03.05.2024 Справа № 363/3191/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2024 року Вишгородський районний суд Київської області в складі головуючого судді Баличевої М.Б., секретаря Василенко Г.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Вишгороді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Вишгородська районна державна нотаріальна контора; Приватний нотаріус Островська Леся Петрівна про визнання заповіту недійсним-

ВСТАНОВИВ:

18.08.2020 року представник позивача адвокат Ляхова К.О. звернулася до Вишгородського районного суду Київської області із вказаним позовом в якому просила визнати недійсним та скасувати заповіт від 2019 року складений від імені ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідчений Приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Островською Л.П. відносно ОСОБА_2 .

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_3 , який до дня смерті проживав разом із Позивачем за адресою: АДРЕСА_1 . На день його смерті залишилось спадкове майно, яке складається з рухомого та нерухомого майна. При житті 16.09.2011 ОСОБА_3 склав заповіт на Позивача, який був посвідчений державним нотаріусом Вишгородської районної державної нотаріальної контори Київської області Лисогором О.А., за реєстраційним номером 1-388. 11.06.2020 позивач звернувся до державного нотаріуса Вишгородської районної державної нотаріальної контори Київської області, де йому було повідомлено, що наразі відкрита спадкова справа у приватного нотаріуса Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Островської Лесі Петрівни. Позивач невідкладно звернувся до Приватного нотаріусу Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Островської Л.П. із заявою про прийняття спадщини за законом, де йому стало відомо, що спадкодавець незадовго до смерті, приблизно у листопаді 2019 року склав новий заповіт відносно Відповідача. Дана ситуація схвилювала Позивача тим, яким саме чином хворий ОСОБА_3 склав заповіт, якщо стан його здоров`я був стабільно важким, він завжди потребував постійного стороннього нагляду, піклування та лікування. Починаючи з 2005 року Позивач постійно проживав із Спадкодавцем у одній квартирі, Позивач доглядав за Спадкодавцем, піклувався, лікував, годував, підтримував його в належному фізичному стані. Після перенесення важкої хвороби, Особа, яка склала заповіт, весь період часу з 2005 року по 2020 рік перебувала лише за місцем свого проживання. Позивач займався похованням Спадкодавця. Зазначив, що ОСОБА_3 протягом останніх років була фізично та психічно не здоровою особою, мав інвалідність, отриману в результаті робіт по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, інвалідність було встановлено довічно та страждав психологічними розладами, часто не впізнавав оточуючих, постійно забував все, отже фактично він не розумів значення своїх дій та не міг керувати ними. Враховуючи кількість діагнозів, які з роками тільки погіршувались - у Позивача є обґрунтовані підстави вважати, що Спадкодавець не в змозі був самостійно прийняти рішення щодо складання заповіту відносно Відповідача, здійснити відвідування будь-якого нотаріуса та самостійно в здоровому глузді вчиняти будь-які нотаріальні дії.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 07.10.2020 року позовну заяву залишено без руху та надано термін для усунення недоліків.

На виконання вимог вищезазначеної ухвали 27.10.2020 року представником позивача подана заяву про усунення недоліків.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 28.10.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Зобов`язано приватного нотаріуса Островську Лесю Петрівну надати копію спадкової справи щодо прийняття спадщини ОСОБА_2 після смерті померлого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

На виконання вимог вищезазначеної ухвали 09.12.2020 року приватний нотаріус Островська Л.П. через канцелярію суду подає копію спадкової справи.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 29.11.2021 року витребувано від Комунального некомерційного підприємства «Вишгородська центральна районна лікарня» Вишгородської міської ради медичну документацію стосовно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 14.03.2023 року витребувано з архіву Українського державного медико-соціального центру ветеранів війни медичну документацію відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 протягом 2008-2016 років. Витребувано з архіву комунального некомерційного підприємства Київської обласної ради «Київська обласна лікарня» всю наявну медичну документацію ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На виконання вимог вищезазначеної ухвали, 28.04.2023 року Комунальним некомерційним підприємством Київської обласної ради «Київська обласна лікарня» долучені історія хвороби ОСОБА_3 , медична карта стаціонарного хворого ОСОБА_3 02.05.2023 року Українським державним медико-соціальним центром ветеранів війни на адресу суду надійшли медичні картки стаціонарного хворого.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 19.05.2023 року призначено по справі посмертну судово-психіатричну експертизу, проведення якої доручено експертам Українського науково-дослідного інститута соціальної і судової психіатрії та наркології МОЗ України, провадження по справі зупинено.

