ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 642/6462/21 Номер провадження 22-ц/814/1305/24Головуючий у 1-й інстанції Самсонова О.А. Доповідач ап. інст. Абрамов П. С.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Абрамова П.С.,

Суддів: Панченка О.О., Одринської Т.В.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 , адвоката Тарасенко В.Ю., на рішення Київського районного суду м. Полтави від 09 листопада 2023 року

у справі за позовом Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за послуги опалення та гарячого водопостачання

УСТАНОВИВ:

коротко змісту позовних вимог і рішення суду першої інстанції;

У вересні 2021 року позивач звернувся до Ленінського районного суду м. Харкова із вказаним позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за надання послуг опалення та гарячого водопостачання за період з 01 березня 2015 року по 31 серпня 2021 року в сумі 83 588,34 грн, які отримані за адресою: АДРЕСА_1 , та стягнути з відповідачів нарахований індекс інфляції в розмірі 4 430,35 грн та 3 % річних 2 024,44 грн.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 09 листопада 2023 року позов Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за послуги опалення та гарячого водопостачання задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» заборгованість за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання за період з 01 березня 2015 року по 31 серпня 2021 року в сумі 69 725 грн 76 коп. солідарно.

Стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» по 582 грн 63 коп з кожного на відшкодування понесених ним судових витрат.

коротко змісту вимог апеляційної скарги; узагальнених доводів особи, яка подала апеляційну скаргу;

Із вказаним рішенням не погодилась відповідач ОСОБА_1 та оскаржила його в апеляційному порядку через свого представника (адвоката).

В апеляційній скарзі прохала рішення місцевого суду в частині задоволених позовних вимог скасувати та ухвалити у справі нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Вказували, що місцевим судом невірно застосовано норми матеріального права, які регулюють переривання строку позовної давності та щодо стягнення індексу інфляції та 3% річних.

При розгляді справи місцевий суд не врахував правові висновки Верховного Суду у справі № 761/12533/15-ц, а саме, що часткова оплата комунальних послуг не перериває строки позовної давності, та не врахував вимоги постанови Кабінету Міністрів України від 05.03.2022 про те, що під час військових дій нарахування та стягнення індексу інфляції та 3% річних не проводиться.

узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи;

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини; доводи, з якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції; мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу;

Як встановлено місцевим судом, відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є споживачами послуг з теплопостачання, які надаються позивачем за адресою: АДРЕСА_1 .

Комунальне підприємство "Харківські теплові мережі" надавали відповідачам у справі, як споживачам, послуги з теплопостачання централізованого опалення та гарячого водопостачання за адресою: АДРЕСА_1 , а відповідачі такі послуги прийняли, від їх отримання не відмовлялись та частково оплатили.

Відповідачі період з 01 березня 2015 року по 31 серпня 2021 року отримані послуги в повному обсязі не оплачували. У зв`язку з цим за період з 01 березня 2015 року по 31 серпня 2021 року виникла заборгованість та позивач обраховує розмір заборгованості в сумі 83 588 грн 34 коп.

Частково задовольняючи позовні вимоги, місцевий суд виходив з того, що за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані три особи, а не чотири, на яких проводилось нарахування. Вказана обставина підтверджується довідками з реєстру територіальної громади м. Харкова від 22 вересня 2021 року та від 04 листопада 2021 року (а.с. 5, 32). Також, на підтвердження даної обставини відповідачем до матеріалів справи долучено копію свідоцтва про смерть, виданого 29 листопада 2010 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову Харківського міського управління юстиції, згідно з яким ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 34). З наведеного вбачається, що надані позивачем послуги у період з 01 березня 2015 року по 31 серпня 2021 року, який є предметом розгляду у справі, споживали три, а не чотири особи. Оскільки позивачем не перераховано заборгованість за вказаний період на фактичну кількість споживачів, які отримували послуги теплопостачання, місцевий суд дійшов висновку пропорційно зменшити розмір заборгованості за послуги теплопостачання, зокрема за гарячу воду, до нарахування на трьох осіб. У зв`язку з цим за період з 01 березня 2015 року по 31 серпня 2021 року розмір заборгованості відповідачів за послуги теплопостачання становить 69 725 грн 76 коп.

