Номер провадження: 22-ц/813/6906/24
Головуючий у першій інстанції Чернявська Л.М.
Доповідач Дришлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.11.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дришлюка А.І., суддів Громіка Р.Д., Драгомерецького М.М.,

при секретарі судового засідання Нечитайло А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі справу за апеляційною скаргою представника Споживчого товариства «СУЗІР`Я ПЛЮС» адвоката Тимчука Олександра Олександровича на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 07 серпня 2024 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Споживчого товариства «СУЗІР`Я БУДОВА», Товариства з обмеженою відповідальністю «УВГП-Система», Споживчого товариства «СУЗІР`Я ПЛЮС» про захист прав споживачів, визнання майнових прав на об`єкт інвестування та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

15 липня 2024 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява Асоційованих членів (пайовиків) Споживчого товариства «СУЗІР`Я БУДОВА» ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 до споживчого товариства «СУЗІР`Я БУДОВА», Товариства з обмеженою відповідальністю «УВГП-Система», Споживчого товариства «СУЗІР`Я ПЛЮС» про захист прав споживачів, визнання майнових прав на об`єкти інвестування та зобов`язання вчинити дії (в.м. 1-22).

Ухвалою суду від 05 серпня 2024 року роз`єднано поєднані в одному провадженні позовні вимоги Асоційованих членів (пайовиків) Споживчого товариства «СУЗІР`Я БУДОВА» та справа за позовом ОСОБА_1 виділена в окреме провадження.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 07 серпня 2024 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову суд вирішив задовольнити частково. А саме, заборонити Споживчому товариству «СУЗІР`Я БУДОВА» в будь-який спосіб відчужувати будь-яким іншим особам майнові права на об`єкт будівництва (інвестування) згідно укладеного з ОСОБА_1 у розмірі проінвестованого внеску в сумі 1 410 242 гривні, що є еквівалентом 52 361,57 доларів США на однокімнатну квартиру, розміщену на 14 поверсі, яка ідентифікується за № 214а (будівельний номер) загальною площею 45,1 кв.м. згідно Договору № 4/214а-КР від 20.11.2018 із змінами та доповненнями, внесеними Додатковою угодою від 27.08.2021 та Додатковою угодою № 2 від 27.08.2021 та за № 217 згідно Технічного паспорту загальною площею 45,6 кв.м. в сумі 79 500 на нежитлове приміщення, розміщене на 14 поверсі, яке ідентифікується за № 14а згідно Договору № 4/14а-К від 18.10.2021 та за №14/1 згідно Технічного паспорту загальною площею 5,2 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1 .

Заборонити СТ «СУЗІР`Я ПЛЮС», а також будь-яким іншим особам, органам та суб`єктам, які відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав на нерухоме майно здійснювати будь-які дії, у тому числі реєстраційні, щодо користування, розпорядження та відчужування (передавання, прийняття) майнових прав ОСОБА_1 у розмірі проінвестованого внеску в сумі 1 410 242 гривні, що є еквівалентом 52 361,57 доларів США на однокімнатну квартиру, розміщену на 14 поверсі, яка ідентифікується за № 214а (будівельний номер) загальною площею 45,1 кв.м. згідно Договору № 4/214а-КР від 20.11.2018 із змінами та доповненнями, внесеними Додатковою угодою від 27.08.2021 та Додатковою угодою № 2 від 27.08.2021 та за № 217 згідно Технічного паспорту загальною площею 45,6 кв.м; в сумі 79 500 на нежитлове приміщення, розміщене на 14 поверсі, яке ідентифікується за № 14а згідно Договору № 4/14а-К від 18.10.2021 та за №14/1 згідно Технічного паспорту загальною площею 5,2 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1 . В іншій частині суд відмовив (в.м. а.с. 30-34).