17.10.2023 року на адресу суду надійшов висновок судово-психіатричної експертизи № 964 від 11.09.2023 року за результатами проведеної посмертної судово-психіатричної експертизи.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 18.10.2023 року поновлено провадження по справі.

Представник позивача та позивач в судовому засіданні просили задовольнити позовну заяву. Подали відповідь на відзив про заперечення на позовну заяву, в якій вказали, що встановити факт того чи міг Померлий усвідомлювати значення своїх дій та чи міг він ними керувати є виключно прерогативою експерта, який має спеціальні знання у даній галузі. 10.09.2021 року через канцелярію суду представником позивача подана відповідь на другий відзив до позовної заяви, в якому вказала, що твердження відповідача не повинні братися судом до уваги взагалі, оскільки вони є необґрунтованими та не підтвердженими допустимими доказами. Відповідач навмисно вводить суд в оману, стверджуючи про те, що позивач не піклувався про померлого. Окремо звертають увагу на той факт, що саме позивач самостійно та за власний рахунок займався похованням померлого. Позивач вважає, що померлий на час складання заповіту на ім`я відповідача, мав стійкий розлад здоров`я, не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними.

Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову. Крім того, 24.12.2020 року через канцелярію суду подала відзив про заперечення на позовну заяву, в якій зазначила, що заповіт не можливо визнати недійсним на підставі тих доказів, які містять матеріали справи, позов є надуманий та викладений тільки на припущеннях. 23.06.2021 року відповідач через канцелярію суду подала відзив до позовної заяви, в якому зазначила, що ОСОБА_3 є її рідним дядьком. Протягом тривалого часу, а це більше 20 років вони підтримували тісний контакт, він завжди цікавився її життям, навчанням, підтримував морально та матеріально, часто спілкувалися по телефону та особисто. Традиційно вона з донькою приїздила до дядька в гості. Твердження Позивача про те, що він піклувався, лікував, підтримував його в належному стані не відповідає дійсності. Дядько був сильною людиною, вів здоровий образ життя, підтримував себе у добрій фізичній формі, не дивлячись на те, що в нього були хвороби пов`язані з роботою на ліквідації наслідків на САЕС, але вони ніяким чином не були пов`язані з зниженням розумової діяльності та психічним здоров`ям. В нього була розумова діяльність до останнього дня життя, він все добре розумів та ясно викладав думки з приводу тих чи інших обставин, добре орієнтувався в просторі та часі, всіх впізнавав, вів розмови, ніколи не був у пригніченому стані, був повністю адекватний, розумів значення своїх дій та керував ними як абсолютно психічно здорова людина. Спадкодавець добровільно, без фізичного та психологічного примусу прийняв рішення про складання заповіту на неї, як саму рідну йому людину, Приватний нотаріус Островська Л.П., яка посвідчувала заповіт від 16.08.2019 року, перевірила його дієздатність, провела з ним попередню розмову про те кому він хоче заповідати на випадок своєї смерті майно, спитала, чи розуміє він саму суть заповіту, отримавши від нього стверджувальну відповідь посвідчила заповіт на її прізвище. В нотаріуса не було жодних сумнівів про те, що заповідач діє самостійно, добровільно, ніхто його не примушував фізично та не було психічного тиску при складанні заповіту, він розумів значення своїх дій та керував ними згідно своєї волі та бажання.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 , яка є сусідкою позивача з 1997 року, вказала, що стан ОСОБА_3 змінився після смерті його дружини. Зазначила, що покійний погано ходив, позивач піклувався про нього, допомагав йому виходити на двір, возив в лікарню та займався похованням. Відповідача не знає та ніколи не бачила. ОСОБА_3 в останні роки свого життя почав її не впізнавати. У 2011 р. її запросив ОСОБА_1 бути свідком при складанні заповіту.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 , який також є сусідом позивача, вказав, що з 1997 року знає ОСОБА_3 , який проживав з позивачем. Відповідачку не знає. Останнім часом йому здалося, що ОСОБА_3 не дуже здоровий, ОСОБА_1 в лікарню водив та займався його похованням. Зазначив, що у ОСОБА_3 були загальні захворювання, однак вони спідкувалися та він пізнавав його.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 , яка є сусідкою позивача, вказала, що ОСОБА_3 знає дуже давно. Іноді у нього була дивна поведінка, міг образити. З 2013 по 2020 р. не спілкувався з останнім.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 , який знає позивача з 2012 р. та є його сусідом, вказав, що близьких стосунків у них не було. В 2019 році в кінці весни-на початку літа ходив до нього в гості, зазначив, що відчув якійсь зміни у ОСОБА_3 , він його не впізнав, думає, що у нього були неадекватні дії, оскільки той перепригував з однієї теми на іншу. Іноді бачив його на вулиці, однак не віталися. Відповідача не знає.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 , яка є сусідкою позивача, вказала, що знає ОСОБА_3 з 2003 року. З сусідами він не дружив та був емоційним. Він відвідував сімейного лікаря, хірурга, ендокринолога. Відповідача не знає, але бачила один раз в квартирі, коли приходила до ОСОБА_3 зробити перев`язку. На похоронах її не бачила, приїхала десь на 3 день. Вказала, що стан ОСОБА_3 був нормальним.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 , яка є сусідкою позивача та знає його десь років 30. Позивач довго проживав разом з ОСОБА_3 та є племінником. Відповідача не знає, не бачила її. Зазначила, що померлий ОСОБА_3 не спілкувався з сусідами, вітався, але іноді не впізнавав. Була присутня на похоронах, племінницю там не бачила. Зазначила також, що останні роки він не впізнавав її.

