Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/2879/23
Номер провадження2/711/498/24
РІШЕННЯ
21 лютого 2024 року у Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі головуючого - судді Демчика Р.В., за участю секретаря судових засідань Кофанової А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Акціонерний банк «Укргазбанк», в особі Черкаської обласної дирекції АБ «Укргазбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення трьох відсотків річних, нарахованих на суму простроченого боргу за кредитним договором,-
ПАТ АБ «Укргазбанк», в особі Черкаської обласної дирекції АБ «Укргазбанк», звернулося до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення трьох відсотків річних, нарахованих на суму простроченого боргу за Кредитним договором № 00-212/08 від 03.10.2008 року в загальній сумі 792.99 дол. США.
В забезпечення повернення кредиту було укладено Договір іпотеки №ДІ-00-212/08 від 03.10.2008 року, згідно якого іпотекодавець ОСОБА_1 передала в іпотеку банку нерухоме майно, яке було придбано за кредитні кошти.
Також позивач зазначає, що в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором було укладено між позивачем та ОСОБА_3 договір поруки №ДП-00-212/08 від 03.10.2008 року, а також договір поруки укладено між позивачем та ОСОБА_2 №ДП 2-00-212/08. Умовами договору поруки передбачено, що поручитель несе солідарну відповідальність разом з позичальником перед кредитором за порушення виконання зобов`язань за кредитним договором.
В зв`язку з невиконанням позичальником умов кредитного договору «Укргазбанк» звернувся з позовом до суду про стягнення заборгованості за кредитним договором № 00-212/08 від 03.10.2008 в солідарному порядку з позичальника ОСОБА_6 та поручителів ОСОБА_3 , ОСОБА_2 ..
Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 16 березня 2016 року у справі №711/12038/14-ц позовні вимоги АБ «Укргазбанк» були задоволені в повному обсязі, стягнуто заборгованість за кредитним договором з позивальника ОСОБА_7 та поручителів ОСОБА_8 , ОСОБА_3 на користь АБ «Укргазбанк» в сумі 17 161.29 дол. США і 42 754.05 грн. пені. Також стягнуто з позичальника ОСОБА_1 штраф за порушення умов кредитного договору в сумі 16000.00 грн.

Рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 09.12.2016 року рішення Придніпровського районного суду м.Черкаси від 16.03.2016 року змінено в частині стягнення з відповідачів пені, а саме зменшено суму пені до 2000.00 грн. В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Таким чином, рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 16 березня 2016 року по справі №711/12038/14-ц залишається не виконаним, а заборгованість в повному обсязі не є погашеною.

Зазначає, що зобов`язання Позичальником не виконуються вже тривалий період, тобто таке прострочення є триваючим порушенням і право на стягнення 3% річних виникає з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

З урахуванням часткового погашення заборгованості, згідно рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 16.03.2016 року по справі №711/12038/14-ц, заборгованість ОСОБА_1 перед АБ «Укргазбанк» станом на 23.02.2022 року становила 5380.57 дол. США.

У зв`язку з чим, в межах трирічного строку позовної давності, визначеної ст. 257 ЦК України, Банком було нараховано, виходячи із загальної суми непогашеної заборгованості 3% річних у розмірі 792.99 дол. США за період з 24.02.2019 року по 23.02.2022 року, що підлягають сплаті відповідачем за прострочення виконання зобов`язання.

Просить суд стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 на користь Акціонерного банку «Укргазбанк» три відсотки річних, нарахованих на суму простроченого боргу за кредитним договором № 00-212/08 від 03.10.2008 року в загальній сумі 792.99 дол. США., а також стягнути суму понесених судових витрат.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25 травня 2023 року відкрито провадження у справі та визначено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Заочним рішення Придніпровського районного суду м.Черкаси від 05 липня 2024 року позовні вимоги ПАТ АТ «»Укргазбанк» задоволенні в повному обсязі.

16.08.2023 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 подано заяву про перегляд заочного рішення суду від 5 липня 2023 року.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 18 вересня 2023 року поновлено ОСОБА_1 та ОСОБА_3 строк для подання заяви про перегляд заочного рішення та призначено заяву до розгляду у відкритому судовому засіданні.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 09 жовтня 2023 року заяву про перегляд заочного рішення задоволено. Скасовано заочне рішення Придніпровського районного суду м.Черкаси від 05 липня 2023 року та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

06.11.2023 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 подано спільний відзив.

