КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/947/2436/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.02.2024 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Петренка В.С.

за участю секретаря Торгонської В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в м. Одесі цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Київського районного суду м. Одеси перебувала цивільна справа №522/23385/17 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 16.05.2018 року було задоволено позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 25 грудня 2007 року, станом на 20 листопада 2017 року у загальній сумі 317238,69 грн., що складається з заборгованості основного боргу 163170,98 грн.; заборгованості за відсотками 30647,48 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» судовий збір у розмірі 2072,37 грн.

19.12.2023 року ОСОБА_2 звернувся до Київського районного суду м. Одеси із заявою про перегляд заочного рішення Київського районного суду м. Одеси від 16.05.2018 року по цивільній справі №522/23385/17, також просила поновити строк на подання такої заяви.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу заяву про перегляд заочного рішення було розподілено судді Київського районного суду м. Одеси Петренку В.С.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 28.12.2023 року клопотання ОСОБА_2 про поновлення строку для подання заяви про перегляд заочного рішення Київського районного суду м. Одеси від 16.05.2018 року по цивільній справі №522/23385/17 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, було задоволено. Поновлено ОСОБА_2 пропущений строк на подання заяви про перегляд заочного рішення Київського районного суду м. Одеси від 16.05.2018 року по цивільній справі №522/23385/17 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості. Призначено заяву до судового розгляду у відкритому судовому засіданні.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 24.01.2024 року заявуОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Київського районного суду міста Одеси по цивільній справі №522/23385/17 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, було задоволено. Заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 16.05.2017 року по цивільній справі №522/23385/17 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, скасовано і призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні.

12.12.2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» звернулося суду з позовною заявою до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в якій просить суд стягнути у солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» заборгованість за кредитним договором №0 від 25.12.2007 року у розмірі 138157,79 грн., яка складається з: заборгованості за відсотками на дату відступлення права вимоги у розмірі 14737,56 грн.; нарахованих відсотків згідно кредитного договору (з моменту переуступки по дату розрахунку) в розмірі 123420,23 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2072,37 грн.

В обґрунтування заявленого позову ТОВ «Вердикт Фінанс» посилається на те, що 25.12.2007 року між ПАТ «УкрСиббанк» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту №0, відповідно до умов якого банк зобов`язується надати позичальнику, а позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредитні кошти (кредит) в сумі 27500,00 доларів США та сплатити плату за кредит в порядку і на умовах, зазначених договором. За користування кредитними коштами процентна ставка встановлюється у розмірі 13,50 % річних.

Представник ТОВ «Вердикт Фінанс» зазначає, що банк належним чином виконав свої зобов`язання за кредитним договором, надавши позичальнику кредитні кошти на загальну суму 27500,00 доларів США, однак відповідач умови зазначеного кредитного договору щодо повернення грошових коштів зі сплатою відповідних відсотків не виконує.

У забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 25.12.2007 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки №169017, згідно з яким, поручитель ОСОБА_2 зобов`язується перед кредитором відповідати за виконання позичальником усіх його зобов`язань перед кредитором, що виникли з кредитного договору №0 від 25.12.2007 року, як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути у майбутньому.

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 01.11.2012 року, позовні вимоги АТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту задоволено. Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь АТ «УкрСиббанк» загальну суму заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №0 від 25.12.2007 року у розмірі 22603,73 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ складає 180393,60 грн., які складаються з заборгованості за основним та простроченим кредитом у розмірі 20421,90 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ складає 162981,06 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 1991,23 доларів США, що еквівалентно 15891,41 грн.; пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом в розмірі 129,48 доларів США, що еквівалентно 1033,34 грн.; пені за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 61,12 доларів США, що складає 487,79 грн., а також стягнуто суму сплаченого судового збору з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , по 901,97 грн. з кожного.

ТОВ «Вердикт Фінанс» набуло права грошової вимоги та застави до відповідача в обсязі та на умовах, що існували у первісних кредиторів та заставодержателів, а саме первісний кредитор ПАТ «УкрСиббанк» та первісний заставодержатель ТОВ «Кредекс Фінанс».

