Справа № 331/2579/24
Провадження № 2/331/1620/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2024 року м. Запоріжжя

Жовтневий районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Жукової О.Є.

за участю секретаря Мироненко О.В.

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження справу за позовом КОНЦЕРНУ «МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги з постачання теплової енергії,

ВСТАНОВИВ:

Представник Концерну «МТМ» в квітні 2024 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення основного боргу за поставлену теплову енергію, в якому вказав, що відповідач є споживачем послуг у нежитловому приміщенні № НОМЕР_1 площею 79,1м2, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Концерн «МТМ» по відношенню до відповідача являється виконавцем послуг з виробництва та постачання теплової енергії призначеної для централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води (підігріву питної води), що постачається до житлового приміщення шляхом транспортування через магістральні теплові мережі та внутрішньо домові розподільчі системи.

Концерн «МТМ» у період з 01.11.2022 по 31.03.2024 надав послуги з централізованого опалення на загальну суму 65121,68 гривень, що підтверджується розрахунком суми грошової заборгованості.

Споживачем за вказаний період не здійснено жодної оплати за надані послуги.

Станом на день подачі позову до суду сума заборгованості за вказаний період складає 65121,68 гривень.

Система опалення помешкання відповідача є невід`ємною складовою централізованої системи теплопостачання всього будинку, від`єднання якої є неможливим, як з юридичної точки зору, так і з технічної сторони.

Послуга з централізованого опалення надавалась відповідачу в межах опалювального сезону.

Таким чином, оскільки відповідач не здійснював у належному обсязі оплату за використані послуги, утворилась заборгованість перед позивачем на загальну суму 65121,68 гривень, що підтверджується розрахунком заборгованості.

Просить стягнути з відповідача заборгованість за надані послуги та витрати по сплаті судовому збору.

Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 07 травня 2024 року по справі відкрите провадження.

Відповідач надав відзив на позов, в якому в задоволенні позовних вимог просив відмовити, посилаючись на те, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що він отримав послуги з постачання теплової енергії за період з 01 листопада 2022 року по 31 березня 2022 року. У житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 наявний цокольний поверх, який складається з трьох окремих нежитлових приміщень № 41-1, № 41-II, № 41-III. Він є власником нежитлового приміщення №41-1 цокольного поверху.Посадовими особами Концерну «МТМ» було складено «АКТ обстеження системи теплоспоживання та ГВП» від 31 січня 2024 року . У Акті встановлено наступне: «Приміщення знаходиться на цокольному поверху 5-ти поверхового житлового будинку. Система опалення приміщення відокремлена, встановлений прилад обліку теплової енергії, який на даний час опломбовано на вхід. Пломби не порушені. Опалення приміщення здійснюється транзитними стояками житлового будинку. На момент обстеження не використовується.»

Зазначає, що Концерн МТМ неправомірно здійснив нарахування споживання теплової енергії у нежитловому приміщенні , через яке проходять ділянки транзитних трубопроводів опалення та відсутні опалювальні прилади, за тарифами для опалювальних приміщень, що є незаконним.

У встапному слові представник позивача позовні вимоги підтримав, наполягав на задоволенні позову.

Представник відповідача ОСОБА_3 у вступному слові 02.09.2024 в задоволенні позову просив відмовити з підстав викладених у відзиві. В судові засідання 29.10.2024 та 28.11.2024 відповідач та його представник не з`явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, у зв`язку з чим на підставі ч.3 ст. 223 ЦПК України справу розглянуто у їх відсутність, на підставі доказів наявних в матеріалах справи та з урахуванням наданого відзиву.

Суд, вислухавши вступне слово представника позивача,дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується наступне.

Відповідачу ОСОБА_2 на праві власності належить нежитлове приміщення №41-І площею 79,1м2за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується: копією інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна №315122043 від 15.11.2022.

Концерном «Міські теплові мережі» у позовній заяві зазначено , що у період з 01 листопада 2022 року по 31 березня 2024 року надано послуги з постачання теплової енергії у зазначене нежитлове приміщення у загальній сумі 65 121,68 гривень, що підтверджено відповідним розрахунком.

Разом з тим, в ході розгляду справи встановлено, що позивачем в листопаді 2022 р. був виконаний перерахунок теплової енергії та абонентської плати за період з листопада 2021 р. по жовтень 2022 р. на приміщення споживача, площею 79,1 кв.м. Сума перерахунку ОСОБА_2 склала 24628, 03 грн. з ПДВ.

Таким чином, суд приходить до висновку, що за період позовних вимог з 01 листопада 2022 року по 31 березня 2024 року ОСОБА_2 надано послуги з постачання теплової енергії у нежитлове приміщення за адресою АДРЕСА_1 в сумі 40493,65 гривень.

Факт надання послуг та порядок здійснення розрахунку за надані послуги підтверджено рахунками за постачання теплової енергії за кожний місяць періоду нарахування послуг, із відображенням кількості Гкал, тарифу за одиницю без ПДВ, суми послуги без ПДВ .

Рішеннями Запорізької міської ради було встановлено про початок та закінчення опалювального сезону 2021-2022 року , 2022-2023 року, 2023-2024 року відповідно до яких Концерном «МТМ» було розпочато і закінчено опалювальний сезон в м. Запоріжжі

Відповідно до абз. 1,2 ч. 5 ст. 13 Закону N 2189-VIII y разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання. Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. При цьому розміщується повідомлення про місце опублікування тексту договору у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг.

Отже законодавством факт укладення вказаного договору пов`язується зі спливом 30-денного строку з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги, якщо протягом цього строку співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги.

У матеріалах справи відсутні докази того, що співвласники багатоквартирного будинку, в якому розташоване нежитлове приміщення відповідача, приймали рішення про вибір моделі договірних відносин або уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги.

Таким чином, суд дійшов до висновку про те, що між сторонами договірні відносини врегульовані типовим індивідуальним договором N 76211251 від 01 листопада 2021 року, копія якого додана позивачем по справі .

Відповідно до п. 2 ч. 1ст. 5 Закону України "Про житлово-комунальні послуги"визначено, що до житлово-комунальних послуг належать послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Згідно п. 5 ч. 1ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Відповідно до положень ч. 2 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення затвердженихПостановою КМУ від 21 липня 2005 року N 630 (далі - Правила N 630) централізоване опалення - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири (будинку садибного типу), яка надається виконавцем з використанням внутрішньо будинкових систем теплопостачання.

Опалювальна площа (об`єм) будинку загальна площа (об`єм) приміщень будинку, в тому числі у разі опалення площа (об`єм) сходових кліток, ліфтових та інших шахт.

Опалювальна площа (об`єм) (квартири, будинку садибного типу) загальна площа (об`єм) квартири (будинку садибного типу), без урахування площі лоджій, балконів, терас.

Згідно з п. п. 3,4 ч. 2 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", виконавцями комунальних послуг є: послуг з постачання теплової енергії -теплопостачальна організація; послуг з постачання гарячої води - суб`єкт господарювання, який є власником (або володіє і користується на інших законних підставах) теплової, тепловикористальної або теплогенеруючої установки, за допомогою якої виробляє гарячу воду, якщо споживачами не визначено іншого постачальника гарячої води.

Згідност. 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник.

Відповідно дост. 21 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", виконавець зобов`язаний, зокрема, забезпечувати своєчасність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору.

Згідно п. 5ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги"споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строк, встановлений договором або законом.

Порядок оплати за житлово-комунальні послуги визначений у ст. 32 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", якою передбачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується, виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Положеннями п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 р. N 630 встановлено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк.

За приписами ч. 1 ст. 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановленихстаттею 11 цього Кодексу.

За приписами статей 525,526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до вимог закону, умов договору. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається крім випадків, передбачених законом.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст.ст610,611 ЦК України).

Відповідно до ч. 1ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Положеннямистатті 205 ЦК Українивизначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням.

Згідно з п. 13 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги"споживач житлово-комунальних послуг - індивідуальний або колективний споживач.

Відповідно з п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Таким чином, обов`язок утримання приміщень, в тому числі оплату послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води покладається на власника або наймача приміщення і рівною мірою на повнолітніх членів сім`ї наймача.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги"споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.

Частиною шостою статті 19 Закону України "Про теплопостачання"передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Відповідно ч. 1ст. 9 Закону N 2189-VIIIспоживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.

Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Чинне законодавство передбачає обов`язок споживача оплатити вартість тільки тієї теплової енергії, яка ним була спожита.

Отже, споживач зобов`язаний оплатити житлово-комунальні послуги, якщо він фактично користувався ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Відсутність укладеного договору не звільняє відповідача від обов`язку оплачувати надані йому послуги. Поряд із цим вказаний обов`язок виникає лише у разі отримання споживачем певних послуг.

Отже, питання щодо фактичного користування житлово-комунальними послугами входить до предмета доказування у справі та має істотне значення для її правильного її вирішення.

Відповідна правова позиція сформульована упостанові Верховного Суду України від 20.04.2016 у справі N 6-2951цс15.

Пунктом 8 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної і гарячої води та водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», встановлено, що послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформлюється на підставі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води, затвердженого Постановою КМУ від 21 липня 2005 року № 630.

Законодавство, яке регулює відносини, пов`язані з виробництвом, транспортуванням, постачанням та використанням теплової енергії, пов`язує обов`язок сплатити вартість теплової енергії не за видом пристроїв, які використовують теплову енергію, а за фактом її споживання. Таким чином, якщо у нежитлових приміщеннях наявні трубопроводи, стояки, споживач сплачує за фактичне тепло, яке виділяється від них, оскільки він фактично споживає цю теплову енергію.

Таким чином, законодавством передбачений двосторонній обов`язок, щодо укладання договору про надання житлово-комунальних послуг, у зв`язку з чим у разі відмови на оплату таких послуг споживачем з посиланням на відсутність укладеного договору не беруться до уваги, оскільки споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (Постанова Верховного суду України від 30 жовтня 2013 року по справі 6-59цс13).

Як встановлено судом, Концерн "Міські теплові мережі" здійснював та продовжував надавати відповідачу послуги з централізованого опалення у належне йому нежитлове приміщення за вищевказаною адресою.

Концерн "МТМ"по відношенню до відповідача, як споживача послуг, є виконавцем послуг з централізованого опалення.

Житловий будинок по АДРЕСА_1 обладнано комерційним приладом обліку теплової енергії. Нежитлове приміщення споживача ОСОБА_2 , площею 79,1 м2 знаходиться в житловому будинку за адресою АДРЕСА_1 , має сумісну із будівлею систему опалення .

У відповідності до п. 24 Правил №830 - розподіл між споживачами обсягу спожитої у будівлі послуги здійснюється відповідно до «Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону від 22 листопада 2018 р. № 315» (надалі-Методика №315). Наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28 грудня 2021року №358 внесено зміни до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, які набули чинності 28.01.2022року.

Відповідно до вимог Методики № 315 (зі змінами №358 від 28.12.2021) для всіх споживачів будинку спочатку визначаються та розподіляються обсяги спожитої у будівлі теплової енергії на загально-будинкові потреби (згідно п.8 розділу IV методики)(далі ЗБП). В житловому будинку за адресою АДРЕСА_1 обсяги теплової енергії на ЗБП визначаються як частка 25% від загальних обсягів споживання теплової енергії в розрахунковому періоді.

Оскільки в будинку відсутні приміщення з індивідуальним опаленням та окремі приміщення з транзитними мережами опалення, та усі приміщення не оснащені приладами розподільного обліку теплової енергії Qопз.б.п можна окремо не розраховувати, та виконати розрахунок згідно п.5 розділу III Методики: «Для будівлі/будинку, незалежно від наявності або відсутності вузла комерційного обліку теплової енергії, у якій/якому відсутні приміщення з індивідуальним опаленням та окремі приміщення з транзитними мережами опалення, та усі приміщення не оснащені приладами розподільного обліку теплової енергії, обсяг спожитої у будівлі/будинку теплової енергії на загальнобудинкові потреби опалення визначається разом з обсягом спожитої теплової енергії на опалення цих приміщень». А саме за формулою 13:

- фактичнийобсягспожитої у будівлі/будинкутепловоїенергії у розрахунковомуперіоді, Гкал;

Sпр.i - площаi-гоопалюваногоприміщення, не оснащеногоприладамирозподільногооблікутепловоїенергії, м2.

