Житомирський апеляційний суд
Справа №295/6087/20 Головуючий у 1-й інст. Зосименко О. М.
Категорія 70 Доповідач Трояновська Г. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 лютого 2024 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Трояновської Г.С.

суддів: Павицької Т.М., Шевчук А.М.

з участю секретаря судового засідання Нестерчук М.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу № 295/6087/20 за скаргою ОСОБА_1 на постанову про закінчення виконавчого провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на навчання

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 28 вересня 2023 року, постановлену під головуванням судді Зосименка О.М. у м. Житомирі,

в с т а н о в и в:

У вересні 2023 року представник ОСОБА_1 адвокат Мініч Г.Г. звернувся до суду із названою скаргою та просив визнати неправомірною і скасувати постанову державного виконавця Богунського ВДВС у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Суворової Тетяни Анатоліївни від 10.08.2023 у виконавчому провадженні ВП № 63109477 про закінчення виконавчого провадження; зобов`язати Державного виконавця Богунського ВДВС у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у строк не пізніше наступного робочого дня з дня набрання законної сили ухвалою суду, постановленою за результатами розгляду даної скарги, винести постанову про відновлення виконавчого провадження ВП № 63109477; судові витрати покласти на Богунський ВДВС у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

В обгрунтування скарги зазначено, що при винесенні постанови про закінчення виконавчого провадження державний виконавець не пересвідчилась чи ОСОБА_1 закінчила навчання та безпідставно закрила виконавче провадження зі стягнення аліментів на навчання у період, коли дитина продовжує навчатися.

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 28 вересня 2023 року скаргу задоволено частково. Скасовано постанову Державного виконавця Богунського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Суворової Тетяни Анатоліївни від 10.08.2023 у виконавчому провадженні ВП № 63109477 про закінчення виконавчого провадження. Стягнуто з Богунського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на користь ОСОБА_1 судові витрати за професійну правничу допомогу у розмірі 2 000 грн. В задоволенні решти вимог скарги - відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову про відмову у задоволенні скарги. Зазначає, що ОСОБА_1 під час примусового виконання ВП № 63109477 в період із 30.06.2022 по 10.08.2023 не подавалось жодного доказу продовження навчання. Відтак державним виконавцем обґрунтовано винесено постанову про закінчення виконавчих дій. Вказує, що скаржником такі докази (про навчання в Чешському агротехнічному університеті у Празі) до ДВС не подані і на теперішній час. Наголошує, що скаржником не направлялася скарга на дії ДВС на його адресу, а тому у суду були підстави для залишення скарги без розгляду.

У відзиві на апеляційну скаргу Богунський ВДВС у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) зазначає, що згідно рішення Богунського районного суду м. Житомира від 15.07.2020 у справі № 295/6087/10 ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_2 та навчається у Технічному університеті в м. Кошице, Словецька Республіка, термін закінчення навчання до 30.06.2022. Оскільки до відділу не надходило підтвердження того, що стягувач ОСОБА_1 продовжує навчання, тому згідно положень ст. 39, 40 Закону України «Про виконавче провадження» 10.08.2023 державним виконавцем була винесена постанова про закінчення виконавчого провадження. Виходячи із наведеного, просить прийняти рішення згідно норм чинного законодавства та розглянути справу за відсутності представника ВДВС.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 ОСОБА_3 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін. Зазначає, що судом першої інстанції у повному обсязі встановлено та з`ясовано факт продовження навчання ОСОБА_1 з дня ухвалення рішення про стягнення аліментів і до постановлення оскаржуваної ухвали. Вказує, що матеріалами виконавчого провадження підтверджено, що державним виконавцем не здійснювалося щомісячне обчислення розміру заборгованості зі сплати аліментів, а тому висновок державного виконавця про відсутність заборгованості боржника перед стягувачем на момент прийняття постанови про закінчення виконавчого провадження був безпідставним та необгрунтованими, що також підтверджує протиправність вказаної постанови про закінчення виконавчого провадження. На спростування доводів апеляційної скарги про те, що копію скарги з додатками не було надіслано боржнику до подання її до суду вказує, що застосуванню підлягають норми Розділу VІІ ЦПК України, якими надіслання копії скарги іншим учасникам виконавчого провадження не передбачено. У відзиві також містяться посилання на правові висновки Верховного Суду у постановах від 25.11.2019 (справа №810/3430/16), від 10.04.2023 (справа № 752/20152/16).

В апеляційному суді представник ОСОБА_2 адвокат Левчук Т. В. доводи апеляційної скарги підтримала, просила її задовольнити з підстав викладених в апеляційній скарзі.

Представник ОСОБА_1 адвокат Мініч Г.Г. проти доводів апеляційної скарги заперечив, надав пояснення аналогічні викладеному у відзиві на апеляційну скаргу.

Інші учасники справи до апеляційного не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що не перешкоджає розгляду справи (ч.2 ст. 372 ЦПК України).

