Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.02.2024 Справа №607/3838/24 Провадження №2-о/607/227/2024

м. Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Кунець Н.Р.

за участі секретаря судового засідання Ковбасюк М.В

заявника ОСОБА_1

представника заявника адвоката Сампари Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 в інтересах якого діє адвокат Сампара Надія Миронівна, заінтересована особа ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису, -

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Сампара Н.М. звернувся до суду із заявою про видачу обмежувального припису, у якій просить встановити обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 шляхом встановлення наступних заходів тимчасового обмеження його прав:

-перебування в місці проживання (перебування) ОСОБА_1 та його сім`ї за адресою: АДРЕСА_1 ;

-наближення на 50 м до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування ОСОБА_1 ;

-наближення на 50 м до автомобіля Пежо Експерт, д.н.з. НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_1 ;

-особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 , якщо він за власним бажанням перебуває у місці, невідомому ОСОБА_2 , переслідувати його та в будь-який спосіб спілкуватися з ним;

-ведення листування, телефонних переговорів з ОСОБА_1 або контактування з ним через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

В обґрунтування заявлених вимог заявник зазначає, що ОСОБА_2 є батьком його онуків, при цьому його дочка ОСОБА_3 протягом січня-червня 2015 року проживала з ним, однак на даний час дочка разом з онуками постійно проживає з ним та його дружиною ОСОБА_4 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Заявник вказує, що ОСОБА_2 вже протягом тривалого часу вчиняє насильство психологічного та фізичного характеру щодо нього та його сім`ї, яке виражається у словесних погрозах, приниженнях, переслідуванні, залякуванні, що викликає у його сім`ї страх за свою безпеку, тривожність, емоційну невпевненість, чим завдається шкода їхньому психічному здоров`ю, при цьому його агресія щоразу посилюється.

Так, 07.12.2018 перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння під час конфлікту ОСОБА_2 наніс його дочці та дружині легких тілесних ушкоджень, що було зареєстровано в ЄРДР за № 0003589 від 07.12.2018 та № 0000675 від 22.12.2018, а також пошкодив вхідні двері їхньої квартири та розбив заднє бокове вікно належного йому автомобіля Пежо Експерт, д.н.з. НОМЕР_1 . Крім того, 08.06.2020 перебуваючи на сходовій клітині в приміщенні під`їзду біля дверей його квартири, ОСОБА_2 у нетверезому стані наніс йому тілесні ушкодження, про що 09.06.2020 було внесено відомості до ЄРДР за № 0001396, а також знову побив заднє вікно його автомобіля Пежо Експерт, д.н.з. НОМЕР_1 .

08.06.2020 стосовно ОСОБА_2 було винесено терміновий заборонний припис серія АА № 135172, у зв`язку із тим, що останній по АДРЕСА_2 , на шкільному дворі у присутності малолітньої ОСОБА_5 у ході словесного конфлікту наніс його дочці ОСОБА_3 тілесні пошкодження під ліве око кулаком та надалі переслідував її по дорозі до двору і квартири.

Також, у грудні 2021 року та травні 2023 року ОСОБА_2 неодноразово обдряпував стіну на сходовій клітині біля квартири нецензурними словами, чим принижував їхню людську гідність перед іншими співмешканцями будинку, а 13.11.2023 ввечері пофарбував вхідні двері їхньої квартири у червоний колір нітрофарбою, що спричинило інтоксикацію випарами нітрофарби легкого ступеня його онуків.

Зауважує, що ОСОБА_2 неодноразово обіцяв змінитися, проте весною 2023 року його поведінка щодо дочки стала нестерпною: постійні стеження, підозри у зраді, підслуховування під дверима їхньої квартири, дзвінки вночі, гупання у двері в нетверезому стані, обзивання нецензурними словами, вказане створює у його сім`ї тривожне відчуття небезпеки.

