внесені зміни, які унеможливлюють відключення від мереж центрального опалення та гарячого водопостачання окремих квартир у багатоквартирному будинку і дозволяють таке відключення лише будинку в цілому.

Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 та є усталеним у практиці Верховного Суду, зокрема, підтриманий у постановах від 04 грудня 2019 року у справі № 683/2743/15-ц, провадження № 61-33787св18; від 02 грудня 2020 року у справі № 761/48615/18-ц, провадження № 61-14819св20, від 09 червня 2021 року у справі № 303/7554/16-ц, провадження № 61-20523св19, від 28 липня 2021 року у справі № 554/7740/17, провадження № 61-13603св19.

Матеріалами справи встановлено, що позивач свої договірні зобов`язання виконав та здійснив відпуск теплової енергії відповідачу з 01 листопада 2021 року по 31 липня 2023 року, що підтверджується Актами обстеження об`єкту та Актами підключення споживача до джерела теплової енергії (а.с. 21-22).

Належні відповідачу нежитлові приміщення знаходяться у житловому будинку та відповідно мають загальну систему опалення з житловим будинком. Теплові мережі житлового будинку (у тому числі, трубопроводи та стояки) входять до складу приладів, що використовують теплову енергію (теплоносій) для потреб опалення та є складовою частиною єдиного технологічного процесу теплоспоживання.

З придбанням у власність нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку у відповідача, як їх власника, виник обов`язок брати участь у витратах на утримання та збереження майна (житлового будинку). Обігрів житлового будинку у опалювальний період є спільним обов`язком його співвласників з метою дотримання, зокрема, санітарних норм.

Зазначене відповідає висновкам, викладеним у постанові Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 317/1636/16-ц, провадження № 61-19820св18.

Отже, відповідач є споживачем послуг з постачання теплової енергії, які надає позивач, та несе обов`язок зі сплати таких послуг, незалежно від факту укладення договору між сторонами.

Будь-яких доказів того, що у спірний період послуги, що надає позивач, ОСОБА_1 , як власником зазначених приміщень, не споживались, суду не надано.

Відключення споживачів від мережі централізованого опалення відбувається тільки на підставі рішення постійно діючої міжвідомчої комісії, створеної органом місцевого самоврядування або місцевим органом виконавчої влади з вчиненням в подальшому дій споживачем з дотриманням визначеної Порядком від 22 листопада 2005 року № 4 процедури.

Саме такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1192цс15 та у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі № 683/2223/17. Колегія суддів не вбачає підстав відступити від цих правових висновків.

Таким чином, оскільки відповідачем відключення від централізованого опалення з дотриманням норм чинного законодавства не проводилось, суд першої інстанції вірно дійшов висновку про стягнення заборгованості за постачання теплової енергії на опалення.

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності.

Стаття 81 ЦПК України надає право сторонам та іншим учасникам справи подавати докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76 ЦПК України).

Частиною 3 статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що оскільки ОСОБА_1 користувався наданими послугами КП «ХТМ», але не сплачував за них, у нього виникла заборгованість перед підприємством, яка підлягає стягненню з нього на користь підприємства.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, оскільки не підтвердженні належними та допустимими доказами.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.

Відповідно до положень статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 05 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 25 листопада 2024 року

Головуючий Ю.М. Мальований

Судді О.Ю. Тичкова

В.Б. Яцина