Житомирський апеляційний суд
Справа №296/8559/24 Головуючий у 1-й інст. Драч Ю. І.
Категорія 69 Доповідач Борисюк Р. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2024 року

Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Борисюка Р.М.,

суддів Павицької Т.М., Трояновської Г.С.,

розглянувши у письмовому провадженні у місті Житомирі цивільну справу № 296/8559/24 за матеріалами позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Ясинецької-Писаревської Надії Михайлівни на ухвалу Корольовського районного суду міста Житомира від 18 вересня 2024 року, постановлену під головуванням судді Драча Ю.І. у місті Житомирі,

в с т а н о в и в :

У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернувся з даним позовом, в якому просив розірвати шлюб укладений між ним та ОСОБА_2 .

Ухвалою Корольовського районного суду міста Житомира від 18 вересня 2024 року цивільну справу № 296/8559/24 передано за підсудністю для розгляду до Чуднівського районного суду Житомирської області.

Не погоджуючись з ухвалою суду, представник ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що місцевий суд при прийнятті оскаржуваної ухвали, допустив порушення норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права.

Зазначає, що після зняття з реєстрації, відповідачка виїхала за кордон, де довгий час проживала і повернулася в Україну лише у 2024 році і почала проживати у квартирі, що належить позивачу за адресою: АДРЕСА_1 .

З метою підтвердження даного факту між позивачем та відповідачкою 12 червня 2024 року було укладено договір оренди квартири, копію якого було долучено, як додаток до позовної заяви.

Вказує, що Договір оренди квартири, підписаний відповідачкою є доказом, який підтверджує те, що вона дійсно проживає за вищезазначеною адресою, що відноситься до юрисдикції Корольовського району міста Житомира. Отже, є всі підстави вважати, що дана справа підсудна зазначеному суду.

Крім того, наголошує на тому, що у Чуднівському районному суді Житомирської області, куди ухвалою місцевого суду скеровано позовну заяву, відсутні судді із повноваженнями на здійснення судочинства, що унеможливлює проведення судовго розгляду.

Ухвалами Житомирського апеляційного суду від 04 жовтня 2024 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та 28 листопада 2024 року справу призначено до розгляду.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Згідно частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України ( частина 1 статті 368 ЦПК України).

За правилом пункту 9 частини 1 статті 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвала суду першої інстанції щодо передачі справи на розгляд іншого суду.

Відповідно до частини 2 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи наведене, розгляд справи здійснюється без повідомлення учасників справи.

Згідно з частиною 5 статті 268, статті 381 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява № 8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01). Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав відповідачу строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема, з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Враховуючи характер спірних правовідносин між сторонами, предмет доказування, зважаючи на конкретні обставини у справі, які не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, оскільки в матеріалах справи містяться докази, надані сторонами, колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне розглядати справу у порядку письмового провадження без участі сторін.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Згідно із частиною 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом частини 5 статті 12 ЦПК України, на суд покладається обов`язок щодо сприяння всебічному і повному з`ясуванню обставин справи шляхом роз`яснення особам, які беруть участь у справі, їх прав та обов`язків, попередження про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяння здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених законом.

Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа безпідставно не може бути позбавлена права на розгляд своєї справи у суді, оскільки це буде порушенням права, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на справедливий судовий розгляд.

Цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими ЦПК України, у порядку: наказного провадження, позовного провадження (загального або спрощеного), окремого провадження (частина 2 статті 19 ЦПК України).

Передаючи справу до розгляду іншого суду, суд першої інстанції виходив з того, що вона не відноситься до підсудності Корольовського районного суду міста Житомира, тому що попереднє зареєстроване місце проживання відповідача належить до територіальної підсудності Чуднівського районного суду Житомирської області, а підстави для застосування частини 9 статті 29 ЦПК України - відсутні.

Колегія суддів не погоджується із висновком місцевого суду з таких мотивів.

Відповідно до частини 1 статті 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Згідно з частини 2 статті 28 ЦПК України позови про розірвання шлюбу можуть пред`являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров`я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача. За домовленістю подружжя справа може розглядатися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування будь-кого з них.

Як вбачається із матеріалів справи, що у вересні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Корольовського районного суду міста Житомира з позовом до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу за фактичним місцем проживання відповідача.

Судом встановлено, що зареєстроване місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно відповіді №792141 від 18 вересня 2024 року з Єдиного державного демографічного реєстру, - АДРЕСА_2 (а.с.29).

До позовної заяви позивачем долучено копію паспорта відповідача із відміткою про її зняття із реєстрації 20 серпня 2021 року за адресою: АДРЕСА_2 . Відмітка щодо нового місця реєстрації ОСОБА_3 - відсутня.

Передаючи справу на розгляд до іншого суду, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що у своїй позовній заяві ОСОБА_1 зазначав, що відповідачка проживає за адресою: АДРЕСА_3 на підставі договору оренди від 12 червня 2024 року. Копію вказаного правочину долучено до матеріалів позовної заяви.

Тобто місцем перебування відповідача є місто Житомир. Зазначений будинок за критерієм територіальності розгляду судових справ відноситься до Корольовського районного суду міста Житомира.

Також представник позивача ОСОБА_1 адвокат Ясинецька-Писаревська Н.М. в доводах апеляційної скарги зазначила та підтвердила документально, що відповідно до інформації отриманої з Державного реєстру прав на нерухоме майно, відповідачка є також власником квартири за адресою: АДРЕСА_4 .

Крім того, є загальновідомою інформацією відсутність у Чуднівському районному суді Житомирської області суддів, які мають повноваження на розгляд судових справ.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожній фізичній або юридичній особі гарантовано право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

У такий спосіб здійснюється право на суд, яке відповідно до практики ЄСПЛ включає не тільки право ініціювати провадження, але й право розраховувати на розгляд спору судом (рішення у справі Кутіч проти Хорватії, заява № 48778/99).

Рішеннями ЄСПЛ визначено, що право на доступ до суду має застосовуватися на практиці і бути ефективним (рішення у справі Белле проти Франції від 04 грудня 1995 року).

Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду (рішення ЄСПЛ у справі Перес де Рада Каванил`ес проти Іспанії від 28 жовтня 1998 року).

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції допустився надмірного формалізму та дійшов передчасного висновку про передачу справи на розгляд іншого суду, а доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

Таким чином, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала місцевого суду скасуванню, з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції відповідно до вимог статті 379 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 367, 368, 374, 379, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Ясинецької-Писаревської Надії Михайлівни задовільнити, а ухвалу Корольовського районного суду міста Житомира від 18 вересня 2024 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Судді