Окрім цього, в січні 2024 року ОСОБА_2 , почав погрожувати йому фізичною розправою та тим, що запустить в квартиру, де він проживає димову шашку та буде дивитися, як він та його сім`я, тікають з квартири.

З огляду на вищевикладене заявник вважає, що він та його сім`я як жертви насильства, потребують захисту у порядку, передбаченому Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», оскільки він зазнає постійного психологічного тиску з боку ОСОБА_2 , а тому просить суд заяву задовольнити.

Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20.02.2024 відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку окремого провадження та призначено судове засідання у справі на 22.02.2024 на 12 год. 00 хв.

У судовому засіданні заявник ОСОБА_1 та його представник адвокат Сампара Н.М. заяву підтримали та просила задовольнити, з підстав у ній викладених.

Заінтересована особа ОСОБА_2 , у судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, шляхом надіслання судової повістки про виклик до суду на його поштову адресу зазначену у заяві, а також опублікуванням оголошення про виклик до суду на сайті Судова влада. Про причини неявки суд не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи чи заперечення на заяву не подавав.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_4 суду пояснила, що вона є дружиною заявника та зазначила, що ОСОБА_2 є біологічним батьком їх внуків та живе у сусідньому будинку. Вказала, що ОСОБА_2 робить їхнє життя нестерпним, оскільки постійно приходить під їхній будинок, заглядає у вікна та стукає у двері. Крім того, він розписав стіни у їхньому під`їзді та розфарбував їхні двері червоною фарбою. Також постійно вчиняє конфлікти із їхньою дочкою ОСОБА_3 та обзиває її. Водночас, поліція жодних перевірок з приводу неправомірних дій ОСОБА_2 не проводить, тому вони поліцію не визивали.

Допитана у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_3 суду пояснила, що вона є дочкою заявника ОСОБА_1 . Вказала, що ОСОБА_2 є біологічним батьком її двох дітей, проте свого батьківства він не визнає, а у свідоцтвах про народження дітей відомості про батька зазначені з її слів. Окрім цього, вона проживала разом з ним пів року у 2015 році. Зазначила, що ОСОБА_2 постійно вчиняє із нею конфлікти та погрожує їй. Крім того, він приходить під їхні двері та стукає, а у листопаді 2023 року він розфарбував двері червоною фарбою. Після чого вона його заблокувала та припинила з ним будь - яке спілкування. Також, 23.08.2023 він прийшов до них під під`їзд та спровокував конфлікт, в ході якого закинув свій телефон на їхній балкон та почав погрожувати її батьку ОСОБА_1 , що викличне поліцію, так як вони його пограбували.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши та всебічно проаналізувавши зібрані у справі докази, суд дійшов до наступного висновку:

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06.06.2019 у справі № 607/3399/19, яке набрало законної сили 11.07.2019, позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1424,50 грн на відшкодування матеріальної шкоди та 2000 грн на відшкодування моральної шкоди, а також сплачений судовий збір в розмірі 2689 грн. У задоволенні решти вимог - відмовлено.

Як вбачається із змісту вказаного рішення, при розгляді цивільної справи № 607/3399/19 судом з матеріалів справи встановлено, що 07.12.2018 близько 00:40 год. гр. ОСОБА_2 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , виражався у сторону ОСОБА_1 нецензурними словами, погрожував фізичною розправою. В ході конфлікту пошкодив вхідні двері квартири, в якій проживає ОСОБА_1 , а вийшовши на вулицю, розбив скло автомобіля «Пежо Експерт», д.н.з. НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_1 . Працівниками патрульної поліції, які прибули на місце події, було доставлено ОСОБА_2 для проведення медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння, проте останній від цього відмовився. Таким чином гр. ОСОБА_2 своїми діями вчинив дрібне хуліганство. Даний факт підтверджує і мешканка кв. 17 - гр. ОСОБА_6 , яка була свідком його дій. В зв`язку із цим на гр. ОСОБА_2 було складено протокол за ст. 173 КУпАП. Таким чином, станом на 15 грудня 2018 року підстав для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань та початку розслідування немає.