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 15.07.2020 у цивільній справі № 295/6087/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на навчання, стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на навчання у розмірі 1/5 частин з усіх видів доходів щомісячно, починаючи з 22.05.2020 року і до припинення навчання, але не більше ніж до досягнення дитиною двадцяти трьох років.

27.07.2020 Богунським районного суду м. Житомира було видано виконавчий лист № 295/6087/20 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на навчання у розмірі 1/5 частин з усіх видів доходів щомісячно, починаючи з 22.05.2020 року і до припинення навчання, але не більше ніж до досягнення дитиною двадцяти трьох років.

Постановою Державного виконавця Богунського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Суворової Т.А. від 10.08.2023 закінчено виконавче провадження на підставі п.7 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження». Державним виконавцем зазначено, що згідно рішення суду від 15.07.2020 ОСОБА_1 закінчує навчання до 30.06.2022 (а.с. 14).

Звертаючись із скаргою на дії державного виконавця, ОСОБА_1 вказала, що державний виконавець безпідставно закрив виконавче провадження зі стягнення аліментів на навчання у період, коли вона продовжує навчатися.

Судом також встановлено, що ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.7,8), отже двадцять три роки їй виповниться 21.05.2025.

Із довідки Чешського агоротехнічного університету у Празі від 13.07.2022 вбачається, що ОСОБА_1 є студенткою 1 курсу денної форми навчання в Чешському агоротехнічному університеті у Празі в навчальному році 2022-2023 з 13.07.2022 по 30.09.2023 (навчання отримання ступеню магістра) (а.с. 13).

Відповідно до довідки Чешського агоротехнічного університету у Празі від 04.09.2023 ОСОБА_1 є студенткою 2 курсу денної форми навчання в Чешському агоротехнічному університеті у Празі в навчальному році 2023/2024 з 04.09.2023 по 30.09.2024 (навчання отримання ступеню магістра) (а.с.28 зворот).

Розглядаючи скаргу, суд першої інстанції, встановивши, що виконавче провадження державним виконавцем закрито у період навчання стягувача, дійшов висновку про незаконність оскаржуваної постанови і наявність підстав для скасування постанови державного виконавця Богунського ВДВС у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Суворової Тетяни Анатоліївни від 10.08.2023 у виконавчому провадженні ВП № 63109477 про закінчення виконавчого провадження.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Статтею 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

За змістом положень пункту 7 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає закінченню у разі, зокрема, закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення, крім випадку, якщо існує заборгованість із стягнення відповідних платежів.

В силу частини першої статті 40 цього Закону виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Предметом спору у цій справі є наявність чи відсутність підстав для стягнення коштів з боржника ОСОБА_2 за період стягнення аліментів на користь ОСОБА_1 в проміжок часу з 30.06.2022 згідно описової частини рішення Богунським районного суду м. Житомира від 15.07.2020 у цивільній справі № 295/6087/20.

Відповідно до положень ст.198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

Відповідно до статті 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

За пунктом 19 частини першої статті 1 Закону України «Про освіту» освітня програма це єдиний комплекс освітніх компонентів (предметів вивчення, дисциплін, індивідуальних завдань, контрольних заходів тощо), спланованих і організованих для досягнення визначених результатів навчання.

Відповідно до пункту 17 частини першої статті 1 Закону України «Про вищу освіту» освітня (освітньо-професійна, освітньо-наукова чи освітньо-творча) програма є єдиним комплексом освітніх компонентів (навчальних дисциплін, індивідуальних завдань, практик, контрольних заходів тощо), спрямованих на досягнення передбачених такою програмою результатів навчання, що дає право на отримання визначеної освітньої або освітньої та професійної (професійних) кваліфікації (кваліфікацій). Освітня програма може визначати єдину в її межах спеціалізацію або не передбачати спеціалізації.

Право особи на освіту може реалізовуватися шляхом її здобуття на різних рівнях освіти, у різних формах і різних видів, у тому числі шляхом здобуття дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої, вищої освіти та освіти дорослих (частина третя статті 3 Закону України «Про освіту»).

Завершення повнолітньою дочкою/сином, до досягнення ними 23 років, навчання на певному освітньому рівні та:

1) безпосередній після цього перехід (вступ) до навчального закладу на наступний рівень освіти; або

2) безпосередній після цього перехід (вступ) до навчального закладу для здобуття освіти на наступному рівні чи за іншою спеціальністю,

незалежно від того, чи відбувається це в тому самому або у різних начальних закладах освіти, не свідчить про припинення навчання та, відповідно, саме по собі не є підставою для припинення права на утримання (аліменти).

При цьому, як вступ (перехід) на наступний освітній рівень навчання, так і вступ (перехід) до іншого навчального закладу після завершення навчання та здобуття певного рівня освіти, пов`язані із певними часовими періодами, протягом яких не відбувається безпосередньо освітній процес, однак триває освітня діяльність, зокрема вступна кампанія (подача документів, здача іспитів, проходження співбесід, видання наказу про зарахування до навчального закладу тощо).

