"13" травня 2024 р. Справа № 363/2150/24
У Х В А Л А

про відмову у видачі судового наказу

13 травня 2024 року м. Вишгород

Суддя Вишгородського районного суду Київської області Рукас О.В., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 про видачу судового наказу зі стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітніх дітей, -

ВСТАНОВИВ:

01 травня 2024 року до Вишгородського районного суду Київської області надійшла заява ОСОБА_1 про видачу судового наказу зі стягнення з ОСОБА_2 аліментів у розмірі 1/3 від усіх видів заробітку (доходу) на утримання спільних дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючим суддею по справі визначено суддю Рукас О.В.

Розглянувши матеріали поданої заяви про видачу судового наказу, суд вважає за доцільне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до ч. 5 ст. 183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Аналіз вищевикладених положень чинного законодавства дає можливість зробити висновок, що аліменти на утримання дітей за рішенням суду чи судовим наказом присуджуються на користь того з батьків, з яким проживають діти, а стягнення аліментів відбувається з того з батьків, який проживає окремо.

У заяві про видачу судового наказу про стягнення аліментів ОСОБА_1 зазначає, що спільні неповнолітні діти проживають разом з нею, вихованням, утриманням та доглядом за ними займається виключно вона. З початком війни ОСОБА_1 вимушена була разом з дітьми виїхати за кордон до Іспанії, де протягом останніх двох років перебуває з дітьми. За кордоном діти навчаються, а ОСОБА_1 працює. У свою чергу боржник, ОСОБА_2 жодної допомоги не надає, участі в утриманні дітей не приймає.

У свою чергу, додані до заяви документи не дають можливість підтвердити вищезазначені обставини, зокрема, факт проживання дітей разом з ОСОБА_1 , факт їх виїзду за кордон та перебування на даний момент часу в іншій державі. Натомість з наданих копій документів вбачається, що як ОСОБА_1 , так і ОСОБА_2 зареєстровані за однією адресою: АДРЕСА_1 . Жодних відомостей щодо не проживання заявника разом з дітьми за вказаною адресою додані до заяви документи не містять.

З урахуванням вищевикладеного, суд на підставі наданих заявником доказів не має можливості зробити висновок, що ОСОБА_1 має право на отримання аліментів як один з батьків, з яким проживають діти, а ОСОБА_2 є тим з батьків, хто проживає окремо та участі в утриманні дітей не бере.

Таким чином, з поданої заяви про видачу судового наказу не вбачається виникнення в ОСОБА_1 права вимоги, за яким подано відповідну заяву.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.

У той же час, відповідно до ч. 1 ст. 166 ЦПК України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 2-1, 8, 9 частини першої статті 165 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Також суд вважає за доцільне звернути увагу на наступні обставини.

Положеннями ст. 169 ЦПК України передбачено, що після видачі судового наказу суд не пізніше наступного дня надсилає його копію (текст), що містить інформацію про веб-адресу такого рішення у Єдиному державному реєстрі судових рішень, боржникові на його офіційну електронну адресу або рекомендованим листом із повідомленням про вручення, чи цінним листом з описом вкладеного, якщо офіційної електронної адреси боржник не має. Одночасно з копією судового наказу боржникові надсилається копія заяви стягувача про видачу судового наказу разом з доданими до неї документами.

Аналіз поданої заяви та додатків до неї дає можливість зробити висновок, що заявником не додано копії заяви про видачу судового наказу та додатків до неї для направлення боржнику у разі видачі судового наказу.

Приписами ЦПК України не передбачено таких вимог для подачі заяви про видачу судового наказу, як необхідність надання її копії з додатками для боржника, однак при розгляді заяви про видачу судового наказу судом враховується ціла низка приписів закону, в тому числі ст. 169 ЦПК України, одночасно з копією судового наказу боржникові надсилається копія заяви стягувача про видачу судового наказу разом з доданими до неї документами (ч.2 статті).

Відсутність копії заяви про видачу судового наказу та копій додатків до неї позбавляє суд можливості виконати вимоги ст. 169 ЦПК України та направити їх боржнику.

Згідно п.1 ч.1ст. 165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заява подана з порушеннями вимог статті 163 цього Кодексу. У той же час відповідно до ч. 1 ст. 166 ЦПК України відмова у видачі судового наказу з цієї підстави не позбавляє заявника права на повторне звернення до суду з заявою про видачу судового наказу після усунення відповідних недоліків.

Частиною 2 статті 167 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 160-167, 260 ЦПК України, суддя, -

У Х В А Л И В:

Відмовити у видачі судового наказу за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу зі стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітніх дітей.

Роз`яснити заявникові його право звернутися з тими самими вимогами у порядку позовного провадження.

Ухвалу може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її отримання шляхом подання апеляційної скарги.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на її апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу було подано протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя О.В. Рукас