Щодо стягнення індексу інфляції та 3% річних на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, місцевим судом зазначено, що зобов`язання, що виникло між сторонами, є грошовим. Тому на вимогу позивача відповідачі зобов`язані сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми. Станом на 31 серпня 2021 року борг відповідачів за послуги опалення та гарячого водопостачання становить 69 725,76 грн з врахуванням фактичної кількості споживачів, яким позивач надавав послуги, а не 83 588,34 грн, як зазначив у розрахунку позивач. Відповідно, інфляційні втрати підприємства у зв`язку з порушенням строків оплати послуг у розмірі 4 430,35 грн та 3% річних у розмірі 2 024,44 грн позивачем обраховано з невірної суми боргу.

Місцевий зазначив, що позивачем не доведено яким є правильний розмір інфляційних втрат підприємства та 3% річних, у зв`язку з чим в задоволенні позовних вимог про стягнення даних складових заборгованості необхідно відмовити.

Також, вирішуючи заяву відповідача про застосування строку позовної давності, місцевий суд встановив, що позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів 24 вересня 2021 року. При цьому прохав стягнути заборгованість за надані позивачем послуги за період з 01 березня 2015 року по 31 серпня 2021 року. В той же час суд не вбачає підстав для застосування позовної давності оскільки протягом спірного періоду відповідачі вчиняли дії, які свідчать про визнання ними свого боргу. Так, з матеріалів справи вбачається, що у липні 2015 року відповідачами сплачено на рахунок позивача 3 000 грн, в той час як до оплати за місяць належало 491,04 грн. Сплата відповідачами коштів в більшому розмірі, ніж місячний платіж, свідчить про визнання ними боргу, в рахунок якого надходила сума, сплачена понад місячний платіж. У лютому 2018 року відповідачами сплачено 3 000 грн при нарахуванні за місяць у розмірі 1 949,84 грн. У грудні 2018 року відповідачами сплачено 7 000 грн при нарахуванні за місяць у розмірі 1 938,29 грн. У серпні 2021 року відповідачами сплачено 2 000 грн при нарахуванні за місяць у розмірі 257,57 грн. Після вказаних платежів, в тому числі в рахунок погашення заборгованості, перебіг строку позовної давності переривався та розпочинався заново. Востаннє таке переривання строку позовної давності відбулося 02 серпня 2021 року. Позивач же звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості 24 вересня 2021 року, тобто в межах трирічного строку позовної давності. Підстави для застосування наслідків пропуску позивачем строку позовної давності відсутні.

На підставі вище викладеного місцевий позовні вимоги задовольнив частково, стягнувши з відповідачів в солідарному порядку на користь позивача заборгованість за період з 01 березня 2015 року по 31 серпня 2021 року в сумі 69 725,76 грн.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У відповідності до пункту 5 частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VIII (у чинній редакції) індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Відповідно до абзацу 6 частини третьої статті 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VIII (у чинній редакції) плата виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання, складається з: плати за послугу, що розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів на відповідну комунальну послугу та обсягу спожитих комунальних послуг, визначеного відповідно до законодавства; плати за абонентське обслуговування, яка не може перевищувати граничний розмір, визначений Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини шостої статті 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію, а відповідно до статті 25 вищезазначеного Закону, у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії, заборгованість стягується в судовому порядку.

Відповідно до Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (далі - Правила), централізоване опалення це послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири (будинку садибного типу), яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем теплопостачання.

Пунктом 18 «Правил надання послуг населенню з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року за № 630 передбачено , що споживачі зобов`язані оплачувати за спожиті послуги не пізніше 20 числа наступного за розрахунковим місяцем.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність письмово оформленого договору з відповідачем не позбавляє позивача за первісним позовом обов`язку оплачувати надані йому послуги.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц (провадження № 14-280цс18).