В судове засідання представник позивача АБ «Укргазбанк» - Стадник П.В., не з`явився, подавши до суду заяву про розгляд справи у відсутність представника позивача, в якій просить справу слухати за його відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та проти винесення заочного рішення не заперечує.

Відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_3 до початку розгляду справи по суті подали заяву про розгляд справи без їх участі та участі їхнього представника ОСОБА_9 задоволенні позову просили відмовити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, не повідомивши суд про причину неявки, хоча про день, час та місце розгляду справи був повідомлений в установленому законом порядку - шляхом направлення судових повісток за зареєстрованим місцем проживання.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступного висновку.

За змістом статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин (стаття 264 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч.1,3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Як визначено в статті 55 Конституції України та статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Судом встановлено, що 03 жовтня 2008 року між ВАТ АБ «Укргазбанк», правонаступником якого є ПАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № 00-212/08, згідно якого позичальник отримав кредит в сумі 65500 дол. США на строк з 03 жовтня 2008 року по 02 жовтня 2028 року на придбання житлової нерухомості, а саме: однокімнатної квартири за адресою АДРЕСА_1 . В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором банк прийняв в іпотеку вищевказану нерухомість.

Також, в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, між Банком позичальником ОСОБА_4 та ОСОБА_3 був укладений договір поруки №Д.П-00-212/08 від 03 жовтня 2008 року.

03 жовтня 2008 року між ВАТ АБ «Укргазбанк», правонаступником якого є ПАТ АБ «Укргазбанк», позичальником ОСОБА_10 та ОСОБА_2 був укладений договір поруки №Д.П2-00-212/08.

Заочним рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 16 березня 2016 року задоволено позовні вимоги ПАТ АТ «Укргазбанк». Стягнуто солідарно із ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором № 00-212/08 від 03.10.2008 станом на 29.02.2016 в розмірі 17161,29 доларів США. Стягнуто солідарно із ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором № 00-212/08 від 03.10.2008 станом на 29.02.2016 в розмірі 17161,29 доларів США. Стягнуто солідарно із ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» заборгованість по пені за несвоєчасну сплату процентів за кредитним договором № 00-212/08 від 03.10.2008 станом на 29.02.2016 в розмірі 42754,05 грн. Стягнуто солідарно із ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» заборгованість по пені за несвоєчасну сплату процентів за кредитним договором № 00-212/08 від 03.10.2008 станом на 29.02.2016 в розмірі 42754,05 грн. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» штраф за порушення умов договору іпотеки № ДІ-00-212/08 від 03.10.2008 в сумі 16000 грн. Стягнуто із ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 3929,38 грн. в рівних частинах по 1309,80 грн. з кожного.

Рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 09.12.2016 року, рішення суду першої інстанції змінено в частині розміру заборгованості по пені за несвоєчасну сплату процентів за кредитним договором № 00-212/08 від 03 жовтня 2008 року станом на 29 лютого 2016 року.

16.01.2017 року Придніпровським районним судом м. Черкаси видано виконавчий лист про стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь ПАТ АТ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором №00-212/08 від 03.10.2008, станом на 29.02.2016 в розмірі 17161.29 доларів США (а.147).

З копії виконавчого листа вбачається, що в ньому зроблені наступні відмітки державного виконавця: божником оплачено борг 5452.28 дол.США та 78.98 дол.США; солідарним боржником сплачено 11630.03 дол.США боргу; боржником сплачено 7.90 дол.США та 560.81 дол.США вик.збору; солідарним боржником сплачено 1147.42 дол.США основ.винагороди прив.виконавцю; боржником спалено 207.30 витр ВП.