При вищевикладених обставинах, Концерн «Міські теплові мережі» мав право на нарахування та нарахував відповідачу основний борг за поставлену теплову енергію за адресою його нежитлового приміщення, однак суд вважає, що позивачем безпідставно включено за листопад 2022 року нарахування з листопада 2021 року по жовтень 2022 року, яка складає 24 628,03 гривень..

Розрахунок суми заборгованості, доданий до позовної заяви, з урахуванням встановлених судом обставин справи , не суперечить положенням цивільного процесуального законодавства України, адже нормами ЦПК України не передбачено вимоги, відповідно до яких повинен бути оформлений розрахунок заборгованості.

Свої зобов`язання з надання послуги з постачання теплової енергії позивач виконав належним чином. Відповідач, у свою чергу, порушив свої зобов`язання за договором та своєчасно не вносив оплату за спожиту комунальну послугу, у зв`язку з чим має заборгованість встановлену судом перед позивачем за період 01 листопада 2022 року до 31 березня 2023 року в розмірі 40 493,65 гривень.

Подача теплоносія на об`єкт відповідача нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 у спірному періоді підтверджується інформацією зняття показань приладів обліку теплової енергії зазначеної у розрахунку заборгованості за надані послуги за договором №76211251.

Наведеним вище спростовуються доводи відповідача щодо того, що позивачем не доведено факту надання послуг за спірний період, їх обсягу, вартості.

Відповідачем контррозрахунок суми заборгованості заявленої позивачем до стягнення суду не наданий.

Оцінюючи наданий відповідачем акт обстеження системи теплоспоживання та ГВП від 31 січня 2024 року , яким встановлено , що «система опалення приміщення відокремлена, встановлений прилад обліку теплової енергії, який на даний час опломбовано на ввод. Пломби не порущені. Опалення приміщення здійснюється транзитними стояками житлового будинку. На момент обстеження не використовується», суд зазначає наступне.

Рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради № 513 від 14.09.2023 було затверджено Порядок визначення належності підвальних приміщень багатоквартирного будинку до приміщень з транзитними мережами опалення на території міста Запоріжжя та створення робочої комісії.

Цей порядок визначає процедуру визначення належності підвальних приміщень багатоквартирного будинку ,які перебувають у приватній власності /спів власності фізичних осіб підприємців до приміщень з транзитними мережами опалення на території м. Запоріжжя.

У п. 6 Порядку передбачено, що у разі визнання на підставі відповідного рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради підвального приміщення споживача , як приміщення з транзитними мережами опалення, здійснюється порядок розподілу обсягів спожитих у будівлі послуги з постачання теплової енергії для нежитлового приміщення заявника.

Разом з тим, суд зауважує, що відповідачем не надано суду Рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради, яким нежитлове приміщення за адресою: м. Запоріжжя, Поштова, 167, прим.41-1 визнано окремим приміщенням з транзитними мережами опалення. Матеріали справи не містять та ОСОБА_2 не надано доказів на підтвердження відключення системи теплоспоживання відповідача у спірному приміщенні. Враховуючи знаходження в багатоквартирному будинку та відсутність документів на підтвердження відключення від мережі опалення вказані приміщення є опалювальними.

Відповідно до положень частини третьої, четвертої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Таким чином, оскільки заборгованість відповідача перед позивачем за надані послуги з постачання теплової енергії станом на час прийняття рішення не погашена, розмір встановленої судом суми заборгованості 40493,65 грн. відповідає фактичним обставинам справи та відповідачем не спростована, суд приходить до висновку, що вказана заборгованість має бути стягнута з відповідача , а тому позов слід задовольнити частково.

Питання про судові витрати слід вирішити відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, стягнувши з відповідача судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам в сумі 1506,28 гривень.

Керуючись ст. 3,4,11-13, 19, 263, 265, 279, 280-281 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги КОНЦЕРНУ «МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги з постачання теплової енергії задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь КОНЦЕРНУ «МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ» (юридична адреса:м.Запоріжжя, вул. Героїв полку «Азов», буд.137, ) заборгованість за надані послуги за період з 01.11.2022 по 31.03.2024 в розмірі 40493,65 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь КОНЦЕРНУ «МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ» (юридична адреса:м.Запоріжжя, вул. Героїв полку «Азов», буд.137, ) судовий збір у розмірі 1506,28 гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

Повний текст судового рішення складений 29 листопада 2024 року.

Суддя: О. Є. Жукова