Справа № 169/76/24 Головуючий у 1 інстанції: Хвіц Г. Й.
Провадження № 22-ц/802/434/24 Доповідач: Осіпук В. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 травня 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Осіпука В. В.,

суддів - Здрилюк О. І., Матвійчук Л. В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів на дитину, за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3 на рішення Турійського районного суду Волинської області від 28 лютого 2024 року,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2024 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із зазначеним позовом.

Покликалась на те, що на підставі рішення Сокальського районного суду Львівської області від 03 грудня 2014 року з відповідача ОСОБА_2 на її користь стягуються аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 600 грн щомісячно, починаючи з 25 листопада 2014 року і до досягнення дитиною повноліття.

Крім того, позивач вказувала, що відповідач, впродовж останнього року, працевлаштований за кордоном у Республіці Польща, де отримує певний дохід, який витрачає на свої потреби.

Враховуючи наведене, а також посилаючись на своє право як одержувача аліментів на зміну способу їх присудження, позивач ОСОБА_1 просила суд змінити спосіб стягнення аліментів, який було встановлено рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 03 грудня 2014 року, з твердої грошової суми у розмірі 600 грн щомісячно на 1/4 частку від усіх видів заробітку (доходу) відповідача ОСОБА_2 , які стягувати з останнього на її користь на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Судові витрати покласти на відповідача.

Рішенням Турійського районного суду Волинської області від 28 лютого 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

В поданій апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3 , посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Відзив на апеляційну скаргу відповідач не подавав.

Відповідно до вимог ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 368, ч. 1 ст. 369 ЦПК України дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження та без повідомлення учасників справи.

За змістом ч. ч. 4 та 5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково, а рішення суду скасуванню з таких підстав.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції виходив із того, що позивач ОСОБА_1 не довела належними та допустимими доказами факт покращення матеріального стану відповідача і посилання останньої на збільшення встановленого законодавством прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку не є підставою для зміни способу стягнення аліментів та їх розміру.

Проте, погодитись з таким висновком суду не можна.

Встановлено, що сторони у справі є батьками неповнолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого Турійським районним відділом реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) (а. с. 6).

Згідно з рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 03 грудня 2014 року з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 стягуються аліменти на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 600 грн щомісячно, починаючи з 25 листопада 2014 року і до досягнення дитиною повноліття, і ця обставина підтверджується наявною в матеріалах справи копією виконавчого листа, виданого на підставі зазначеного судового рішення у справі № 454/3284/14-ц (а. с. 5).

Крім того, з приєднаних до матеріалів справи копій свідоцтв про народження встановлено, що відповідач ОСОБА_2 має на утриманні двох малолітніх дітей від іншого шлюбу (а. с. 26).

З наявної в матеріалах справи копії довідки ТОВ «Гарантбудінвест» за вих. № 1/05-02 від 05 лютого 2024 року вбачається, що ОСОБА_2 працює у даному товаристві з 01 лютого 2017 року та по даний час і розмір його доходу за період з 01 серпня 2023 року по 31 січня 2024 року, з якого утримуються аліменти у твердій грошовій сумі за рішенням Сокальського районного суду Львівської області, становить 25 171 грн 20 коп. (а. с. 55).

У ст. 7 Сімейного кодексу України (далі СК України) визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 вказаної Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку саме в інтересах дитини.

Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ст. 180 СК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно зі ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Зазначене також роз`яснено судам у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів».

Отже, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України).

Право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни способу їх присудження не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст. ст. 182184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що вимога одержувача аліментів про зміну способу їх стягнення може мати місце і внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів. При цьому, правомірність такого способу захисту встановлюється судом з урахуванням фактичних обставин справи та залежить від наявності відповідних підстав, передбачених положеннями статей 182-184, 192 СК України.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі № 152/100/18.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 просила стягувати з відповідача ОСОБА_2 аліменти в частці від його доходу, користуючись своїм правом на обрання способу їх стягнення, зокрема вказуючи на той факт, що визначений розмір аліментів в твердій грошовій сумі 600 грн не забезпечує в повній мірі потреби неповнолітньої дочки та становить менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

Даючи правову оцінку зазначеним обставинам, апеляційний суд враховує, що з віком потреби дітей зростають, що, в свою чергу, спричиняє постійне збільшення витрат, зокрема, з боку матері, з якою проживає дитина, на утримання останньої, забезпечення її освіти, гармонійного розвитку, медичного догляду та відпочинку, що є загальновідомими фактами та не потребують доказування.

Висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 11 березня 2020 року у справі № 759/10277/18 зводяться до того, що інтереси дитини превалюють над майновим становищем платника аліментів.

Аліменти на утримання дитини є гарантією виконання кожним з батьків свого обов`язку забезпечувати дитину, надавати їй можливість на користування всіма благами соціального забезпечення, належним харчуванням, житлом, розвагами, надати їй захист і піклування, які необхідні для її благополуччя.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а тому отримання аліментів в більшому розмірі ніж прожитковий мінімум на дитину відповідного віку є безумовним правом дитини, визначеним законом, яке захищається в судовому порядку саме в її інтересах.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про безпідставність вимог ОСОБА_1 щодо зміни способу стягнення аліментів з твердої грошової суми на частку від заробітку (доходу) відповідача, враховуючи те, що прерогатива обрання того чи іншого способу стягнення аліментів, якщо такі вже визначені на підставі рішення суду, належить саме одержувачу аліментів, що відповідає вимогам ч. 3 ст. 181 СК України і проводиться з урахуванням вимог ст. ст. 182-184, 192 цього Кодексу.

Беручи до уваги той факт, що від іншого шлюбу відповідач ОСОБА_1 має на утриманні двох малолітніх дітей, то вимога позивача в частині визначення розміру частки від заробітку (доходу) відповідача, яку вона просить стягнути на свою користь на утримання їх неповнолітньої дочки, на думку колегії суддів, підлягає до задоволення частково.

Посилання відповідача у відзиві на позовну заяву на ту обставину, що позивач разом з дочкою проживають в Республіці Польща та отримують соціальну допомогу від Європейського Союзу не звільняє його від обов`язку, як батька, надавати грошову допомогу на утримання дитини.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).

Таким чином, апеляційний суд вважає доведеними обставини для зміни способу стягнення аліментів з твердої грошової суми в розмірі 600 грн, що стягуються з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і надалі їх стягувати в розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно з дня набрання рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття.

Така зміна способу стягнення аліментів буде відповідати інтересам дитини, засадам справедливості, добросовісності та розумності.

Відповідно до ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки висновок суду першої інстанції про відмову в позові зроблений без належного з`ясування дійсних обставин справи, дослідження та оцінки наданих сторонами доказів і як наслідок з неправильним застосуванням норм матеріального права, то згідно зі статтею 376 ЦПК України оскаржуване позивачем рішення підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового судового рішення про задоволення позову частково.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, відповідно змінює розподіл судових витрат.

Частиною 6 даної статті визначено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

При зверненні до суду з позовною заявою та з апеляційною скаргою позивач ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Отже, враховуючи часткове задоволення як позовної заяви, так і апеляційної скарги та звільнення позивача від сплати судового збору, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір за їх подання необхідно стягнути із відповідача в дохід держави у розмірі 3028 грн (1211,20 + 1816,80).

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Турійського районного суду Волинської області від 28 лютого 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Змінити спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 03 грудня 2014 року в справі № 454/3284/14-ц.

Стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/6 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави 3028 (три тисячі двадцять вісім) грн судового збору.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і не може бути оскаржена в касаційному порядку, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді