Справа № 643/2491/24
Провадження № 2/638/3838/24
РІШЕННЯ

Іменем України

14 травня 2024 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Латки І.П.,

за участю секретаря судового засідання Мяснянкіної Г.П.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадженні у залі суду м. Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

в с т а н о в и в:

У березні 2024 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Московського районного суду м. Харкова з позовом, в якому просить розірвати шлюб між нею та відповідачем ОСОБА_2 , зареєстрований 20 січня 2023 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану м. Борн, Нідерланди.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 вона та громадянин ОСОБА_3 у м. Борн, Нідерланди, зареєстрували шлюб. Прізвища подружжя після реєстрації шлюбу: чоловіка - ОСОБА_4 , дружини ОСОБА_4 .

Шлюбні стосунки між подружжям припинені внаслідок різного світогляду, поглядів на майбутнє, різниці у віросповіданні, спільне господарство сторони не ведуть, спільного бюджету не мають, проживають окремо, шлюб має формальний характер. Спільних неповнолітніх дітей сторони не мають. Майновий спір на час звернення з позовом про розірвання шлюбу відсутній.

Оскільки шлюб сторін має формальний характер, позивач наполягає на розірванні шлюбу та наголошує, що примирення між сторонами неможливо внаслідок непримиримих непорозумінь, відтак, просить суд не надавати строк для примирення сторін.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 20 березня 2024 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу за територіальною підсудністю передано до Дзержинського районного суду м. Харкова.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 17 квітня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження, передбаченого статтями 274-279 ЦПК України, з повідомленням сторін про судове засідання. Встановлено відповідачу строк п`ятнадцять днів з дня вручення їй цієї ухвали, протягом якого вона має право подати суду відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам ст. 178 ЦПК України.

У встановлений судом строк відповідач відзиву на позовну заяву не подав, у зв`язку з чим суд розглядає справу на підставі наявних доказів відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України.

Сторони в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином і в установленому законом порядку.

Позивачем в особі представника подано заяву про розгляд справи без участі сторони позивача.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про судове засідання повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило.

Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з`явились в судове засідання без поважних причин.

Таким чином, суд вважає, що відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин, причину неявки суду не повідомили, про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи викладене, оскільки відповідач належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, в судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив, тому суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних доказів.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено обставини про те, що 20 січня 2023 року громадянка України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та громадянин Туреччини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у м. Борн, Нідерланди, зареєстрували шлюб, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб НОМЕР_1 , апостиль від 24.01.2023, переклад з нідерландської мови на українську виконаний перекладачем ОСОБА_6 , справжність підпису якої посвідчено ОСОБА_7 , приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу 13.02.2023, зареєстровано в реєстрі за № 1646. Прізвища подружжя після реєстрації шлюбу: чоловіка - ОСОБА_4 , дружини ОСОБА_4 .

ОСОБА_2 та ОСОБА_1 спільних дітей не мають.

Вирішуючи питання про можливість розгляду справи Дзержинським районним судом м. Харкова, суд виходить з наступного.

Статтею 58 Закону України «Про міжнародне приватне право» встановлено, що шлюб між громадянами України, шлюб між громадянином України та іноземцем, шлюб між громадянином України та особою без громадянства, що укладений за межами України відповідно до права іноземної держави, є дійсним в Україні за умовами додержання щодо громадянина України вимог Сімейного кодексу України.

Верховний Суд у постанові від 24 липня 2020 року у справі №357/12676/18 зазначив, що визначаючи матеріальне право якої держави підлягає застосуванню національним судом під час вирішення спору про розірвання шлюбу з іноземним елементом, суди мають керуватися правилами статей 60, 63 Закону України «Про міжнародне приватне право».

Припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу (стаття 63 Закону України «Про міжнародне приватне право»).

Згідно зі статтею 60 Закону України «Про міжнародне приватне право» наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином.

Враховуючи, що відповідач є громадянином Туреччини, проте має право проживання в Україні, що підтверджується Посвідкою на тимчасове проживання № НОМЕР_2 від 05 жовтня 2021 року, а позивач є громадянкою України, то спір повинен розглядатися за законодавством України.

Згідно ст. 21, 24 Сімейного кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка і жінки.

Дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги (ч. 1 ст. 55 Сімейного кодексу України).

Частинами 3, 4 статті 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення.

З позовної заяви та доданих до неї матеріалів вбачається, що фактичні шлюбно-сімейні відносини подружжя припинені, сторони припинили ведення спільного господарства, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, сторони не бажають примиритися і строк для примирення їм не потрібен.

Відповідно до частини 2 статті 104, частини 3 статті 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання, зокрема, за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Частиною 3 статті 109 Сімейного кодексу України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.

Враховуючи викладене, приймаючи до уваги, що сторони сумісного господарства не ведуть, на примирення не згодні, шлюбно-сімейні відносини припинені, суд вважає що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам.

З урахуванням викладених обставин суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 114 та абз. 2 ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Згідно частини 2 статті 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Понесені позивачкою судові витрати у розмірі 968,96 грн підтверджуються квитанцією № 0368-3133-8342-4913 від 16 березня 2024 року.

У зв`язку із задоволенням позовних вимог у повному обсязі, суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати у розмірі 968,96 грн.

Керуючись ст. 10, 12, 13, 76, 141, 258, 259, 2833-265, 268, 273, 279, 354 ЦПК України,

у х в а л и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - задовольнити.

Розірвати шлюб, зареєстрований 20 січня 2023 року у м. Борн, Нідерланди, між громадянкою України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та громадянином Туреччини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , Свідоцтво про шлюб НОМЕР_1 , прізвища подружжя після реєстрації шлюбу чоловіка - ОСОБА_4 , дружини ОСОБА_4 .

Після розірвання шлюбу змінити ОСОБА_1 прізвище на дошлюбне « ОСОБА_8 ».

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_2 , судовий збір у розмірі 968,96 грн (дев`ятсот шістдесят вісім гривень 96 копійок).

Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 14 травня 2024 року.

Суддя І.П. Латка