Таким чином, ОСОБА_2 своїми неправомірними діями завдав позивачу матеріальну шкоду, яка полягає у заміні пошкодженого вічка вхідних дверей квартири позивача за адресою: АДРЕСА_1 , та заміні розбитого відповідачем правого бокового скла належного ОСОБА_1 автомобіля «Пежо Експерт».

Ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 16.06.2023 у справі №607/18874/20, апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_2 - адвоката Вітіва В.А. - задоволено частково. Клопотання захисника Вітіва В.А. та обвинуваченого ОСОБА_2 про звільнення його від кримінальної відповідальності на підставі п.1 ч.1 ст.49 КК України та закриття кримінального провадження на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України - задоволено. Вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04.10.2022 щодо ОСОБА_2 , засудженого за ч. 1 ст. 125 КК України - скасовано. Звільнено ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.125 КК України на підставі п.1 ч.1 ст.49, ч2. ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження закрито на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України, у зв`язку із звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Як слідує із вказаної ухвали, згідно вироку суду, 08.06.2020 о 21 годині у обвинуваченого ОСОБА_2 , який перебуваючи на сходовій клітці в приміщенні під`їзду, біля дверей квартири АДРЕСА_3 , на ґрунті особистих неприязних відносин, які виникли під час конфлікту із ОСОБА_1 виник умисел, спрямований на спричинення останньому тілесних ушкоджень. Реалізуючи свій умисел, 08.06.2020 о 21 годині обвинувачений ОСОБА_2 перебуваючи на сходовій клітці в приміщенні під`їзду, біля дверей квартири АДРЕСА_3 , в ході вищевказаного конфлікту, з метою спричинення ОСОБА_1 тілесних ушкоджень, умисно наніс один удар кулаком правої руки в ділянку щелепи ОСОБА_1 з лівої сторони. Після цього ОСОБА_2 штовхнув потерпілого в спину, в результаті чого останній впав на підлогу колінами. У результаті дій ОСОБА_2 , потерпілому ОСОБА_1 завдано фізичного болю та спричинено тілесні ушкодження у вигляді синців передньої та задньої лівої вушної раковини, крововилив облямівки і садно слизової оболонки нижньої губи зліва, які згідно п.2.3.5 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (МОЗ України, Київ, 1995) відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Згідно з термінового заборонного припису серії АА №135172 від 08.06.2020, винесеного стосовно кривдника ОСОБА_2 , останньому заборонено схід та перебування в місці проживання (перебування) постраждалої особи ОСОБА_3 , а також заборонено в будь - який спосіб контактувати з постраждалою особою ОСОБА_3 строком на 10 діб з 23 год. 30 хв. 08.06.2020 до 23 год. 30 хв. 18.06.2020, у зв`язку із скоєнням ним домашнього насильства стосовно постраждалої особи ОСОБА_3 .

Відповідно до листа Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області № В-79 від 28.11.2023, за період з 01.01.2016 по 17.11.2023 в інформаційно - комунікаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції України» Тернопільського РУ поліції зареєстровані наступні звернення ОСОБА_3 :

-№ 41027 від 07.12.2018 надійшло повідомлення лікаря ТМКЛ №1 про те, що до них звернулась ОСОБА_3 з діагнозом забій переднісся, нижньої третини правого плеча, травми отримала 07.12.2018 під час конфлікту з співмешканцем ОСОБА_2 - зареєстровано в ЄРДР № 0003589 від 07.12.2018 ст.125 ч.1;

-№ 19018 від 09.06.2020 надійшло повідомлення лікаря, що звернулась ОСОБА_3 з діагнозом забійна підшкірна гематома лівої половини обличчя, травму отримала 08.06.2020 близько 20:50 від гр. ОСОБА_2 - матеріали списано довідкою до справи за вих. № 19081 від 09.06.2020;