З урахуванням викладеного, приймаючи до уваги невиконання відповідачами зобов`язань по укладеним договорам, ТОВ «Вердикт Фінанс» звернулося до суду із відповідним позовом та, з урахуванням рішення Приморського районного суду м. Одеси від 01.11.2012 року, просить стягнути наявну заборгованість за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0 від 25.12.2007 року в загальному розмірі 138157,79 грн., яка складається з: заборгованості за відсотками на дату відступлення права вимоги у розмірі 14737,56 грн.; нарахованих відсотків згідно кредитного договору (з моменту переуступки по дату розрахунку) в розмірі 123420,23 грн.

Справа № 522/23385/17 за позовом ТОВ "Вердикт Фінанс" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, перебувала в провадженні судді Київського районного суду м. Одеси - Салтан Л.В.

Ухалою Київського районного суду м. Одеси від 16.05.2018 року, закрито провадження у частині позовних вимог ТОВ "Вердикт Фінанс" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та продовжено розгляд цивільної справи за позовною заявою ТОВ "Вердикт Фінанс" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 16.05.2018 року було задоволено позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 25 грудня 2007 року, станом на 20 листопада 2017 року у загальній сумі 317238,69 грн., що складається з заборгованості основного боргу 163170,98 грн.; заборгованості за відсотками 30647,48 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» судовий збір у розмірі 2072,37 грн.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 24.01.2024 року заявуОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Київського районного суду міста Одеси по цивільній справі №522/23385/17 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, було задоволено. Заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 16.05.2017 року по цивільній справі №522/23385/17 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, скасовано і призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні.

У судове засідання 26.02.2024 року представник позивача не з`явився, про дату судового засідання був повідомлений належним чином, однак 23.02.2024 року надіслав клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 , в судове засідання не з`явилася, про дату судового засідання була повідомлена належним чином, однак 26.02.2024 року надала заяву про розгляд справи за її відсутності.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ «Вердикт Фінанс», не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом у судовому засіданні, 25.12.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту №0, відповідно до умов якого банк зобов`язується надати позичальнику, а позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредитні кошти (кредит) в сумі 27500,00 доларів США та сплатити плату за кредит в порядку і на умовах, зазначених договором. Вказана сума кредиту дорівнює еквіваленту 138875,00 гривень за курсом Національного банку України на день укладення договору, при цьому сторони обумовили, що гривневий еквівалент суми кредиту має визначатися в договорі лише в разі надання банком кредиту в іноземній валюті. Надання кредиту здійснюється у термін з 25.12.2007 року по 25.12.2014 року. Позичальник у будь якому випадку зобов`язаний повернути кредит у повному обсязі в термін, не пізніше 25.12.2014 року.

Згідно до п. 1.3. кредитного договору за користування кредитними коштами протягом перших 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, процента ставка встановлюється у розмірі 13,5% річних. Після закінчення цього строку та кожного наступного місяця кредитування процентна ставка підлягає перегляду відповідно до договору. Сторони домовились, що за умовами договору може бути встановлений новий розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання будь-якої із обставин, передбачених п. 10.2. договору.

Відповідно до п. 1.4. договору, кредит надається позичальнику на придбання автомобіля.

Відповідно до п. 4.1. вищезазначеного договору, позичальник зобов`язується використовувати кредит на зазначені у цьому договорі цілі, а також повернути суму кредиту, і сплатити плату за кредит й інші грошові платежі на рахунки банку в порядку та на умовах, передбачених договором.

З метою забезпечення виконання зобов`язань по договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0 від 25.12.2007 року, 25.12.2007 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки №169017, згідно з яким, поручитель ОСОБА_2 зобов`язується перед кредитором відповідати за виконання позичальником усіх його зобов`язань перед кредитором, що виникли з кредитного договору №0 від 25.12.2007 року, як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути у майбутньому.

Відповідно до п.п. 1.3., 1.4. договору поруки №169017 від 25.12.2007 року поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і позичальник, в тому числі, за повернення основної суми боргу, процентів за використання кредитних коштів, відшкодування можливих збитків, за сплату пені і інших штрафних санкцій, передбачених в вищезазначеному кредитному договорі. Відповідальність поручителя і боржника є солідарною.

Згідно п. 2.2. договору поруки, у випадку невиконання боржником своїх зобов`язань по кредитному договору кредитор має право пред`явити свої вимоги безпосередньо до поручителя, які є обов`язковими до виконання поручителем на 10-й робочий день з дати відправлення йому такої вимоги (рекомендованим листом).

П. 3.1. договору поруки передбачено, що цей договір набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами та діє до повного припинення всіх зобов`язань боржника за основним договором.

Згідно з вимогами Закону України «Про акціонерні товариства» №514-VІ від 17.09.2008 року були внесені зміни у статут АКІБ «УкрСиббанк», відповідно до яких нове повне найменування Банку стало: публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (скорочена назва - АТ «УкрСиббанк»).

20.04.2012 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кредекс Фінанс» укладено договір Факторингу №05/12, відповідно до умов якого, ПАТ «УкрСиббанк» відступив на користь ТОВ «Кредекс Фінанс» своє право вимоги заборгованості за вказаним кредитним договором та договором поруки.

Відповідно до п. 2.1. Договору факторингу № 05/12 від 20.04.2012 року, клієнт (ПАТ «УкрСиббанк») зобов`язується відступити фактору (ТОВ «Кредекс Фінанс») права вимоги за кредитами, а Фактор зобов`язується придбати права вимоги за кредитами, прийняти їх і сплатити ціну продажу, передбаченого цим договором.

Пунктом 2.3. Договору факторингу № 05/12 від 20.04.2012 року передбачено, що за умови коли - передача набуває чинності у дату передачу з моменту підписання акту приймання-передачі, після чого фактор стає новим кредитором по відношенню до Боржників стосовно Заборгованості і отримує відповідні права вимоги за кредитами. Акт приймання-передачі, підписаний сторонами та скріплений їхніми печатками, у формі, викладеній в Додатку 2 до цього договору, є доказом передачі.

Копією акту приймання-передачі від 14 травня 2012 року підтверджується, що сторонами договору факторингу було підписано вказаний акт та передано право вимоги за кредитами.

Крім того, п. 3 Акту приймання - передачі визначено, що Клієнт передає (відступає) Права вимоги за кредитами Фактору (за переліком наведеним у частині А Додатку 1 (Реєстр заборгованості боржників) до договору, а фактор цим приймає такі Права вимоги за кредитами. Клієнт та Фактор підтверджують, що передача Прав вимоги за кредитами, переліченими у частині А Додатку 1 (Реєстру заборгованості боржників) до Договору, набуває чинності безпосередньо з моменту підписання ними цього Акту приймання - передачі, як передбачено у пункті 2.3. Договору.

20.04.2012 року між ТОВ «Кредекс Фінанс» та ТОВ «Вердикт Фінанс» було укладено договір Факторингу №05/12-КВ, відповідно до умов якого, ТОВ «Кредекс Фінанс» відступив на користь ТОВ «Вердикт Фінанс» своє право вимоги заборгованості за вказаним кредитним договором та договором поруки.

За таких обставин, ТОВ «Вердикт Фінанс» (новий кредитор та заставодержатель) набуло права грошової вимоги та застави до відповідача в обсязі та на умовах, що існували у первісного кредитора.

З урахуванням того, що до ТОВ «Вердикт Фінанс» перейшли права кредитора за кредитним договором, приймаючи до уваги невиконання відповідачами зобов`язань по укладеним договором, ТОВ «Вердикт Фінанс» звернулося до суду із відповідним позовом.

Ч. 1 ст. 553, ч.1, 2 ст. 554 передбачають, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Уразі порушення боржником зобов`язання, забезпеченогопорукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову(субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Зазначене кореспондується з п.п. 1.3., 1.4. договору поруки, якими передбачено, що поручитель відповідає перед кредитором в тому ж обсязі, що і позичальник, зокрема, за повернення основної суми боргу, процентів за користування кредитом, комісії (якщо така передбачена кредитним договором), відшкодування можливих збитків, за сплату пені і інших штрафних санкцій у вищезгаданому кредитному договорі. Відповідальність поручителя і позичальника є солідарною.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно ч.1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ч.1, ч. 2 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і з неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Так, відповідно до ст.ст. 1046, 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048, ч. 1 ст. 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно до ч. 1, 2 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Судом встановлено, що заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 01.11.2012 року, позовні вимоги АТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту задоволено. Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь АТ «УкрСиббанк» загальну суму заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №0 від 25.12.2007 року у розмірі 22603,73 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ складає 180393,60 грн., які складаються з заборгованості за основним та простроченим кредитом у розмірі 20421,90 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ складає 162981,06 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 1991,23 доларів США, що еквівалентно 15891,41 грн.; пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом в розмірі 129,48 доларів США, що еквівалентно 1033,34 грн.; пені за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 61,12 доларів США, що складає 487,79 грн., а також стягнуто суму сплаченого судового збору з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , по 901,97 грн. з кожного.

При цьому позивач стверджує, що у відповідача - ОСОБА_1 , з урахуванням рішення Приморського районного суду м. Одеси від 01.11.2012 року, наявна заборгованість за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0 від 25.12.2007 року в загальному розмірі 138157,79 грн., яка складається з: заборгованості за відсотками на дату відступлення права вимоги у розмірі 14737,56 грн.; нарахованих відсотків згідно кредитного договору (з моменту переуступки по дату розрахунку) в розмірі 123420,23 грн., у зв`язку з чим представник позивача звернувся до суду та просив задовольнити позовні вимоги та стягнути солідарно з відповідачів вказану суму.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідно до інформації, наданої органом реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання, відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та знятий з обліку 04.04.2012 року у зв`язку зі смертю ІНФОРМАЦІЯ_2 , актовий запис 2969.

Також, відповіддю Третьої одеської державної нотаріальної контори №3357/01-16 від 06.04.2018 року повідомлено, що згідно перевірки Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 06.04.2018 року за №51514583, спадкова справа після смерті ОСОБА_1 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , не заводилась.

Крім того, судом встановлено, що ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 07.09.2023 року було задоволено заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» та замінено сторону стягувача при виконанні рішення Київського районного суду м. Одеси від 16.05.2018 року у справі №522/23385/17 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості з ТОВ «Вердикт Фінанс» та ТОВ «Дебт Форс».

Відповідно до статей 553,554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за невиконання ним свого обов`язку. У разі порушення зобов`язання боржник і поручитель відповідають як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Відповідно до статті 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, ч. 1 ст. 608 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривною пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою.

Таким чином, на поручителів може бути покладено відповідальність за порушення божником обов`язку щодо виконання зобов`язання за кредитним договором у випадку смерті позичальника лише за наявності у позичальника правонаступника, який прийняв спадщину, та згоди поручителя відповідати за будь-якого нового боржника, зафіксоване, в тому числі, в договорі поруки.

У випадку смерті боржника за кредитним договором його права і обов`язки за цим договором переходять до спадкоємців, які зобов`язанні задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Вимогу кредитора вони зобов`язанні задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом накладає стягнення на майна, яке було передано спадкоємцям у натурі, п. 5 ст. 1219, ст. 1282 ЦК України.

Тобто, у разі смерті боржника за кредитним договором за наявності спадкоємців відбувається заміна боржника в зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Відповідно до ч. 1 ст. 523 ЦК України порука або застава, встановлена іншою особою, припиняється після заміни боржника, якщо поручитель або застоводавець не погодився забезпечувати виконання зобов`язання новим боржником.

Відповідно до ч. 3 статті 559 ЦК України порука припиняється у разі переведення боргу на іншу особу, якщо поручитель не поручився за нового боржника.

З договору поруки вбачається, що відповідач ОСОБА_2 не надала свою згоду на переведення боргу та не погоджувалася у разі порушення зобов`язання за кредитним договором відповідати за будь-яку іншу особу, окрім самого боржника ОСОБА_1 , тому у зв`язку зі смертю ОСОБА_1 , відсутністю правонаступників, які б прийняли спадщину, договір поруки №169017 від 25.12.2007 року укладений між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 , є припиненим.

За таких обставин, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог позивача до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором №0 від 25.12.2007 року у розмірі 138157,79 грн., яка складається з: заборгованості за відсотками на дату відступлення права вимоги у розмірі 14737,56 грн.; нарахованих відсотків згідно кредитного договору (з моменту переуступки по дату розрахунку) в розмірі 123420,23 грн.

