РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2024 року Рівненський міський суд

Рівненської області

в особі судді Ковальова І.М.

при секретарі Фурдись В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Львів) про стягнення заборгованості по заробітній платі,-

в с т а н о в и в:

В Рівненський міський суд з позовом до Головного територіального управління юстиції у Рівненській області про стягнення заборгованості по заробітній платі звернувся ОСОБА_1 .

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 10 квітня 2024 року замінено неналежного відповідача на належного, а саме з Головного територіального управління юстиції у Рівненській області на Західне міжрегіональне управління міністерства юстиції (м.Львів) (79000, Львівська область місто Львів, Площа Шашкевича, 1) по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по заробітній платі.

У своєму позиві позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість з оплати заробітної плати в розмірі 26 796,00 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що з 23 червня 2015 року він перебував в трудових відносинах з ГТУЮ у Рівненській області на посаді державного виконавця відділу ДВС Дубровицького районного управління юстиції Рівненської області. Місцем його роботи було місто Дубровиця Рівненської області яке відноситься до зони гарантованого добровільного відселення (відповідно до Постанови КМ УРСР від 23 липня 1991 року №106 «Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української РСР про порядок введення в дію законів Української РСР «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи» та «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи». Статтею 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у редакції, що діяла станом на період трудових відносин, передбачено, що громадянам, які працюють на території радіоактивного забруднення, провадиться доплата в таких розмірах: у зоні безумовного (обов`язкового) відселення три мінімальні заробітні плати; у зона гарантованого добровільного відселення дві мінімальні заробітні плати; у зоні посиленого радіоекологічного контролю однак мінімальна заробітна плата. Тому позивач вважає, що він недоотримав доплату в розмірі двох мінімальних заробітних плат щомісячно за працю на території радіоактивного забруднення в загальному розмірі 26796,00 грн. (11 місяців роботи х 1218 грн. (розмір мінімальної заробітної плати з 1 січня 2015 року) х 2).

В судове засідання позивач не з`явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, заявлені позовні вимоги повністю підтримує та просить суд їх задоволити з підстав, викладених у позовній заяві.

В судовому засіданні представник відповідача заявлені позовні вимоги позивача не визнала та просить суд відмовити у їх задоволенні з підстав, викладених у письмовому відзиві на позов.

Заслухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи та подані сторонами письмові докази по справі, суд прийшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що позивач по справі працював на посаді державного виконавця відділу ДВС Дубровицького районного управління юстиції Рівненської області.

Дана обставина підтверджується дослідженим в судовому засіданні наказом в.о. начальника Головного управління юстиції у Рівненській області від 14 серпня 2014 року №467/04/к Про призначення ОСОБА_1 , з якого вбачається: 1. Призначити ОСОБА_1 , 14 серпня 2014 року на посаду державного виконавця відділу державної виконавчої служби Дубровицького районного управління юстиції Рівненської області, з посадовим окладом згідно штатного розпису та присвоєнням 15 (п`ятнадцятого) рангу державного службовця, як такого, що успішно пройшов конкурсний відбір. 2. Відповідно до ч.2 п.1 в) постанови кабінету Міністрів України від 09.03.2006 №268 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів», встановити ОСОБА_1 надбавку за виконання особливо важливої роботи у розмірі 30 відсотків посадового окладу з урахуванням надбавки за ранг державного службовця та вислугу років.

23 червня 2015 року позивач звільнений з займаної посади на підставі Наказу №391/04/к від 23.06.2015 за угодою сторін на підставі п.1 ст.36 КЗпП України.

Статтею 1 Закону України «Про оплату праці» (в редакції, чинній станом на 26.08.2010) заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.

Статтею 2 Закону України «Про оплату праці» визначено, що додаткова заробітна плата, це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про формування, порядок надходження і використання коштів Фонду для здійснення заходів щодо ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи та соціального захисту населення» від 10 лютого 2000 року №1445-ІІІ Фінансування видатків на заходи, пов`язані з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи та соціальним захистом населення, провадиться за рахунок коштів Фонду для здійснення заходів щодо ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи та соціального захисту населення (далі - Фонд) та інших джерел, визначених законами України. Фонд утворюється у складі Державного бюджету України. Кошти Фонду зараховуються на окремий рахунок Державного бюджету України.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про формування, порядок надходження і використання коштів Фонду для здійснення заходів щодо ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи та соціального захисту населення» від 10 лютого 2000 року №1445-ІІІ порядок формування доходної частини і напрями

використання Фонду визначаються законом про Державний бюджет

України на відповідний рік.

Статтею 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» було визначено, що громадянам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення, провадиться доплата в таких розмірах: у зоні гарантованого добровільного відселення дві мінімальні заробітні плати.

Проте, у період 2014 року зазначена стаття закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосувалась у наступній редакції «Громадянам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення, провадиться доплата в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України».

Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» від 31 липня 2014 року №1622-VІІ, у Прикінцевих положеннях визначено наступне: доповнити пунктом 6-7. Установити, що норми і положення статей 20,21,22,23,30,31,37,39,48,50,51,52 та 54 закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на 2014 рік.