Дослідивши матеріали справи судом встановлено наступне.

16.09.2011 року державним нотаріусом Вишгородської районної державної нотаріальної контори Київської області Лисогором О.А. посвідчено та зареєстровано в реєстрі за №1-388 заповіт, яким ОСОБА_3 , у присутності двох обраних ним особисто свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_10 , на випадок своєї смерті усі свої права та обов`язки, які йому належать на момент складання заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть належати йому у майбутньому, та усе інше його майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що йому буде належати на день смерті і на що за законом він матиме право заповів ОСОБА_1 (том 1, а.с. 25).

Згідно витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №28095128 від 16.09.2011 року вказаний заповіт зареєстровано у Спадковому реєстрі за №51714720 (том 1, а.с. 26).

За життя ОСОБА_3 мав ряд захворювань, а саме: облітеруючий атеросклероз судин нижніх кінцівок, що підтверджується свідоцтвом про хворобу від 10.12.1991 року (том 1, а.с. 32); стенокардія напруження, ФК-ІІ ст., що підтверджується експертним висновком центральної міжвідомчої експертної комісії про встановлення причинного зв`язку хвороб, інвалідності та смерті з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварію на Чорнобильській АЕС №ІІ75-934 від 06.03.1992 року в якому також вказано, що захворювання пов`язані з роботами по ліквідації наслідків аварії АЕС (том 1 А.С. 33, 34); стабільна ФК-П, атеросклеротичний кардіосклероз, пароксизмальна миготлива аритмія, ст. артеріальна гіпертензія із супутніми хворобами: камні передміхурової залози, хр. простатит, вузловий зоб. ІІІ ст., ліпоматоз, хп. холецисто-холангіт, мікроліти в нирках, кіста в лівій нирці, хр. гастрит з пониженою кисло утворюючою функцією, хр. ентероколіт, дискінезія жовчного міхура, хр. панкреатит, сечо-кислий діатез, кіста лівої нирки, вузловий зоб ІІ ст., хр. бронхіт ст. ремісії, остеохондроз п/кр. відділу хребта з больовим синдромом, хр. коліт, що підтверджується витягами із медичної карти хворого №3907 від 12.07.2022 року, №2829 від 04.06.2004 року, №2855 від 15.07.2006 року (том 1, а.с. 38, 39, 40).