Такі процедури, що тривають певні періоди часу, є об`єктивними, нормативно врегульованими та їх тривалість не залежить від волі особи, яка здобуває освіту.

Аналіз положень частини другої статті 199 СК України свідчить, що законодавець не передбачив такої можливості, як зупинення нарахування аліментів, переривання сплати аліментів у певні періоди, зокрема коли повнолітня дитина безпосередньо не бере участі в освітньому процесі, або звільнення платника аліментів від сплати аліментів на утримання повнолітньої дитини у зв`язку з продовженням нею навчання в період канікул, переходу на навчання на інший освітній рівень або до іншого навчального закладу, зокрема вступу до магістратури. Правило частини другої статті 199 СК України виключно охоплює випадки припинення права повнолітньої дитини на утримання у разі припинення навчання, тобто закінчення або відрахування з навчання. Законодавець не передбачив винятку з правила частини першої статті 199 СК України, зокрема застереження про те, що канікулярний період, період вступу до вищого навчального закладу для здобуття вищого рівня освіти не входять до складу періоду нарахування та сплати аліментів одним із батьків на користь повнолітньої дитини.

Частина четверта статті 13 ЦК України проголошує, що при здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

Аліментні зобов`язання за своєю природою є саме морально-етичною категорією, яка втілена у нормі позитивного права. Фактично йдеться про повністю не охоплені правом, проте визнані суспільством базові принципи моралі.

В разі переходу на наступний освітній рівень особа не може вважатися такою, яка припинила навчання, адже наявність часового проміжку між закінченням підготовки за попереднім рівнем та початок навчання на наступному освітньому рівні не залежить від волі та бажання учня (студента). Тому розумний (визначений характером організації навчального процесу) період фактичної перерви у навчанні не може в таких випадках вказувати на його припинення у розумінні частини другої статті 199 СК України.

Наведений висновок викладений у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10 квітня 2023 року у справі №752/20152/16-ц (провадження №61-19405сво21).

Із наведених вище обставин справи вбачається, що остаточно судовим рішенням було стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання у розмірі 1/5 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісяця, починаючи з 22.05.2020 і до припинення навчання, але не більше ніж до двадцяти трьох років. Вказане рішення суду набрало законної сили і є обов`язковими до виконання.

Таким чином, судом на ОСОБА_2 покладений обов`язок утримання доньки ОСОБА_1 до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення нею 23 років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

ОСОБА_1 навчалася в Технічному університеті в м. Кошице Словацька Республіка, машинобудівельний факультет до 30.06.2022, була відрахована у зв`язку з успішним завершенням навчання. Вже станом на 13.07.2022 ОСОБА_1 значилася студенткою 1 курсу денної форми навчання в Чешському агоротехнічному університеті у Празі. Період навчання до 30.09.2024.

Не переконавшись, що стягувач продовжує навчання, державний виконавець, не використавши своє право, передбачене п.3 ч.3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якого з метою захисту інтересів стягувача виконавець мав право одержати, зокрема, від сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, про що обгрунтовано зазначено судом першої інстанції, не витребував необхідну інформацію і безпідставно виніс постанову про закінчення виконавчого провадження.

Отже, враховуючи положення Закону України «Про виконавче провадження» про те, що закінчене виконавче провадження не може бути відновлене, а також обставини продовження навчання ОСОБА_1 і зарахування її як студента вже 13 липня 2022 року до іншого навчального закладу, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що державний виконавець не мав правових підстав для закінчення виконавчого провадження, що передбачало припинення стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання ОСОБА_1 , яка продовжила навчання з метою отримання ступеню магістра, та правильно задовольнив вимоги скарги.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що суд першої інстанції повинен був залишити без розгляду скаргу ОСОБА_1 на підставі ст. 183 ЦПК України з огляду на те, що нею не подано докази надіслання йому ( ОСОБА_2 ) копії скарги на дії державного виконавця не заслуговують на увагу з огляду на таке.

Частиною другою статті 183 § 2 «Заяви з процесуальних питань» глави 1 Розділу III «Позовне провадження» ЦПК України регулюються загальні вимоги щодо форми та змісту письмової заяви, клопотання, заперечення, які подаються виключно з процесуальних питань при розгляді справ позовного провадження, в тому числі на стадії виконання судового рішення, в тому числі в процесі здійснення судового контролю за виконанням судових рішень.

Разом із тим, вказана процесуальна норма не стосуються та не регулює питання подачі саме скарги на рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення.

Вказані процесуальні правовідносини регулюються розділом VII ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень», який встановлює окремий процесуальний режим розгляду відповідних справ.

Аналогічні висновки зроблені Верховним Судом у постановах від 17 лютого

2021 року у справі № 569/13160/20 (провадження № 61-15478св20) та від

21 квітня 2021 року у справі № 569/12949/20 (провадження № 61-15532св20), від 28 липня 2021 року у справі № № 509/4648/14-ц, від 18 січня 2023 року у справі № 2-246/10.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Виходячи із наведеного, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381-384, 390-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 28 вересня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 29.02.2024.

Головуючий Судді