МАЛИНОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
__________________________________________________________
Справа №521/9873/23
Провадження 2/521/434/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2024 року м. Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси в складі

судді - Маркарової С.В.,

за участю секретаря судового засідання -Вінжановської К.С.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу

позивач : ТОВ «ФІНАНСОВО-КРЕДИТНИЙ СУПЕРМАРКЕТ»

відповідач : ОСОБА_1

предмет позову : стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до судуіз вищезазначеним позовом.

В обґрунтування своїх вимог товариство послався на те, що 23.01.2019 року між сторонами укладений договір про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 5566888.

За умовами договору ТОВ надало відповідачу кредитні кошти в розмірі 61 300 грн. на умовах строковості, зворотності, платності у безготівковій формі шляхом перерахування коштів на рахунок відповідача, обумовлений сторонами.

Відповідач зобов`язався своєчасно погашати кредит, сплачувати фіксовану проценту ставку за користування кредитом із розрахунку 28 % річних від суми заборгованості, сплачувати комісію за обслуговування кредитної заборгованості, штраф за прострочені платежі.

Станом на 1.04.2023 року заборгованість за договором становить 222 053 грн. 60 коп.

В досудовому порядку заборгованість відповідачем не сплачена.

Окрім задоволення позовних вимог банк вважав можливим присудження судового збору.

Позивач в процесі розгляду справи позов підтримав.

Відповідач скористався процесуальним правом надання відзиву, позов визнав частково, надавши свій розрахунок позовних вимог та стверджував, що із дотриманням вимог закону та умов спірного договору заборгованість відповідача за договором становить 57 956 грн. 91 коп.

Дослідивши матеріали справи, наявні докази суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав:

Судом встановлено, що 23.01.2019 року між сторонами укладений договір про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 5566888.

За умовами договору ТОВ надало відповідачу кредитні кошти в розмірі 61 300 грн. на умовах строковості, зворотності, платності у безготівковій формі шляхом перерахування коштів на рахунок відповідача, обумовлений сторонами.

Відповідач зобов`язався своєчасно погашати кредит, сплачувати фіксовану проценту ставку за користування кредитом із розрахунку 28 % річних від суми заборгованості, сплачувати комісію за обслуговування кредитної заборгованості, штраф за прострочені платежі.

Факт укладення договору, погодження його умов, отримання кредитних коштів визнаний відповідачем в процесі розгляду справи.

Відповідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно статей 525, 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства; одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

В порядку ст. 1049 Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В порушення умов спірного договору відповідач взятих на себе зобов`язань в повному обсязі не виконав.

За наданим банком розрахунком станом на 1.04.2023 року заборгованість за договором становить 222 053 грн. 60 коп. та складається з :

-заборгованості за кредитом (тіло) 38 116 грн. 94 коп.

-заборгованості по відсотках 35 794 грн. 71 коп.

-заборгованості по комісії 93 176 грн.

-заборгованості по інфляції 46 215 грн. 79 коп.

-3 % річних 8 750 грн. 16 коп.

За наданим відповідачем розрахунком його заборгованість за спірним договором становить 57 956 грн. 91 коп. та складається з :

-заборгованості за кредитом (тіло) 35 664 грн. 94 коп.

-заборгованості по відсотках 21 607 грн. 01 коп.

-заборгованості по інфляції 570 грн. 64 коп.

-3 % річних 114 грн. 32 коп.

Розрахунок відповідача є письмовим, детальним, містить математичні обрахунки із посиланням та узгодження з умова спірного договору, вимогами законодавства України, позиціями ВС по спірних правовідносинах.

Так, на підтвердження правильності розрахунку за тілом кредиту відповідачем надані суду платіжні інструкції про періодичне здійснення погашення заборгованості, відображені у розрахунку позивача.

При обрахуванні відсотків відповідач виходив з розміру заборгованості за тілом кредиту, вимог статті 1048 ЦК України, за якою позикодавець має право на одержання від позичальника відсотків від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом, пунктів 1.1 та 2.5 спірного договору, позиції ВС (постанова № 444/9419/12), за якою після спливу визначеного договором строку кредитування (п.1.3 договору 15.01.2022 року) право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється, а інтереси кредитодавця забезпечуються частиною 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання; списання з деяких оплат в рахунок погашення заборгованості (1961 грн. 64 коп.)