На підтвердження наявності хвороб у ОСОБА_3 до матеріалів справи, також долучено довідку про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках застрахованого №013380 від 22.06.1998 року (том 1 А.С. 35), виписку із історії хвороби стаціонарного хворого (том 1, а.с. 36-37), витяги із медичної карти стаціонарного хворого №2904 від 18.06.2009 року, №3820 від 13.07.2010 року, №7920, №3736 від 29.06.2012 року, №380 від 06.02.2024 року (том 1, а.с. 41, 43-46) та виписку з історії хвороби №5336/19986 (том 1, а.с. 42).

16.08.2019 року приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Островською Л.П. посвідчено та зареєстровано в реєстрі за №122 заповіт, яким ОСОБА_3 усе своє майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалося, в взагалі все те, що буде йому належати на день смерті і на що він за законом матиме право заповів ОСОБА_2 (том 1, а.с. 77).

Згідно витягу про реєстрацію у Спадковому реєстрі №57248621 від 16.08.2019 року вказаний заповіт зареєстровано за №64618501 (том 1, а.с. 77 на звороті).

Як зазначає відповідач ОСОБА_2 , ОСОБА_3 є рідним братом батька відповідача на підтвердження чого долучила до матеріалів справи копію свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , копію Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища №9 від 08.05.2014 року, з якого вбачається, що під час укладення шлюбу відповідач змінила прізвище з « ОСОБА_11 » на « ОСОБА_12 » та копію свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 з якого вбачається, що після реєстрації розірвання шлюбу відповідач не змінювала прізвище на дошлюбне (том 1, а.с. 224-226).

Крім того, на підтвердження відвідування ОСОБА_3 відповідачем ОСОБА_2 до матеріалів справи долучено фотографію зроблену 09.09.2019 року на якій знаходяться ОСОБА_3 та донька відповідача (том 1, а.с. 227).

ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Вишгород Київської області, у віці 88 років, помер ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 , яке видане 22.04.2020 року Вишгородським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). (том 1, а.с. 27).

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина на належне йому майно, а саме на:

- квартиру загальною площею 69,5 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та належить ОСОБА_3 згідно свідоцтва про право власності на житло від 22.04.1998 року, яке видане згідно з розпорядженням (наказом) від 22.04.1998 року №206 та технічного паспорту (том 1, а.с. 148-152);

- земельну ділянку площею 0,003 га., з цільовим призначенням для гаражного будівництва, яка розташована на території Новопетрівської с/ради ВКГ «Берізка» та належить ОСОБА_3 відповідно до державного акту на право приватної власності серії І-КВ №079560;

- гараж, загальною площею 43,6 кв. м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , який належить спадкодавцю згідно з свідоцтвом про право власності серії НОМЕР_4 , витягом про державну реєстрацію прав серії ССУ №046779 та технічним паспортом (том 1, а.с. 155-159).

Як зазначає позивач саме він займався похованням ОСОБА_3 на підтвердження чого долучив до матеріалів справи накладну №6 від 20.04.2020 року на суму 1600,00 грн. та накладну №5 від 05.04.2020 року на суму 3920,00 грн. (том 1, а.с. 28).

Як вбачається з довідок про реєстрацію місця проживання особи №1335 та №1336 від 27.05.2020 року позивач ОСОБА_1 та спадкодавець ОСОБА_3 були зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 (том 1, а.с. 85-86).

03.06.2020 року ОСОБА_2 звернулась до компетентних органів із заявою №142 про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_3 (том 1, а.с. 78).

З витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №60427726 від 03.06.2020 року та Інформаційної довідки зі Спадкового реєстрі (спадкові справи та видані на їх підстав свідоцтва про право на спадщину) №60471427 від 09.06.2020 року вбачається, що приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Островською Л.П. заведено спадкову справу №15/2020 до майна померлого ОСОБА_3 , яка зареєстрована у спадковому реєстрі за №65916513, свідоцтва про право на спадщину не видавались (том 1, а.с. 30, 31).

Разом з цим, з інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №60427597 від 03.06.2020 року вбачається, що за параметрами ОСОБА_3 у спадковому реєстрі знайдено таку інформацію: 23.01.2006 року за заявою №38526131 скасовано заповіт, який зареєстрований у спадковому реєстрі за №20809, а заповіти, які зареєстровані у Спадковому реєстрі за №51714720 та №64618501 на день формування довідки є чинними (том 1 а.с. 81-82).

11.06.2020 року ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса Вишгородського районного нотаріального округу Островської Л.П. із заявою №204 про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_3 (том 1, а.с. 29).

Згідно листа генерального директора департаменту охорони здоров`я комунального некомерційного підприємства Вишгородської центральної районної лікарні Вишгородської міської ради Н. Шилан №104 від 31.01.2022 року вбачається, що ОСОБА_3 за останні 12 років за стаціонарною медичною допомогою та медичною допомогою лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не звертався. Амбулаторна картка гр. ОСОБА_3 в КНП «Вишгородська ЦРЛ» ВМР відсутня.

Згідно висновку судово-психіатричного експерта №964 від 11.09.2023 року ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , впродовж свого життя, а також на момент вчинення ним (правочину) укладання заповіту 16.08.2019 року, на будь-який психічний розлад не страждав та за своїм психічним станом усвідомлював значення своїх дій там міг керувати ними (том 3, а.с. 18-33).

За змістом ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

У ст. 1233 ЦК України визначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Згідно з ч. 2 ст. 1267 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Частинами 1, 2 ст. 1234 ЦК України встановлено, що заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини.

Юридична природа заповіту ґрунтується на його законодавчому визначенні як особистого розпорядження фізичної особи на випадок смерті (ст. 1233 ЦК України).

Правова природа цього розпорядження визначається судовою практикою як односторонній правочин, що тягне відповідні правові наслідки.

Відповідно до ст. 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу.

У ч. 1 ст. 1257 ЦК України встановлено правило про нікчемність заповіту, складеного з порушенням вимог ЦК України щодо особи заповідача, а також заповіту, складеного з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення.

Зміст ч. 1 ст. 1257 ЦК України у смисловому зв`язку з іншими нормами дає підстави вважати, що порушеннями вимог до форми і посвідчення заповіту є лише ті, які прямо зазначені у главі 85 ЦК України, зокрема у статтях 12471249, 1253 ЦК України.

Для дійсності заповіту волевиявлення заповідача має бути вільним та відповідати його внутрішній волі. Воля - це внутрішнє бажання заповідача визначити долю спадщини на випадок своєї смерті шляхом складання особистого розпорядження (заповіту). Волевиявлення - це зовнішній прояв внутрішньої волі, який знаходить своє втілення в заповіті, складеному та посвідченому відповідно до вимог, передбачених ЦК України (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 травня 2018 року у справі № 756/14304/15-ц (провадження № 61-11896св18)).

Статтею 203 ЦК України передбачені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Відповідно до статті 215 підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Частино. 1 ст. 225 ЦК України передбачено, що правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Тлумачення ст. 225 ЦК України свідчить, що правила цієї статті поширюються на випадки, коли фізична особа хоча і є дієздатною, однак у момент вчинення правочину вона перебувала в такому стані, коли не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).

Підставою для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій ч. 1 ст. 225 ЦК України, має бути встановлена судом неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Встановлення неспроможності особи в момент вчинення заповіту розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними на момент вчинення заповіту відбувається з урахуванням як висновку посмертної судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів, що підтверджують чи спростовують доводи про те, що в момент вчинення заповіту особа не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними.

Судом встановлено, що згідно висновку судово-психіатричного експерта №964 від 11.09.2023 року ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , впродовж свого життя, а також на момент вчинення ним (правочину) укладання заповіту 16.08.2019 року, на будь-який психічний розлад не страждав та за своїм психічним станом усвідомлював значення своїх дій там міг керувати ними.

Крім того судом встановлено, що за останні 12 років за стаціонарною медичною допомогою та медичною допомогою лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не звертався. Амбулаторна картка гр. ОСОБА_3 в КНП «Вишгородська ЦРЛ» ВМР відсутня.

Таким чином, твердження позивача про те, що протягом останніх років спадкодавець ОСОБА_3 був фізично та психічно не здоровою особою, страждав психологічними розладами та фактично він не розумів значення своїх дій та не міг керувати ними не знайшли свого підтвердження та повністю спростовані висновком експерта.

Стаття 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування; питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ст.82 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст.81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності.

В Постанові КЦС ВС від 20.07.2022 року у справі № 461/2565/20 визначено Право на заповіт та принцип свободи заповіту, в якій зазначено, що право на заповіт може бути здійснене протягом всього життя особи і включає в себе як право на складення заповіту або кількох заповітів, так і права на їх зміну чи скасування.

Усі наведені правомочності заповідача в сукупності із засобами їх правової охорони та захисту є реалізацією свободи заповіту, яка є принципом спадкового права. Свобода заповіту охоплює особисте здійснення заповідачем права на заповіт шляхом вільного волевиявлення, яке, будучи належним чином вираженим, піддається правовій охороні і після смерті заповідача.

Свобода заповіту як принцип спадкового права включає, серед інших елементів, також необхідність поваги до волі заповідача та обов`язковість її виконання.

Отже ураховуючи правову природу заповіту можна дійти висновку, що основним змістом заповіту є призначення спадкоємця або спадкоємців, а також визначення юридичної долі майна (прав та обов`язків спадкодавця), що виступає об`єктом спадкового наступництва.

Кваліфікація заповіту як нікчемного із мотивів розширеного розуміння вимог до форми і порядку його посвідчення, про які згадується у частині першій статті 1257 ЦК України, порушить принцип свободи заповіту. За відсутності дефектів волі та волевиявлення заповідача при складанні і посвідченні заповіту кваліфікація останнього як нікчемного з підстав, що прямо не передбачені ані цією статтею, ані взагалі нормами глави 85 ЦК України, по суті скасовує вільне волевиявлення заповідача без можливості виразити свою волю шляхом складання іншого заповіту у зв`язку з його смертю.

Тільки у разі наявності фізичних вад у заповідача, які позбавляють його можливості прочитати заповіт, посвідчення заповіту відбувається лише при свідках. І саме в цьому разі недотримання такої вимоги щодо порядку посвідчення заповіту відповідно до частини першої статті 1257 ЦК України має наслідком нікчемність заповіту.

Постанова КЦС ВС від 20.06.2018 у справі № 161/17119/16-ц зазначає, що тлумачення статті 225 ЦК України свідчить, що правила цієї статті поширюються на випадки, коли фізична особа хоча і є дієздатною, однак у момент вчинення правочину вона перебувала в такому стані, коли не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).

Підставою для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій частиною першою статті 225 ЦК України, має бути встановлена судом неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Встановлення неспроможності особи в момент вчинення заповіту розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними такого стану на момент вчинення заповіту відбувається з урахуванням як висновку посмертної судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів, що підтверджують чи спростовують доводи про те, що в момент вчинення заповіту особа не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними.

З огляду на наданні до суду матеріали, докази по справі, твердження сторін по справі, суд не вбачає, що заповіт складений 16.08.2019 року, який посвідчений приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Островською Л.П. та зареєстрований в реєстрі за №122 заповіт, яким ОСОБА_3 усе своє майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалося, в взагалі все те, що буде йому належати на день смерті і на що він за законом матиме право заповів ОСОБА_2 , був складений не за власної волі або в стані в якому він не міг керувати своїми діями чи розуміти їх значення та правові наслідки їх здійснення.

За таких обставин, з урахуванням вищевикладеного, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги не підлягають задоволенню, оскільки вони не обґрунтовані та не доведені.

Керуючись ст. ст.4, 10-13, 258-268, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 03.05.2024 року.

Головуючий: М.Б.Баличева