Тобто, саме з 03 серпня 2014 року положення статті 39 закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.2 Постанови КМУ від 26.07.1996 №836 «Про компенсацію виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (в редакцій, чинній станом на дату спірних правовідносин) громадянам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення, установити доплату в таких розмірах: у зоні посиленого радіоекологічного контролю 520 тис. карбованців (5,20 грн.); у зоні гарантованого добровільного відселення 1050 тис. карбованців (1050 грн.); у зоні безумовного (обов`язкового) відселення 1320 тис. карбованців (13,20 грн.)

У період 2014 року (перебування позивача у трудових відносинах з відповідачем з 14 серпня по 31 грудня у 2014 році), громадянам, які працювали на територіях радіоактивного забруднення, була установлена доплата в розмірах, затверджених, згідно постанови КМУ - 10,50 грн.

У період з 14 серпня 2014 року по 31 грудня 2014 року Головним територіальним управлінням юстиції у Рівненській області на користь позивача було нараховано та виплачено доплату, а саме: з 14 серпня 2014 року по 31 серпня 2014 року у розмірі 5,78 грн.; у вересні 2014 року у розмірі 10,50 грн.; у жовтні 2014 року у розмірі 10,50 грн.; у листопаді 2014 року у розмірі 10,50 грн.; у грудні 2014 року у розмірі 10,50 грн.

Тобто, у зазначений період позивачу нараховувалась та виплачувалась доплата до заробітної плати в розмірі 10,50 грн. щомісячно за роботу на території радіоактивного забруднення (у зоні гарантованого добровільного відселення), а розмір доплати, визначеної статтею 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у порядку та розмірах, встановлених КМУ.

Що стосується стягнення доплат за 2015 рік, слід зазначити наступне.

Підпунктом 7 пункту 4 розділу І Закону України Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України від 28.12.2014 №76-VIII (набрав чинності 01 січня 2015 року) внесено зміни до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» шляхом виключення статей 31, 37, 39 та 45.

Рішення Конституційного Суду України від 17 липня 2018 року №6-р/2018 підпункт 7 пункту 4 розділу І Закону № 76-VІІІ визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним).

Конституція України визначає Конституційний Суд України як орган, уповноважений на вирішення питання про відповідність Конституції України законів України та у передбачених цією Конституцією випадках інших актів, здійснення офіційного тлумачення Конституції України, а також інших повноважень відповідно до цієї Конституції, діяльність якого ґрунтується на принципах верховенства права, незалежності, колегіальності, гласності, обґрунтованості та обов`язковості ухвалених ним рішень і висновків (стаття 147).

Відповідно до статті 151-2 Конституції України рішення та висновки, ухвалені Конституційним Судом України, є обов`язковими, остаточними і не можуть бути оскаржені.

За змістом частин другої і третьої статті 152 Конституції України закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності. Закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Рішенням Конституційного Суду України від 17 липня 2018 року № 6-р/2018 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), зокрема, підпункт 7 пункту 4 розділу І Закону № 76-VІІІ. Вирішено, що положення підпункту 7 пункту 4 розділу І Закону № 76-VІІІ, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 17 липня 2018 року № 6-р/2018 указав, що обмеження чи скасування Законом № 76-VIII пільг, компенсацій і гарантій, установлених Законом № 796-ХІІ, фактично є відмовою держави від її зобов`язань, передбачених статтею 16 Конституції України, у тому числі щодо соціального захисту осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Приписи статті 3 Конституції України, згідно з якими держава відповідає перед людиною за свою діяльність (частина друга), зобов`язують державу обґрунтовувати зміну законодавчого регулювання, зокрема, у питаннях обсягу пільг, компенсацій та гарантій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Отже, Закон № 76-VIII у частині скасування або обмеження пільг, компенсацій і гарантій, установлених Законом № 796-ХІІ, щодо соціального захисту осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, суперечить положенню частини другої статті 3 Конституції України, відповідно до якого держава відповідає перед людиною за свою діяльність.

Тобто із 17 липня 2018 року відновлено дію статті 39 Закону № 796-ХІІ у редакції, що діяла до 01 січня 2015 року.

Враховуючи викладене, суд вважає, що у період із 01 січня 2015 року по 23 червня 2015 року у відповідача (на той час Головне управління юстиції у Рівненській області перейменоване на Головне територіальне управління юстиції у Рівненській області на підставі Наказу Міністерства юстиції України від 30 січня 2015 року) не було законодавчо обґрунтованих підстав для нарахування та виплати позивачу будь яких доплат згідно ст.39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності суд вважає, що у задоволенні позовних вимог позивачу слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10,12,81,141,263,264,265,268,273,354 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Львів) про стягнення заборгованості по заробітній платі відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , с.Берестя Рівненська область, іпн. НОМЕР_1

Відповідач: Західне міжрегіональне управління міністерства юстиції (м.Львів), 79000, Львівська область місто Львів, Площа Шашкевича, 1

Суддя Рівненського

міського суду І.М.Ковальов