Постановою державного виконавця Центрального відділу Державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Київ) від 20.08.2021 року ВП №55496036 щодо стягнення з ОСОБА_3 заборгованості закінчено у зв`язку з фактичним виконанням рішення суду. Солідарним боржником сплачено борг в сумі 11630.03 дол.США., залишок борг сплачено боржником ц цьому виконавчому провадженні.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Недоступ Д.М. від 01.11.20211 відкрито виконавче провадження щодо стягнення з ОСОБА_4 заборгованості на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» за кредитним договором №00-212/08 від 03.10.2008 станом на 29.02.2016 в розмірі 17161.29 дол.США. Згідно заяви представника стягувача залишок заборгованості на момент пред`явлення виконавчого документа до виконання становить 5531.26 дол.США.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Недоступ Д.М. від 25.11.20211 закінчено виконавче провадження у зв`язку з фактичним виконанням солідарним боржником ОСОБА_3 рішення суду.

В постанові від 05.04.2023 по справі № 910/4518/16 Велика Палата Верховного Суду зазначила наступне: Проценти відповідно до статті 1048 ЦК України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за "користування кредитом" (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу).

Надання кредиту наділяє позичальника благом, яке полягає в тому, що позичальник, одержавши від кредитора грошові кошти, не повинен повертати їх негайно, а отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (строку кредитування, у межах якого сторони можуть встановити періоди повернення частини суми кредиту), а кредитор, відповідно, за загальним правилом не вправі вимагати повернення боргу протягом відповідного строку (право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту передбачає частина друга статті 1050 ЦК України). Саме за це благо - можливість правомірно не повертати кредитору борг протягом певного часу - позичальник сплачує кредитору плату, якою є проценти за договором кредиту відповідно до статті 1048 ЦК України.

Уклавши кредитний договір, сторони мають легітимні очікування щодо належного його виконання. Зокрема, позичальник розраховує, що протягом певного часу він може правомірно "користуватися кредитом", натомість кредитор розраховує, що він отримає плату (проценти за користування кредитом") за надану позичальнику можливість не повертати всю суму кредиту одразу.

Разом з цим зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до статті 1048 ЦК України.

Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза якими існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного говору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними.

Велика Палата Верховного Суду зауважує, що зазначене благо виникає у позичальника саме внаслідок укладення кредитного договору. Невиконання зобов`язання з повернення кредиту не може бути підставою для отримання позичальником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, а отже - і для виникнення зобов`язання зі сплати процентів відповідно до статті 1048 ЦК України.

За таких обставин надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін - на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця.

Регулятивні відносини між сторонами кредитного договору обмежені, зокрема, часовими межами, в яких позичальник отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг (строком кредитування та визначеними у його межах періодичними платежами). Однак якщо позичальник порушує зобов`язання з повернення кредиту, в цій частині між ним та кредитедавцем регулятивні відносини трансформуються в охоронні. Інакше кажучи, оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04.02.2020 у справі №912/1120/16 (пункт 6.28)

На період після прострочення виконання зобов`язання з повернення кредиту кредит боржнику не надається, боржник не може правомірно не повертати кредит, а тому кредитор вправі вимагати повернення боргу разом з процентами, нарахованими на час спливу строку кредитування. Тобто боржник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення кредитування, а тому й не повинен сплачувати за нього проценти відповідно до статті 1048 ЦК України; натомість настає відповідальність боржника - обов`язок сплати процентів відповідно до статті 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом договором.

Велика Палата Верховного Суду зауважує, що підхід, за якого проценти за «користування кредитом» могли нараховуватися та стягуватися за період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, не тільки не відповідає правовій природі таких процентів, а й призводить до вочевидь несправедливих результатів. Так, неможливо розумно пояснити, чому, наприклад, замовник робіт або послуг, який прострочив їх оплату, має сплачувати проценти річних за статтею 625 України, розмір яких може бути зменшений судом, якщо він надмірно великий порівняно зі збитками кредитора, а за прострочення повернення кредиту в такій самій сумі позичальник додатково сплачувати ще й проценти як плату за «користування кредитом», розмір якої не може бути зменшений судом.

Викладене вище свідчить, що наслідки порушення грошового зобов`язання є однаковими незалежно від того, з якого договору таке зобов`язання виникло: з договору купівлі-продажу, договору про виконання робіт, кредитного договору тощо.

Отже, у разі порушення позичальником зобов`язання з повернення кредиту настає відповідальність - обов`язок щодо сплати процентів відповідно до статті 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором.

Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Такі висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справі № 646/14523/15-ц, від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 (пункт 8.35).