Крім того, звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Якщо за рішенням про стягнення кредитної заборгованості чи звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів.

Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором.

Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) передбачено, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Кредитодавець має право нараховувати передбачені договором проценти лише впродовж строку дії кредитного договору або до звернення кредитора до суду з вимогою про дострокове стягнення заборгованості, після спливу такого строку нарахування відсотків, передбачених кредитним договором, є безпідставним.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду 5 квітня 2023 року розглянула справу №910/4518/16.

Велика Палата Верховного Суду наголошує, що проценти відповідно до статті 1048 ЦК України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за «користування кредитом» (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу).

Надання кредиту наділяє позичальника благом, яке полягає в тому, що позичальник, одержавши від кредитора грошові кошти, не повинен повертати їх негайно, а отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (строку кредитування, у межах якого сторони можуть встановити періоди повернення частини суми кредиту), а кредитор, відповідно, за загальним правилом не вправі вимагати повернення боргу протягом відповідного строку (право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту передбачає частина друга статті 1050 ЦК України). Саме за це благо - можливість правомірно не повертати кредитору борг протягом певного часу - позичальник сплачує кредитору плату, якою є проценти за договором кредиту відповідно до статті 1048 ЦК України.

Уклавши кредитний договір, сторони мають легітимні очікування щодо належного його виконання. Зокрема, позичальник розраховує, що протягом певного часу він може правомірно «користуватися кредитом», натомість кредитор розраховує, що він отримає плату (проценти за «користування кредитом») за надану позичальнику можливість не повертати всю суму кредиту одразу.

Разом з цим зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до статті 1048 ЦК України.

Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними.

Велика Палата Верховного Суду зауважує, що зазначене благо виникає у позичальника саме внаслідок укладення кредитного договору. Невиконання зобов`язання з повернення кредиту не може бути підставою для отримання позичальником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, а отже - і для виникнення зобов`язання зі сплати процентів відповідно до статті 1048 ЦК України.

За таких обставин надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін - на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця.

Велика Палата Верховного Суду також звертає увагу на аналогічне правове регулювання можливості стягнення процентів поза межами встановленого договором строку повернення вкладу в спорах, в яких банки, на порушення умов договору банківського вкладу, не повертають вкладникам банківські вклади та нараховані за ними проценти. Проценти за банківським вкладом нараховуються лише в межах строку, визначеного у договорі банківського вкладу, тобто за правомірне користування цими коштами. Інакше кажучи, так само як банк не може нараховувати проценти за користування позичальником кредитом після спливу визначеного у договорі строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України (пункт 54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29.03.2018 у справі № 444/9519/12), так само і вкладник за договором банківського вкладу після закінчення строку, на який зроблений вклад, позбавлений права вимагати стягнення процентів за правомірне користування банком цими коштами.

Близькі за змістом висновки також сформульовані в постанові Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2021 у справі № 320/5115/17.

Отже, припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України.

Вказаних вище висновків Велика Палата Верховного Суду також дійшла у постановах від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 (пункти 53, 54) та від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16 (пункт 6.19). Велика Палата Верховного Суду вважає, що підстав для відступу від таких висновків немає.

Наведене вище свідчить про безпідставність позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» та суд вважає за неможливе задовольнити позовні вимоги шляхом стягнення з поручителя ОСОБА_2 відсотків, нарахованих після дострокового припинення заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 01.11.2012 року кредитного договору, з урахуванням смерті боржника ОСОБА_1 за основним зобов`язанням 22.03.2012 року (яка настала до ухвалення 01.11.2012 року заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси) та, відповідно, припинення договору поруки.

На підставі викладеного, керуючись ст.10,12,19,81,141,258-260,263-265ЦПК України, ст.509,525,526,530,536,599,1048,1049,1050,1054 ЦК України, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором №0 від 25.12.2007 року у розмірі 138157,79 грн., яка складається з: заборгованості за відсотками на дату відступлення права вимоги у розмірі 14737,56 грн.; нарахованих відсотків згідно кредитного договору (з моменту переуступки по дату розрахунку) в розмірі 123420,23 грн. відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення.

Суддя Петренко В. С.