23.08.2024 представник Споживчого товариства «СУЗІР`Я ПЛЮС» адвокат Тимчук Олександр Олександрович подав апеляційну скаргу на зазначену ухвалу від 07.08.2024, в якій зазначив, що судом були порушені норми процесуального права, а крім того, визнані встановленими обставини, які недоведені. Так, апелянт посилається на те, що між позивачем та апелянтом взагалі відсутні будь-які правовідносини та будь-якого спору не виникало. Суд першої інстанції вжив заходи забезпечення позову, які за змістом є тотожними позовним вимогам. Тому апелянт просить скасувати оскаржувану ухвалу в частині заборони СТ «СУЗІР`Я ПЛЮС», а також будь-яким іншим особам, органам та суб`єктам, які відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав на нерухоме майно здійснювати будь-які дії, у тому числі реєстраційні, щодо користування, розпорядження та відчужування (передавання, прийняття) майнових прав ОСОБА_1 у розмірі проінвестованого внеску в сумі 1 410 242 гривні, що є еквівалентом 52 361,57 доларів США на однокімнатну квартиру, розміщену на 14 поверсі, яка ідентифікується за № 214а (будівельний номер) загальною площею 45,1 кв.м. згідно Договору № 4/214а-КР від 20.11.2018 із змінами та доповненнями, внесеними Додатковою угодою від 27.08.2021 та Додатковою угодою № 2 від 27.08.2021 та за № 217 згідно Технічного паспорту загальною площею 45,6 кв.м; в сумі 79 500 на нежитлове приміщення, розміщене на 14 поверсі, яке ідентифікується за № 14а згідно Договору № 4/14а-К від 18.10.2021 та за №14/1 згідно Технічного паспорту загальною площею 5,2 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1 . Також, апелянт просить відмовити в задоволені заяви в цій частині (в.м. а.с. 42-48).

27 жовтня 2024 року через підсистему «Електронний суд» представник позивача подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін (в.м. а.с. 69-75).

З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 10, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці, тимчасово відряджені до Одеського апеляційного суду), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило збільшення строку розгляду справи по незалежним від суду причинам.

У судовому засіданні 07 листопада 2024 року представник позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечував та просив її відхилити. Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали цивільної справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Постановляючи оскаржувану ухвалу в частині заборони СТ «СУЗІР`Я ПЛЮС», а також будь-яким іншим особам, органам та суб`єктам, які відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав на нерухоме майно здійснювати будь-які дії, у тому числі реєстраційні, щодо користування, розпорядження та відчужування (передавання, прийняття) майнових прав ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до відчуження спірних майнових прав на користь третіх осіб, що в подальшому може впливати на строки процесуального розгляду справи, спричинити труднощі під час виконання рішення по справі, беручи до уваги те, що заява про забезпечення позову є обґрунтованою, а заборона вчинення певних дій, як захід забезпечення позову, який просить застосувати заявник є належним, співмірним та збалансованим заявленим позовним вимогам (в.м. а.с. 33).

Апеляційний суд, погоджуючись із висновками суду першої інстанції, вважає за потрібне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Точне і неухильне додержання судами України норм чинного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ і з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави

Пленум Верховного Суду України в своїй постанові «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року, а саме п. 4 роз`яснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Інститут забезпечення позову, за своєю суттю, повинен слугувати гарантією для забезпечення виконання судового рішення, у випадку задоволення позову, в майбутньому та усунення можливих майбутніх перешкод його виконання. При цьому, необхідно враховувати, що ухвалення відповідного рішення, серед іншого, повинно мати законну та виправдану мету. Вказане означає, що застосування відповідного заходу забезпечення позову має бути належним чином вмотивовано та підтверджено відповідними доказами.

Постановляючи ухвалу про задоволення вимог заявника та вжиття відповідних заходів забезпечення позову, суд повинен повно та всебічно дослідити матеріали справи, встановити всі обставини, які мають значення для вирішення відповідного питання, навести обґрунтовані мотиви, які можуть свідчити про існування загрози невиконання або утруднення виконання рішення суду в майбутньому.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу (постанова ВП ВС від 12.02.2020 в справі №381/4019/18).