Також Велика Палата Верховного Суду нагадує, що загальною ознакою цивільно- правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18 (пункт 8.22)).

При цьому компенсаторний характер процентів, передбачених статтею 625 ЦК України, не свідчить про те, що вони є платою боржника за «користування кредитом» (тобто можливістю правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). Такі проценти слід розглядати саме як міру відповідальності. На відміну від процентів за «користування кредитом», до процентів річних, передбачених зазначеною статтею, застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність.

Також слід мати на увазі, що, на відміну від розміру процентів за «користування кредитом», розмір процентів як відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання може бути зменшений судом (пункт 8.38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18).

Тобто твердження позивача про те, що проценти за «користування кредитом» нараховуються не лише в межах строку кредитування, а й після спливу такого строку, тобто до моменту повного фактичного повернення кредитних коштів, свідчать про помилкове розуміння ним правової природи процентів, які сплачуються позичальником у випадку прострочення грошового зобов`язання. Проценти, які можуть бути нараховані поза межами строку кредитування (чи після вимоги про дострокове погашення кредиту), є мірою цивільно-правової відповідальності та сплачуються відповідно до положень статті 625 ЦК України.

Принципи справедливості, добросовісності та розумності передбачають, зокрема, обов`язок особи враховувати потреби інших осіб у цивільному обороті, проявляти розумну дбайливість і добросовісно вести переговори (див. пункт 6.20 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі №910/719/19). Отже, сторони повинні сумлінно та добросовісно співпрацювати з метою належного виконання укладеного договору. Кредитор у зобов`язанні має створити умови для виконання боржником свого обов`язку, для чого вчиняє не тільки дії, визначені договором, актами цивільного законодавства, але й ті, які випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту (див. частину першу статті 613 ЦК України). Вказаного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13.07.2022 у справі N 363/1834/17 (пункт 57).

З умов Кредитного договору, зокрема п. п. 1.1, вбачається, що підставою для нарахування та сплати процентів до часу погашення кредиту є саме користування кредитними коштами, що з огляду на вищенаведене свідчить про безпідставне нарахування банком процентів за Кредитним договором після пред`явлення у 2016 році вимоги до позичальника про стягнення заборгованості за кредитом у повному обсягу.

Крім цього, у позивача відсутні підстави, після винесення заочного рішення Придніпровського районного суду м. Черкас 16.03.2016 у справі № 711/12038/14-ц продовжувати здійснювати нарахування заборгованості за Кредитним договором та 3 % річних на цю заборгованість у доларах США.

В мотивувальній частині заочного рішення Придніпровського районного суду м. Черкас від 16.03.2016 у справі №711/12038/14-ц містить чітке визначення залишку заборгованості по пені за несвоєчасну сплату процентів за кредитним договором станом на 29.02.2016 року в розмірі 42754.05 грн. яка підлягає погашенню, у національній валюті - гривні, без зазначення еквіваленту в іноземній валюті.

Рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 09 грудня 2016 коку, рішення Придніпровського районного суду м.Черкаси змінено в частині розміру заборгованості по пені за несвоєчасну сплату процентів за кредитним договором № 00-212/08 від 03 жовтня 2008 року станом на 29 лютого 2016 року.

В решті заочне рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 16 березня 2016 року залишити без змін.

Вказане рішення не оскаржувалась і є чинним, тобто кредитор - Позивач погодився із судовим рішенням, щодо стягнення з боржників заборгованості у національній валюті - гривні України.

Таким чином, оскільки у резолютивній частині рішення Придніпровського районного суду м. Черкас від 16.03.2016 у справі № 711/12038/14-ц та в резолютивній частині рішення Апеляційного суду Черкаської області від 09.12.2016 року чітко визначено зобов`язання боржника перед кредитором, яке підлягає стягненню, виключно у національній валюті за курсом НБУ на час ухвалення рішення, без зазначення еквіваленту в іноземній валюті, вважаю, що здійснення конвертації валюти зобов`язання та подальше нарахування 3 % річних на суму зобов`язання з рахуванням такої конвертації у період із дня прийняття рішення не відповідає приписам діючого законодавства. та відповідно підлягає відхиленню.