При застосуванні позивачем статті 625 ЦК України (інфляційні витрати, 3 % річних) відповідачем враховані:

-остаточний день повернення кредиту 15.01.2022 року (п.1.3 договору), що узгоджується із статтями 625, 1050 ЦК України, позиції ВС, зокрема, постанова № 127/15672/16ц

-Закон України від 15.03.2022 № 2120-IX "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану"

-п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, за яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Вказані доводи відповідача є обґрунтованими, позивачем не спростовані.

Окрім того, суд погоджується із доводами ОСОБА_1 про безпідставне стягнення із нього комісії позивача за обслуговування кредитної заборгованості 4 % від суми кредиту щомісячно (п. 2.5 договору), оскільки :

На правовідносини, що виникають із споживчого кредиту, поширюється дія Закону "Про захист прав споживачів" (Верховний Суд України, постанова у справі № 6-1716цс15).

ЦК України встановлена свобода договору.

Разом із тим, положення договору не повинні суперечити законодавчо встановленим обмеженням.

У постанові КЦС ВС від 30.09.2020 року у справі № 559/1605/18 визначено, що свобода договору має декілька складових, зокрема: свободу укладання договору, вибору контрагента та виду договору, визначення умов договору, його форми.

При реалізації принципу свободи договору слід враховувати вимоги ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, розумності та справедливості.

Тобто законодавець, закріплюючи принцип свободи договору, встановив і його обмеження.

Причому останні є одночасно й межами саморегулювання.

Так, якщо договір або його положення суперечать законодавству, той факт, що сторони добровільно підписали такий договір, не може свідчити про легалізацію такого договору або відповідного положення.

Колегія ВП ВС у п. 25 постанови по справі №363/1834/17 зауважила, що сторони не можуть у договорі визначати взаємні права й обов`язки у спосіб, який суперечить існуючому публічному порядку, порушує положення Конституції України, не відповідає передбаченим статтею 3 ЦК України загальним засадам цивільного законодавства, що обмежують свободу договору, зокрема справедливості, добросовісності, розумності (пункт 6 частини першої вказаної статті).

Домовленість сторін договору про врегулювання відносин усупереч існуючим у законодавстві обмеженням не спричиняє встановлення відповідного права та/або обов`язку, як і його зміни та припинення.

Тому підписання договору не означає безспірності його умов, якщо вони суперечать законодавчим.

Банк або інша фінансова установа неповноважні стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку (п. 29 постанови ВС України у справі №363/1834/17).

Після набрання чинності Законом України «Про споживче кредитування» 10.06.2017 року щомісячна плата за послуги банку, фін установи повинні надаватись безоплатно.

Послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання кредитних коштів на придбання продукції є незаконним, а таку умови споживчого кредиту є нікчемними і потребують визнання недійсними (ВС, справа №6-2071 цс16).

Враховуючи викладене, позов є частково доведеним позивачем, стягнення кредитної заборгованості в розмірі 57 956 грн. 91 коп. відповідає змісту відповідного права позивача, характеру його порушення та спричиненим цими діяннями наслідкам, реально відновлює суб`єктивне право, яке порушене, відповідає цілям судочинства, не суперечить принципу верховенства права.

Судовий збір підлягає присудженню на користь позивача в порядку статті 141 ЦПК України пропорційно розміру задоволених вимог (мінімальний 2684 грн.)

Керуючись Главою 9 Розділу ІІІ ЦПК України,-

ВИРІШИВ :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ТОВ «ФІНАНСОВО-КРЕДИТНИЙ СУПЕРМАРКЕТ», , заборгованість за договором про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 5566888 - 57 956 грн. 91 коп.

Стягнути ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ТОВ «ФІНАНСОВО-КРЕДИТНИЙ СУПЕРМАРКЕТ», судовий збір - 2 684 грн.

Рішення може бути оскаржено в порядку та строки передбачені ст.ст.354,355 ЦПК України: Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Одеського апеляційного суду.

Суддя С.В. Маркарова

Повний текст рішення виготовлений 25.02.2024 року

25.02.24