За обставинами даної справи спір між сторонами виник щодо визнання майнових прав на об`єкт інвестування, а саме на однокімнатну квартиру, розміщену на 14 поверсі, яка ідентифікується за № 214а (будівельний номер) загальною площею 45,1 кв.м, та на нежитлове приміщення, розміщене на 14 поверсі, яке ідентифікується за АДРЕСА_2 та 19-21. Оскаржуючи ухвалу про забезпечення позову у відповідній частині, апелянт зазначає, що між ним та позивачем взагалі відсутні будь-які правовідносини та будь-який спір (в.м. а.с. 43). Разом з тим, згідно з копією листа, адресованого ОСОБА_1 від СТ «Сузір`я Будова», останні повідомили позивача, що право СТ «Сузір`я Будова» на подальше використання земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , скасовано, тому об`єкти (квартири, паркінги, нежитлові приміщення, комори), вказані в договорі асоційованого членства, не можуть бути передані (в.с. а.с. 40). При цьому, відповідно до копії договору про спільну діяльність №1/Г-19 від 26 січня 2024 року, ТОВ «УВГП-СИСТЕМА» та СТ «СУЗІР`Я ПЛЮС» уклали цей договір з метою будівництва житлових будинків з вбудованими приміщеннями громадського призначення та підземним паркінгом за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно з розділом 5 цього договору об`єкт, одержаний сторонами в результаті спільної діяльності підлягає розподілу пропорційно долям. Зокрема, пунктом 5.2.2 передбачено, що сторона-2 (СТ «СУЗІР`Я ПЛЮС») одержує у власність 100% площі квартир, 100% площі нежитлових приміщень, 100% площі машиномість (в.м. а.с. 83-85). Тобто, право на забудову за умовами вказаного договору перейшло до апелянта. Тому, враховуючи заявлені позивачем вимоги, доводи апеляційної скарги щодо відсутності спору між позивачем та апелянтом є помилковими, оскільки правовідносини, що виникли між сторонами по справі, стосуються одного й того ж об`єкта будівництва.

За ч. 10 ст. 150 ЦПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

На думку апелянта, суд першої інстанції не врахував, що предметом позовних вимог є, зокрема, визнання майнових прав на певні об`єкти, тобто, прав, які є складовими частинами права власності (права володіння, користування, розпорядження), тоді як способом забезпечення позову визначено заборону здійснювати будь-які дії, у тому числі реєстраційні, щодо користування, розпорядження, відчуження (передача, прийняття) майнових прав, а отже зазначений спосіб забезпечення позову за змістом є тотожним позовним вимогам, оскільки вже закріплює за позивачем майнові права на відповідні об`єкти (в.м. а.с. 43). Однак, з такими доводами скаржника апеляційний суд погодитися не може, оскільки заходи забезпечення носять тимчасовий характер і спрямовані на запобігання у створенні перешкод виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог, а отже і не вирішують спір по суті, як на те вказує апелянт. Крім того, як вже зазначалося вище, відповідно до договору про спільну діяльність №1/Г-19 від 26 січня 2024 року право на забудову земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , перейшло до СТ «СУЗІР`Я ПЛЮС». Тому, за наявності спору між сторонами по справі з приводу майнових прав на об`єкт інвестування, існує реальна загроза утруднення виконання рішення за результатами розгляду справи у разі задоволення позовних вимог.

Серед іншого, апеляційний суд також відхиляє доводи апелянта про те, що останній не є суб`єктом уповноваженим вчиняти реєстраційні дії щодо нерухомого майна, а захід забезпечення позову заборона вчиняти певні дії має передбачати чітко визначене коло осіб та чітко визначені дії щодо предмета спору, що забороняються вчиняти (в.м. а.с. 43 зворот). З цього приводу, апеляційний суд зауважує, що хоча апелянт і не є відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» суб`єктом уповноваженим вчиняти реєстраційні дії щодо нерухомого майна, однак є учасником реєстраційного провадження, а саме суб`єктом звернення, за заявою якого і підлягають вчиненню реєстраційні дії. Тому, формулювання судом першої інстанції заходу забезпечення позову в частині заборони СТ «СУЗІР`Я ПЛЮС», зокрема, здійснювати будь-які дії, у тому числі реєстраційні, не суперечить вимогам закону.

Таким чином, оскільки доводи апеляційної скарги не спростували правильних висновків суду першої інстанції, апеляційний суд на підставі ст. 375 ЦПК України, відхиляючи апеляційну скаргу, залишає оскаржувану ухвалу без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника Споживчого товариства «СУЗІР`Я ПЛЮС» адвоката Тимчука Олександра Олександровича залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 07 серпня 2024 року залишити без змін.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк

Р.Д. Громік

М.М. Драгомерецький

Повний текст постанови складений 21 листопада 2024 року.

Суддя Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк