ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

7 травня 2024 року м. Чернівці

справа № 714/542/23

провадження №22-ц/822/335/24

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Перепелюк І. Б.

суддів: Височанської Н.К., Лисака І.Н.

секретар Факас А.В.

розглянувши апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області на рішення Шевченківського районного суду м.Чернівців від 16 січня 2024 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, заподіяної незаконною бездіяльністю органів, що здійснюють досудове розслідування,

встановив:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, заподіяної незаконною бездіяльністю органів, що здійснюють досудове розслідування.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним. Ухвалою Герцаївського районного суду Чернівецької області від 16.08.222 року було визнано незаконною бездіяльність відповідальної особи слідчого відділення поліції № 4 ВП ГУНП в Чернівецькій області щодо неповернення позивачу тимчасово вилучених у нього документів та зобов`язано їх повернути. Зазначене свідчить про те, що працівниками поліції вилучено ці документи незаконно, а тому такі дії останніх є неправомірними та спричинили ОСОБА_1 матеріальної та моральної шкоди з підстав, передбачених ст. 1176 ЦК України та Законом України ««Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Внаслідок цього він був позбавлений можливості продовжувати навчання за кордоном, що потягло негативні наслідки для його особистого та професійного життя. Позивач втратив можливість отримати освіту, яка є основою для його майбутнього професійного успіху, змушений перебувати на території України у небезпеці в зв`язку із введенням воєнного стану та орендувати житло, а також втратив можливість працевлаштуватися за фахом, зазнав стресу, тривоги та депресії через незаконне обвинувачення у злочині, передбаченому ч.3 ст.358 КК України. Кримінальне провадження відносно нього відкрито 23.06.2022 року за фактом підроблення документів, та вимушений докладати постійні додаткові зусилля для організації свого життя, захисту своїх прав, що вимагає значного часу.

Позивачем також зазначено, що, визначаючи суму моральної шкоди, він виходить з вимог ст.13 Закону ««Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» - розміру мінімальної заробітної плати, який до 1 жовтня 2022 року становив 6500 грн., а в подальшому збільшився до 6700 грн., з коефіцієнтом 2, а тому просить суд стягнути за 11 місяців її загальну суму - 146 200 грн.

Завдана позивачу матеріальна шкода полягає у витратах по оплаті ним навчання за кордоном, що складає в гривневому еквіваленті 67 928 грн., на яке він не зміг потрапити внаслідок незаконних дій органів досудового розслідування, а також у втраті можливості заробити у разі працевлаштування за кордоном, яка для нього була реальною, тобто є упущеною вигодою в розумінні ст.22 ЦК України, та складає за курсом НБУ 341 329 грн. 33 коп. за 11 місяців, враховуючи щомісячний розмір мінімальної заробітної плати у Польші 3490 злотих.

В обґрунтування вимог в частині стягнення витрат на правничу допомогу ОСОБА_1 вказав, що сплатив адвокату, який брав участь у справі, що розглядалась Герцаївським районним судом Чернівецької області 12 000 грн., а його представнику в даній справі адвокату Євсютіну О.М. 147 000 грн.

Просив стягнути на його користь з державного бюджету України шляхом безспірного списання Державною казначейською службою з Єдиного казначейського рахунку матеріальну шкоду у її загальному розмірі 421 257 грн. 33 коп., моральну шкоду у розмірі 146 200 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 147 000 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівців від 16 січня 2024 року позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди заподіяної особі незаконною бездіяльністю органів, що здійснюють досудове розслідування задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 5000 грн на відшкодування моральної шкоди, завданої незаконною бездіяльністю органів, що здійснюють досудове розслідування.

Стягнуто з Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області на користь ОСОБА_1 5027 грн витрат на правничу допомогу адвоката. В іншій частині позову відмовлено.

Судові витрати зі сплати судового збору компенсовано за рахунок держави.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі Головне управління Національної поліції в Чернівецькій області просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м Чернівців від 16 січня 2024 року та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі Головне управління Національної поліції в Чернівецькій області вважає, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, прийнятим внаслідок порушення норм процесуального та матеріального права.

Вказує, що в оскаржуваному судовому рішенні зазначено, що відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган (органи) державної влади. Таким органом у цій справі є Державна казначейська служба України (яка відповідно до законодавства є органом, що здійснює повернення коштів з державного бюджету).

Як вбачається з позовної заяви позивача та процесуальних рішень прийнятих судом першої інстанції по даній справі, серед складу учасників справи відсутнє зазначення такого учасника як Держава Україна та/або Держава Україна в особі Головного управління Національної поліції України, або іншого органу, який є учасником справи. Вказане свідчить про те, що відповідачі по даній справі визначені позивачем та судом відповідно в якості окремих юридичних осіб, що представляють власні інтереси, а не в якості органу, який діє від імені Держави України в спірних правовідносинах.

При цьому позовні вимоги позивача не стосуються Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області як окремої юридичної особи, а спрямовані проти Держави України, яку не було залучено в якості учасника справи.

Крім того вважають вимоги позивача безпідставними, оскільки немає підстав для застосування положень Закону України ««Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Також не погоджуються з розміром відшкодування витрат на правничу допомогу.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судом

Судом встановлено, що 23.06.2022 року внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001838 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 358 КК України, за фактом виявлення при перевірці на КПП «Порубне» під час перетину державного кордону України у ОСОБА_1 підроблених документів, а саме: довідки з іноземного навчального закладу.

Ухвалою слідчого судді Герцаївського районного суду Чернівецької області від 16.08.2022 року задоволено скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність слідчого.

Визнано неправомірною бездіяльність відповідальної особи слідчого відділення поліції № 4 ВП ГУНП в Чернівецькій області щодо неповернення тимчасово вилучених документів, таких як: закордонний паспорт, приписне посвідчення з відстрочкою від призову за фактом навчання у ВУЗІ, дозвіл на виїзд за кордон, студентський квиток, Договір з університетом з нотаріальним перекладом, 2 довідки про навчання з нотаріальними перекладами, документ щодо порядку оплат за навчання їх власнику - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Зобов`язано відповідальну особу слідчого відділення поліції №4 ВП ГУНП в Чернівецькій області повернути тимчасово вилучені документи, такі як: закордонний паспорт, приписне посвідчення з відстрочкою від призову за фактом навчання у ВУЗІ, дозвіл на виїзд за кордон, студентський квиток, Договір з університетом з нотаріальним перекладом, 2 довідки про навчання з нотаріальними перекладами, документ щодо порядку оплат за навчання їх власнику - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

При цьому слідчим суддею було встановлено та зазначено в ухвалі наступні обставини. ОСОБА_1 став студентом Wyzsza Szkola Handlu і Uslug w Poznaniu, wydzial Spoleczno-Ekonomiczny Licencjat, ОСОБА_2 .

У червні поточного 2022 року він направився до Польщі для отримання освіти у вказаному вище навчальному закладі.

23.06.2022 року вилучені у ОСОБА_1 при перетинанні кордону України документи разом з іншими матеріалами було передано до слідчого відділу відділення поліції №4 ВП ГУНП в Чернівецькій області. Ухвали щодо вилучення даних документів не прийнято.

22.07.2022 року до слідчого відділення поліції №4 ВП ГУНП в Чернівецькій області подано клопотання, яким заявник ОСОБА_1 просив повернути йому неправомірно вилучені документи. Проте, жодної реакції від уповноважених працівників слідчого відділення немає.

Слідчий повинен був клопотати перед суддею про тимчасове вилучення документів з обґрунтуванням доцільності застосування такого заходу, проте такого клопотання заявлено не було. Крім того, на митниці у ОСОБА_3 вилучено закордонний паспорт - документ, що посвідчує особу, підтверджує громадянство України особи та дає право на виїзд з України та в`їзд в Україну. Вирішення питання щодо заборони виїзду з країни може вирішуватись тільки судом, тим не менш слідчий взяв на себе відповідальність без будь-якого нормативного фундаменту обмежити особу у праві на пересування.

Вищевказана ухвала слідчого судді набрала законної сили 16.08.2022 року.

За змістом розписки від 08.09.2022 року представник позивача ОСОБА_4 , діючи в інтересах останнього, отримала його закордонний паспорт, приписне посвідчення з відстрочкою від призову за фактом навчання у ВУЗІ, дозвіл на виїзд за кордон, студентський квиток, Договір з університетом з нотаріальним перекладом, 2 довідки про навчання, документ щодо порядку оплати за навчання.

Отже, судовим рішенням, яке набрало законної сили, встановлено неправомірність дій відповідальної особи слідчого відділення поліції № 4 ВП ГУНП в Чернівецькій області щодо неповернення тимчасово вилучених документів позивачу та спростовано доводи відповідача про повернення позивачу паспорту громадянина України для виїзду за кордон згідно постанови слідчого від 25.07.2022 року.

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Заслухавши суддю-доповідача, учасників справи, обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Доводи апелянта щодо неналежного відповідача, колегія суддів вважає безпідставними, враховуючи наступне.

За змістом частини другої статті 2 ЦК України держава Україна є учасником цивільних відносин. Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин.

Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Згідно з пунктом 4 положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яка, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16, провадження № 12-110цс18, вказано, що у випадку, коли шкода завдається органом державної влади, його посадовою або службовою особою, відшкодовувати таку шкоду зобов`язана держава, яка бере участь у справі через відповідні органи: орган, дії, бездіяльність якого призвели до негативних наслідків, та орган Державної казначейської служби України.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц, провадження № 14-538цс19, зазначено, що у цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді. У справах про відшкодування шкоди державою вона бере участь як відповідач через той орган, діяннями якого завдано шкоду. Хоча наявність такого органу для того, щоб заявити відповідний позов до держави України, не є обов`язковою. Участь у вказаних справах ДКСУ чи її територіальних органів не є необхідною.