-№ 18995 від 08.06.2020 надійшло повідомлення від ОСОБА_3 про те, що 08.06.2020 ОСОБА_2 перебуваючи по АДРЕСА_4 в ході словесного конфлікту наніс ОСОБА_3 тілесні ушкодження - на гр. ОСОБА_2 складено протокол ГП № 139115 за ст. 173 КУпАП та протокол ГАА № 407294 за ч.1 ст. 178 КУпАП;

-№ 34487 від 13.11.2023 надійшло повідомлення від ОСОБА_3 про те, що колишній співмешканець ОСОБА_2 пофарбував двері її квартири у червоний колір, чути неприємний запах ацетону - по даному факту проводиться перевірка. За детальнішою інформацією щодо якого, можна звернутися в сектор протидії домашнього насильства Тернопільського РУП;

-№ 34488 від 13.11.2023 надійшло повідомлення від ОСОБА_3 про те, що на її думку колишній співмешканець ОСОБА_2 ухиляється від служби ЗСУ - матеріали списано за спрощеною схемою;

-№ 34507 від 14.11.2023 надійшло повідомлення від лікаря ЕМД про те, що за адресою АДРЕСА_1 надавалась медична допомогу малолітнім дітям ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , діагноз: інтоксикація випарами фарби легкого ступеня та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , діагноз: інтоксикація випарами фарби легкого ступеня - по даному факту проводиться перевірка. За детальнішою інформацією щодо якого, можна звернутися в сектор ювенальної превенції Тернопільського РУП.

Відповідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів - осіб, які постраждали від такого насильства.

Відповідно до пунктів 3, 6, 8, 14 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Особа, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі.

Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Частиною другою статті 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких до яких належать 1) подружжя; 2) колишнє подружжя; 3) наречені; 4) мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя); 5) особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти; 6) особи, які мають спільну дитину (дітей); 7) батьки (мати, батько) і дитина (діти); 8) дід (баба) та онук (онука); 9) прадід (прабаба) та правнук (правнучка); 10) вітчим (мачуха) та пасинок (падчерка); 11) рідні брати і сестри; 12) інші родичі: дядько (тітка) та племінник (племінниця), двоюрідні брати і сестри, двоюрідний дід (баба) та двоюрідний онук (онука); 13) діти подружжя, колишнього подружжя, наречених, осіб, які мають спільну дитину (дітей), які не є спільними або всиновленими; 14) опікуни, піклувальники, їхні діти та особи, які перебувають (перебували) під опікою, піклуванням; 15) прийомні батьки, батьки-вихователі, патронатні вихователі, їхні діти та прийомні діти, діти-вихованці, діти, які проживають (проживали) в сім`ї патронатного вихователя.

Дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству поширюється також на інших родичів, інших осіб, які пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, за умови спільного проживання, а також на суб`єктів, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству (ч.3 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

За пунктом 7 частини 1 статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно з ч. 2 ст. 26 Закону обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи).

У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

У постанові Верховного Суду від 13 січня 2021 року у справі № 369/7782/19 зроблено висновок, що відповідно до частини третьої статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Оцінка ризиків полягає в оцінюванні вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства та загальної оцінки ситуації вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду: від 21.11.2018 у справі № 756/2072/18, від 09.12.2019 у справі № 756/11732/18.

Статтею 350-6 ЦПК України передбачено, що, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців.

Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.

Звертаючись до суду із вказаною заявою, ОСОБА_1 не надав беззаперечних доказів на підтвердження вчинення ОСОБА_2 систематичного домашнього насильства стосовно нього у розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а також ним не доведено продовження настання ризиків вчинення насильства у майбутньому.