Місцевий суд вірно встановив розмір заборгованості відповідачів за період з 01 березня 2015 року по 31 серпня 2021 року в сумі 69 725,76 грн.

В частині визначення судом загального розміру заборгованості за даний період сторони судове рішення не оскаржують.

Щодо строку позовної давності

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 3 та ч. 4 ст. 267 ЦПК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Пунктом 12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

З 12 березня 2020 року по 30 червня 2023 рік на усій території України було встановлено карантин з метою запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

З урахуванням вищевикладених норм матеріального права, апеляційний суд зазначає, що за період нарахувань плати за надані послуги з березня 2017 року строк позовної давності не пропущений.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). (ст. ст. 12, 81, 89 ЦПК України)

Як вбачається з матеріалів справи (розрахунку заборгованості) у спірний період з березня 2015 року відповідачі здійснювали часткову оплату за отримані послуги, у липні 2015 року відповідачами сплачено 3 000 грн, у січні 2017 року 2 000 грн, у лютому 2018 року 3 000 грн, у грудні 2018 року 7 000 грн, у серпні 2021 року 2 000 грн.

Кожен з цих платежів зроблений в межах трирічного строку позовної давності.

Факт здійснення цих платежів відповідачами не оспорюється.

Місцевий суд, враховуючи розміри цих платежів, вірно дійшов висновку, що кожним із платежів відповідач перервав перебіг строку позовної давності.

Як в ході розгляду справи місцевим судом, так і в ході розгляду справи в апеляційному порядку, відповідачі не надали копії цих квитанцій на підтвердження факту, що оплату вони проводили за конкретно визначені періоди (місяці), що не входять до спірного.

Якщо в квитанції про оплату буде зазначений конкретний період, за який здійснюється оплата комунальних послуг, то лише тоді цей платіж не буде свідчити про переривання строку позовної давності у спірний період. Однак протилежного відповідачами не було доведено.

Доводи апеляційної скарги про те, що місцевий суд не врахував правові висновки Верховного Суду у справі № 761/12553/15-ц (постанова від 22 березня 2017 року) є безпідставними, оскільки в обставини у цій справі є відмінними.

Щодо стягнення компенсації за ст. 625 ЦК України

Зі змісту судового рішення вбачається, що місцевий суд відмовив у стягненні платежів, нарахованих за ст. 625 ЦК України.

Місцевий суд в мотивувальній частині свого рішення зазначив, що: « інфляційні втрати підприємства у зв`язку з порушенням строків оплати послуг у розмірі 4 430 грн 35 коп та 3% річних у розмірі 2 024 грн 44 коп позивачем обраховано з невірної суми боргу…. позивачем не доведено, яким є правильний розмір інфляційних втрат та 3% річних, тому в задоволенні цих позовних вимог необхідно відмовити».

Доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими та безпідставними.

Предметом розгляду у справі взагалі не було питання про стягнення комунальних послуг, нарахованих за період після 24 лютого 2022 року (дата введення в Україні воєнного стану), а спірний період припадав на березень 2015 року по серпень 2021 року, тобто на спірні правовідносини дія постанови Кабінету Міністрів України № 206 від 05.03.2022 не поширюється. Доводи апеляційної скарги в цій частині є неслушними.

Законодавчих заборон щодо нарахування та стягнення компенсаційних виплат за статтею ст. 625 ЦК України у спірний період не було.

висновки за результатом розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції;

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи те, що рішення місцевого суду ухвалене з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, підстави для його зміни чи скасування - відсутні.

Оскільки в задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити, підстави для відшкодування судових витрат, понесених скаржником під час апеляційного перегляду справи, - відсутні.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 , адвоката Тарасенко В.Ю., - залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 09 листопада 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, яким є Верховний Суд.

У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, строк на касаційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанив складено 20 лютого 2024 року.

Головуючий суддя П.С. Абрамов

Судді Т.В. Одринська

О.О. Панченко