Таким чином, відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Враховуючи зазначене, позивачем правильно визначені відповідачі по справі.

Визначаючи моральну шкоду, суд дійшов висновку, що виходячи з принципу розумності, виваженості і справедливості, відшкодування в розмірі 5000 грн., є співмірним та достатнім для компенсації позивачу негативних наслідків морального характеру. Колегія суддів з цим погоджується.

Згідно зі статтею 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України).

Статтею 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень

На підставі вказаної норми відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади.

За положеннями, передбаченими статтею 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені ст. 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється ч.1 ст.1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування ч.1 ст.1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила ч. 6 цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (ст. 1173, 1174 цього Кодексу).

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі ст. 1174 ЦК України. Відповідно до цієї норми обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу.

При розгляді справи, суд першої інстанції, правильно посилався на зазначені норми.

Моральною шкодою визначаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Герцаївського районного суду Чернівецької області від 16.08.2022 року задоволено скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність слідчого.

Визнано неправомірною бездіяльність відповідальної особи слідчого відділення поліції № 4 ВП ГУНП в Чернівецькій області щодо неповернення тимчасово вилучених документів, таких як: закордонний паспорт, приписне посвідчення з відстрочкою від призову за фактом навчання у ВУЗІ, дозвіл на виїзд за кордон, студентський квиток. Договір з університетом з нотаріальним перекладом, 2 довідки про навчання з нотаріальними перекладами, документ щодо порядку оплати за навчання їх власнику - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Зобов`язано відповідальну особу слідчого відділення відділення поліції №4 ВП ГУНП в Чернівецькій області повернути тимчасово вилучені документи, такі як: закордонний паспорт, приписне посвідчення з відстрочкою від призову за фактом навчання у ВУЗІ, дозвіл на виїзд за кордон, студентський квиток, Договір з університетом з нотаріальним перекладом, 2 довідки про навчання з нотаріальними перекладами, документ щодо порядку оплати за навчання їх власнику - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Зазначене спростовує доводи апелянта, що у позивача не має правових підстав для отримання відшкодування моральної шкоди.

Суд першої інстанції, задовольняючи частково позов, на підставі належним чином оцінених доказів, правильно виходив з того, що позивач зазнав моральних страждань, які були пов`язані із неповерненням йому відповідальною особою слідчого відділення поліції № 4 ВП ГУНП в Чернівецькій області вилучених на кордоні документів, пов`язаних із цим незручностей, необхідністю докладати зусиль для відновлення та поновлення своїх порушених прав. Такі вимушені зміни у житті позивача, внаслідок яких він відчував душевні страждання, погіршення емоційного стану тощо, перебувають у причинно-наслідковому зв`язку з бездіяльністю посадових осіб відповідача Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області, тому беззаперечно завдали йому моральної шкоди.

Визначаючи розмір морального відшкодування, суд першої інстанції врахував обсяг завданої шкоди, глибину та тривалість моральних страждань, й, виходячи із засад розумності і справедливості, дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення моральної шкоди у розмірі 5000грн.

Моральна шкода, завдана органами Національної поліції України є підставою для покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу, а тому підлягають стягненню кошти на відшкодування моральної шкоди з Державного бюджету України.

Тому відсутня необхідність зазначення у резолютивній частині рішення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватись, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своєю суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не в резолютивній частині рішення (постанова Великої Палати Верховного Суду, від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16, провадження № 12-110гс18).

Подібний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 22 липня 2020 року у справі № 495/6187/16, від 07 жовтня 2020 року у справі № 569/12383/17, від 29 червня 2022 року у справі № 201/9398/20.

З огляду на викладене суд першої інстанцій дійшов помилкового висновку про стягнення коштів на відшкодування моральної шкоди безпосередньо з Державного бюджету України, оскільки кошти підлягають стягненню з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України. Зазначена позиція викладена Верховним Судом в постанові від 24 квітня 2024 року у справі № 711/1765/22.

Судом першої інстанції, керуючись положеннями ст. ст. 133, 134, 137, 141 ЦПК України було правильно визначено розмір відшкодування витрат на правничу допомогу. Однак, суд безпідставно стягнув ці витрати з Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області, оскільки ці витрати також підлягають стягненню з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України.

За таких обставин, оскаржуване судове рішення підлягає зміні в частині стягнення коштів. В іншій частині рішення суду слід залишити без змін, оскільки воно відповідає нормам матеріального та процесуального права, є законним та обгрунтованим.

Інші доводи апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують і зводяться до суб`єктивного тлумачення чинних норм законодавства України та незгоди з висновками суду першої інстанцій стосовно встановлених обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального права, що відповідно до п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України, є підставою для зміни судового рішення.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м.Чернівців від 16 січня 2024 року змінити.

Стягнути з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 5 000грн. моральної шкоди та 5 027 грн. витрат на правничу допомогу.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 13 травня 2024 року.

Головуючий І.Б. Перепелюк

Судді: Н.К. Височанська

І.Н. Лисак