Так, на підтвердження вимог заяви про видачу обмежувального припису ОСОБА_1 долучив до матеріалів заяви рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06.06.2019 у справі № 607/3399/19, ухвалу Тернопільського апеляційного суду від 16.06.2023 у справі №607/18874/20, терміновий заборонного припису серії АА №135172 від 08.06.2020 та листа Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області № В-79 від 28.11.2023

Разом з тим, вказані документи не є належним підтвердження вчинення ОСОБА_2 відносно заявника ОСОБА_1 домашнього насильства психологічного та фізичного характеру та продовження настання ризиків вчинення такого насильства у майбутньому, оскільки не містять жодних відомостей, які б вказували на вчинення ОСОБА_2 будь - якого домашнього насильства стосовно ОСОБА_1 .

У постанові від 21.12.2022 у справі №464/2376/22 Верховний Суд звертає увагу, що у кожному конкретному випадку суди мають враховувати фактичні обставини справи та письмові докази, а заявник має довести факт вчинення фізичного та психологічного насильства відповідно до Закону.

Так, щодо подій, які мали місце 07.12.2018 та 08.06.2020 на підтвердження, яких заявником подано рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06.06.2019 у справі № 607/3399/19 та ухвалу Тернопільського апеляційного суду від 16.06.2023 у справі №607/18874/20, то суд зауважує, що з моменту їх настання пройшов тривалий проміжок часу, а саме 6 та 4 роки, а відтак вказані події не свідчать про вчинення ОСОБА_2 відносно заявника ОСОБА_1 домашнього насильства психологічного та фізичного характеру станом на даний час та продовження настання ризиків вчинення такого насильства у майбутньому.

Окрім цього, як вбачається з рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06.06.2019 у справі № 607/3399/19 неправомірні дії ОСОБА_2 , які були вчиненні останнім відносно заявника ОСОБА_1 07.12.2018 були оцінені працівниками поліції та кваліфіковані, як дрібне хуліганство, у зв`язку із чим на ОСОБА_2 було складено протокол за ст. 173 КУпАП.

Так само насильству, яке було вчинено ОСОБА_2 відносно ОСОБА_1 08.06.2020 була надана правова оцінка працівниками правоохоронних органів та судом та дії ОСОБА_2 були кваліфіковані ч. 1 ст. 125 КК України. При цьому відповідно до ухвали Тернопільського апеляційного суду від 16.06.2023 у справі №607/18874/20, встановлено, що 08.06.2020 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 виник конфлікт на ґрунті особистих неприязних відносин, внаслідок якого ОСОБА_2 спричинив ОСОБА_1 тілесні ушкодження.

З приводу долучених заявником термінового заборонного припису та листа Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області № В-79 від 28.11.2023 то суд зауважує, що такі стосуються ОСОБА_3 та жодним чином не доводять вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства психологічного та фізичного характеру стосовно ОСОБА_1 .

Крім того, суд вважає за необхідне звернути увагу, що самі по собі звернення до правоохоронних органів можуть свідчити про наявність конфлікту між сторонами, однак не підтверджують факт вчинення особою саме домашнього насильства психологічного та фізичного характеру, що є необхідною умовою застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Аналогічні правові висновки у справах з подібними правовідносинами були висловлені Верховним Судом у постановах від 08.04.2020 у справі № 336/5627/19, від 26.05.2021 у справі № 712/5977/20.

Долучені позивачем відеозаписи, не містять фіксації вчинення ОСОБА_2 протиправних дій, оскільки ними зафіксовано, як особа чоловічої статі приходить до квартири №14 тихо стукає у двері та оскільки дверей ніхто не відчиняв, особа покидає приміщення сходової клітки під`їзду.

Жодних інших доказів, які б доводи факт вчинення ОСОБА_2 відносно заявника ОСОБА_1 систематичного домашнього насильства психологічного та фізичного характеру та продовження настання ризиків вчинення такого насильства у майбутньому матеріали справи не містять та суду не подано.

Як і не подано жодних відомостей про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП за вчинення будь - якого виду домашнього насильства щодо ОСОБА_1 .