Згідно з висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного суду від 30.05.2018 у справі № 750/8676/15-ц, кредитор, який погодився із судовим рішенням, яким таку заборгованість стягнуто з боржника у національній валюті, не має права на стягнення курсової різниці, оскільки погодився із виконанням зобов`язання у національній валюті у якій і прийняв його виконання.

Відтак, безпідставним є і нарахування банком 3 % річних на заборгованість зі сплати цих процентів, а подані банком відповідні розрахунки заборгованості боржника, які здійснені без врахування вищенаведених висновків Великої Палати Верховного Суду, не можуть підтверджувати заявленого банком розміру заборгованості боржника.

Окрім цього слід зазначити, за змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до статей 1054, 1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави Кодексу, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно із частинами першою, четвертою статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Згідно ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до положень ч.ч.1,2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 4 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18) зроблено висновок, що «у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань».

Тлумачення частини першої статті 509, частини першої статті 267, статті 625 ЦК України свідчить, що: натуральним є зобов`язання вимога в якому, не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, але добровільне виконання якої не є безпідставно набути майном; конструкція статті 625 ЦК України щодо нарахування 3 % річних та інфляційних втрат розрахована на її застосування до такого грошового зобов`язання, вимога в якому може бути захищена в судовому (примусовому) порядку;кредитор в натуральному зобов`язанні не має права на нарахування 3 % річних та інфляційних втрат, оскільки вимога в такому зобов`язанні не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку.

Як слідує із змісту позовної заяви, позивач просить стягнути в солідарному порядку з відповідачів 3 (три) відсотки річних нарахованих на прострочену заборгованість, за кредитним договором № 00-212/08 від 03.10.2008 року.

При цьому суд враховує, що заочним рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 16 березня 2016 року задоволено позовні вимоги ПАТ АТ «Укргазбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором. Стягнуто солідарно із ОСОБА_1 , ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором № 00-212/08 від 03.10.2008 станом на 29.02.2016 в розмірі 17161,29 доларів США. Стягнуто солідарно із ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором № 00-212/08 від 03.10.2008 станом на 29.02.2016 в розмірі 17161,29 доларів США. Стягнуто солідарно із ОСОБА_1 , ОСОБА_3 заборгованість по пені за несвоєчасну сплату процентів за кредитним договором № 00-212/08 від 03.10.2008 станом на 29.02.2016 в розмірі 42754,05 грн. Стягнути солідарно із ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованість по пені за несвоєчасну сплату процентів за кредитним договором № 00-212/08 від 03.10.2008 станом на 29.02.2016 в розмірі 42754,05 грн. Стягнуто із ОСОБА_1 на штраф за порушення умов договору іпотеки № ДІ-00-212/08 від 03.10.2008 в сумі 16000 грн.

Рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 09 грудня 2016 року рішення Придніпровського районного суду м.Черкаси від 16 березня 2016 року змінено в астині розміру заборгованості по пені за несвоєчасну слату процентів за кредитним договором №00-212/08 від 03 жовтня 2018 року станом на 29 лютого 2016 року, що підлягає стягненн.: солідарно із ОСОБА_1 , ОСОБА_3 ; солідарно із ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» зменшивши розмір заборгованості до 2000.00 грн.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ч.2 ст. 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документ, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод.

Належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 16 березня 2016 року є невиконаним, позивач суду не надав.

За таких обставин суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову.

Оскільки в задоволенні позову відмовлено у зв`язку з його недоведеністю, суд не вирішує питання про застосування строку позовної давності.

На підставі наведеного, ст.ст. 526, 527, 625 ЦК України, ст.ст. 4, 12, 13, 76-81, 141, 247, 258, 263-265, 266, 274, 279, 280-283, 354, 355 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Акціонерний банк «Укргазбанк», в особі Черкаської обласної дирекції АБ «Укргазбанк» (, місцезнаходження за адресою: вул. Єреванська, 1, м. Київ, 03087) до ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ), ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ), ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_3 ) про стягнення трьох відсотків річних, нарахованих на суму простроченого боргу за кредитним договором відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий: Р.В.Демчик

Повний текст рішення складено 29.02.2024 року.

Головуючий: Р. В. Демчик