Провадження № 22-ц/4808/601/24
Головуючий у 1 інстанції Пастернак І. А.
Суддя-доповідач Василишин Л. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 травня 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючої (суддя-доповідач) Василишин Л. В.,

суддів: Максюти І. О., Луганської В. М.,

секретаря Кузів А.В.

за участю

апелянта ОСОБА_1

представника апелянта адвоката Боднарука А.В.

представника позивача адвоката Сковронського В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 20 лютого 2024 року в складі судді Пастернак І. А., ухвалене в м. Івано-Франківську Івано-Франківської області, повний текст якого складено 22 лютого 2024 року, в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів,

в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2023 року ОСОБА_2 , в інтересах якої діяв адвокат Сковронський В. І., звернулась до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення коштів.

Позов обґрунтовано тим, що 16 серпня 2007 року між ОСОБА_2 та Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банкомбув укладений договір про іпотечний кредит №394, згідно з яким банк надав позивачу 29 385 євро для оплати вартості об`єкта нерухомості на підставі попереднього договору купівлі-продажу нерухомого майна № 570-Д від 10 серпня 2007 року. Предметом попереднього договору купівлі-продажу нерухомого майна №570-Д від 10 серпня 2007 року була трьохкімнатна квартира АДРЕСА_1 . Відповідно до свідоцтва про право власності за позивачем 15 лютого 2008 року зареєстровано право власності на вказану квартиру. 23 червня 2023 року Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області ухвалив рішення у справі № 344/21160/21, яким встановив факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у період з 01 січня 2004 року по 2019 рік включно; визнав трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 87,4 кв.м об`єктом спільної сумісної власності подружжя; визнав за відповідачем право власності на 1/2 частину вказаної квартири.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 21 жовтня 2016 року у справі №344/19113/14-ц із ОСОБА_2 на користь кредитора ПАТ «Альфа Банк» стягнуто 495462,89 грн заборгованості за договором про іпотечний кредит № 394 від 16 серпня 2007 року. 14 серпня 2020 року позивачкою сплачено 495 462,90 грн заборгованості за договором № 394 від 16 серпня 2007 року. Крім цього, 25 серпня 2020 року ОСОБА_2 сплачено 16000,00 грн винагороди приватному виконавцю у зв`язку з примусовим виконанням рішення Івано-Франківського міського суду від 21 жовтня 2016 року.

Зазначала, що оскільки позивачка погасила заборгованість після припинення фактичних шлюбних відносин, а отже за свої особисті кошти, то відповідач зобов`язаний повернути половину сплаченої суми.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_2 просила стягнути з ОСОБА_1 на свою користь 255 731,45 грн та судові витрати.

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 20 лютого 2024 року позов задоволено.

Вирішено стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 половину погашеної заборгованості за договором про іпотечний кредит №394 від 16 серпня 2007 року в розмірі 255 731,45 грн, 2 557,31 грн судового збору та 19 500,00 грн витрат на правову допомогу.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, щоз моменту окремого проживання дохід позивачки був незначний. ОСОБА_2 не надала доказів, які б підтверджували той факт, що кошти, які вона сплатила на погашення заборгованості за договором про іпотечний кредит були її особистими. Вважає, що позивачка сплатила кошти у сумі 511 462,89 грн за його кошти, які залишились у квартирі після припинення фактичного проживання. А тому позивачка не має права зворотної вимоги до нього.

Також вказує, що суд помилково взяв до уваги нотаріально посвідченні заяви від матері позивачки ОСОБА_3 та брата ОСОБА_4 щодо надання коштів для погашення заборгованості, оскільки такі є недопустимими доказами. Крім того, ним було заявлено клопотання про виклик ОСОБА_3 та ОСОБА_4 як свідків для дачі показів, але суд відмовив у задоволенні цього клопотання.

Звертає увагу і на те, що ОСОБА_2 не ставила позовну вимогу про визнання особистим майном коштів, які були сплачені за кредит 14 серпня 2020 року у рамках справи №344/21169/21, які і не ставила таку позовну вимогу в рамках цієї справи.

Позиція інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 адвокат Сковронський В. І. посилається на те, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими. Зазначає, що суд першої інстанції правильно встановив, що погашення заборгованості здійснено позивачкою після припинення спільного проживання з відповідачем. ОСОБА_1 не довів, що кошти, які сплаченні на погашення заборгованості за договором про іпотечний кредит є спільною сумісною власністю. Позивачкою у відповіді на відзив було вказано джерело погодження цих коштів і доведено належними доказами, а саме письмовими показаннями свідків. При цьому відповідач жодних заперечень щодо фактів викладених у таких поясненнях не заявляв.

Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського міського суду від 20 лютого 2024 року - без змін.

Заяви (клопотання) учасників справи

У судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник - адвокат Боднарука А. В. апеляційну скаргу підтримали, просили її задовольнити.

Представник позивачки - адвокат Сковронський В. І. апеляційну скаргу не визнав, просив залишити її без задоволення.

Фактичні обставини справи

Суд першої інстанції встановив, що 16 серпня 2007 року між ОСОБА_2 та ЗАТ АКБ «Промінвестбанк» був укладений договір про іпотечний кредит №394, за умовами якого позивачка отримала кредит у розмірі 29 385 євро, що за курсом НБУ на дату укладення договору становило 199 976,09 грн, для оплати вартості об`єкта нерухомості на підставі Попереднього договору купівлі-продажу нерухомого майна № 570-Д від 10 серпня 2007 року (а.с.9-21, 22-25).

Відповідно до копії свідоцтва про право власності, БасюринО. Д. 15 лютого 2008 року зареєструвала право власності на квартиру за адресою АДРЕСА_2 , (а.с.26).

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 21 жовтня 2016 року по справі №344/19113/14-ц із ОСОБА_2 на користь кредитора ПАТ «Альфа Банк» стягнуто 495 462,89 грн заборгованості за договором про іпотечний кредит №394 від 16 серпня 2007 року (а.с.45-47).

14 серпня 2020 року ОСОБА_2 сплачено 495 462,90 грн заборгованості за Договором про іпотечний кредит № 394 від 16 серпня 2007 року, що підтверджується квитанцією №1225482 від 14 серпня 2020 року (а.с.50).

Відповідно до квитанції №0.0..1 25 серпня 2020 року позивачкою сплачено 16 000,00 грн винагороди приватному виконавцю, у зв`язку з примусовим виконанням рішення Івано-Франківського міського суду від 21 жовтня 2016 року по справі №344/19113/14-ц (а.с.51).

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 23 червня 2023 року встановлено факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в період з 01 січня 2004 року по 2019 рік включно. Визнано трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 87,4 кв.м., об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину вказаної квартири АДРЕСА_1 (а.с.27-41).

Позиція Івано-Франківського апеляційного суду

Згідно з статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній та додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до частини першої статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частина четверта статті 65 СК України встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Виходячи зі змісту статей 60, 65 СК України, при поділі майна подружжя враховуються також борги подружжя за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя, а тому якщо боргові зобов`язання підтверджуються наявними у справі доказами, такі боргові зобов`язання повинні ураховуватися при поділі майна подружжя.

Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 638/18231/15-ц (провадження № 14-712цс19).

Виконання кредитних зобов`язань, які виникли у обох з подружжя, за рахунок особистих коштів одного з них (у тому числі і частково) може бути підставою для вимог до іншого подружжя, в тому числі і за правилами статті 544 ЦК України.

Так, відповідно до статті 544 ЦК України боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього. Якщо один із солідарних боржників не сплатив частку, належну солідарному боржникові, який у повному обсязі виконав солідарний обов`язок, несплачене припадає на кожного з решти солідарних боржників у рівній частці.

Зазначена компенсація може бути стягнута лишеу разі погашення за особисті кошти кредитної заборгованості,що узгоджується з правовими висновками Верховного Суду України, викладеним у постанові від 07 вересня 2016 року у справі № 6-801цс16 та постанові Верховного Суду від 06 червня 2018 року у справі № 712/6574/16-ц (провадження № 61-17824св18).

Встановивши, що кошти за укладеним під час проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу договором кредиту, сторони витратили в інтересах сім`ї, а саме на придбання квартири, та взявши до уваги те, що після припинення фактичних шлюбних відносин ОСОБА_2 самостійно сплатила заборгованість за договором про іпотечний кредит від 16 серпня 2007 року, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з ОСОБА_1 на користь позивачки половини сплачених коштів у розмірі 255 731,45 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що фактично кошти, які позивачка сплатила на погашення заборгованості були спільним майном сторін не заслуговують на увагу, оскільки не підтвердженні належними та допустимими доказами. При цьому колегія суддів також враховує, що під час розгляду справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання нерухомого майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя, визнання права власності на майно та припинення права власності на майно ОСОБА_1 не заявляв вимогу про поділ спільних коштів. Визначальним в даному випадку є те, що позивач погасила заборгованість по кредиту, який було використано на придбання спільного майна власними коштами, що апелянтом не спростовано.

Не спроможними є і твердження апелянта про порушення норм процесуального права, оскільки суд першої інстанції належним чином виконав вимоги статті 89 ЦПК України щодо оцінки доказів.

Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судового рішення, апеляційний суд не встановив.

Згідно з статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, відсутні. А отже, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись статтями 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 20 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і в касаційному порядку оскарженню не підлягає, а у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 14 травня 2024 року.

Суддя-доповідач Л. В. Василишин

Судді: І. О. Максюта

В. М. Луганська