Більше того, суд звертає увагу, що ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» містить чіткий перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству.

Обґрунтовуючи факт поширення на заявника ОСОБА_1 дії законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству у поданій заяві про видачу обмежувального припису, останній посилається п.п. 5, 6 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», які передбачають, що дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на осіб, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти та на осіб, які мають спільну дитину (дітей).

Разом з тим, заявником не додано до матеріалів справи, жодних доказів, які б підтверджували факт його спільного проживання однією сім`єю із ОСОБА_2 ні на даний час ні у минулому.

Також у матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували те, що дочка заявника ОСОБА_3 спільно проживала чи проживає однією сім`єю із ОСОБА_2 .

Суд зауважує, що відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Конституційний суд України у своєму рішенні від 03.06.1999 у справі № 1-8/99 зазначив, що обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення спільного господарства, тобто: наявність спільних витрат; спільний бюджет; спільне харчування; купівля майна для спільного користування; участі у витратах на утримання житла, його ремонт; надання взаємної допомоги; наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням; інші обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Водночас, у своїй заяві заявник вказує, що його дочка ОСОБА_3 спільно проживала разом з ОСОБА_2 у період з січня по червень 2015 року, спільного побуду не вели, але підтримували відносини.

При цьому доводи заявника з приводу того, що ОСОБА_2 є біологічним батьком його внуків, суд до уваги не бере, оскільки такі не підтвердженні жодними доказами. Натомість як встановлено з пояснень свідка ОСОБА_3 , ОСОБА_2 не визнає свого батьківства щодо дітей ОСОБА_3 , а відомості у свідоцтві про їх народження записані зі слів матерів.

З наданих заявником ОСОБА_1 доказів, судом не встановлено, факт спільного проживання останнього чи його дочки ОСОБА_3 однією сім`єю із ОСОБА_2 , а відтак суд приходить до висновку, що ОСОБА_2 не входить до переліку осіб, передбаченого ч. 2 ст. 3 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а зважаючи на те, що останній не проживає спільно із заявником ОСОБА_1 , не пов`язаний із ним спільним побутом та не має взаємних прав і обов`язків, суд вважає, що конфлікти, які виникають між заявником та ОСОБА_2 , не можуть розглядатися як домашнє насильство в розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству, та відповідно, в даному випадку щодо останнього, не може бути видано обмежувальний припис.

Такий висновок узгоджується з позицією Верхового суду викладеною у постанові від 11.02.2021 у справі № 335/5477/20.

При цьому суд зауважує, що у випадку побоювання за своє життя чи здоров`я, заявник не позбавлений права звернутись до правоохоронних органів, які перевірять такі факти та встановлять наявність або відсутність у діях ОСОБА_2 ознак будь - якого правопорушення.

Крім того, заявник він не позбавлений права звернення до суду із позовом про відшкодування шкоди, якщо вважає, що діями ОСОБА_2 , йому було завдано майнової та/або моральної шкоди.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, судом встановлено, що докази, надані заявником в обґрунтування заявлених вимог, не вказують безумовно на вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства психологічного фізичного характеру стосовно ОСОБА_1 , у розумінні норм Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», не визначають ризиків продовження чи повторного вчинення психологічного і фізичного насильства та чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для нього, що є необхідною умовою для застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а тому заява ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 1, 4, 24, 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», ст. 4, 76-82, 258, 259, 263-265, 273, 350-1 350-6, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 в інтересах якого діє адвокат Сампара Надія Миронівна, заінтересована особа ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Тернопільського апеляційного суду або через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду складений та підписаний 28.02.2024.

Відомості про учасників справи:

Заявник: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса місця проживання: АДРЕСА_6 .

Заінтересована особа: ОСОБА_2 , адреса місця проживання: АДРЕСА_7 .

Головуючий суддяН. Р. Кунець