Єдиний унікальний номер № 741/912/24
Номер провадження 2/741/359/24
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

30 квітня 2024 року м. Носівка

Суддя Носівського районного суду Чернігівської області Крупина А.О., перевіривши додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 ЦПК України, при пред`явленні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , про визнання недійсним договору дарування,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Носівського районного суду Чернігівської області з позовом до ОСОБА_2 , у якому просив суд визнати недійсним договір дарування ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трикімнатної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 76 кв. м., житловою площею 44,7 кв. м., який посвідчений приватним нотаріусом Ніжинського районного нотаріального округу Чуєнко Л.А. 21 серпня 2019 року та зареєстрований у реєстрі за № 588.

Дана позовна заява підлягає залишенню без руху, оскільки не відповідає вимогам ст. ст. 175, 176, 177 ЦПК України.

Так, згідно з частиною 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За правилами цивільного процесуального законодавства, позовна заява за формою та змістом повинна відповідати статті 175 ЦПК України, а також вимогам статті 177 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 175 ЦПК України позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником, або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити, зокрема, зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються.

Відповідно до правової позиції, викладеної, зокрема, у постановах Верховного Суду від 11 червня 2020 року у справі № 917/1369/17, від 16 березня 2020 року у справі № 910/16651/19, від 12 вересня 2018 року у справі № 922/3655/16: «майновий позов (позовна заява майнового характеру) це вимога про захист права або інтересу, об`єктом якої виступає благо, що підлягає грошовій оцінці. Тобто будь-який майновий спір має ціну, а категорію майнових спорів складають, зокрема, спори, пов`язані з підтвердженням прав на майно та грошові суми, на володіння майном і будь-які форми його використання. Під немайновим позовом слід розуміти вимогу про захист права або інтересу, об`єктом якої виступає благо, що не піддається грошовій оцінці».

Отже, наявність вартісного, грошового вираження матеріально-правової вимоги позивача свідчить про її майновий характер, який має відображатися у ціні заявленого позову (див. постанову Верховного Суду від 11 червня 2020 року у справі № 917/1369/17).

З урахування наведеного вбачається, що майновим позовом (позовна вимога майнового характеру) є позов, що містить вимогу про захист права або інтересу, об`єктом якої виступає благо (майно) та за наслідком задоволення якої змінюється обсяг прав учасників спору стосовно відповідного блага. Фактично, за своїм змістом, майновим є позов, який містить вимогу про зміну титулів володіння, користування та розпорядження майном або права вимоги стосовно певного майна, чи в інший спосіб змінює розподіл прав осіб - учасників процесу стосовно майнового блага, яке є предметом спору. На противагу зазначеному, позови, які містять вимоги, які за наслідком їх задоволення не призводять до зміни майнового становища позивача (та інших учасників судового розгляду) є немайновими.

Отже, виниклий між сторонами у справі спір є майновим, однак усупереч пункту 3 частини 3 статті 175 ЦПК України указана позовна заява зазначення ціни позову не містить.

Ціна позову визначається з урахуванням ст. 176 ЦПК України. Зокрема, відповідно до п. п. 2, 9 ч. 1 вказаної статті ціна позову визначається: у позовах про визнання права власності на майно або його витребування вартістю майна; у позовах про право власності на нерухоме майно, що належить фізичним особам на праві приватної власності, - дійсною вартістю нерухомого майна, а на нерухоме майно, що належить юридичним особам, - не нижче його балансової вартості.

При цьому, суд не повинен визначати вартість майна за відповідними вимогами, оскільки за змістом статті 176 та пункту 3 частини третьої статті 175 ЦПК такий обов`язок покладається на позивача, тягар доказування вартості майна несе саме позивач.

Відповідно до п. «а» п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» визначено, що під дійсною вартістю майна розуміється грошова сума, за яку майно може бути продано в даному населеному пункті чи місцевості.

Дійсна вартість майна визначається відповідно до вимог Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».

Документ, який підтверджує вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності суб`єктом господарювання відповідно до договору це звіт про оцінку майна (ст. 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні»).

Окрім цього, слід урахувати, що у главі 6 Цивільного процесуального кодексу України наведено визначення поняття процесуальних строків.

Зокрема, частиною 1 статті 120 ЦПК України визначено, що строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

За положеннями статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Також згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Разом з тим, у позовній заяві позивачем не обґрунтовано пропущений строк позовної давності після укладання договору дарування, що відбувся між ним та ОСОБА_2 21 серпня 2019 року, у той час як до суду позивач звернувся лише 25 квітня 2024 року.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи.

Суд також відзначає, що причина пропуску строку може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом. У свою чергу, поважною може бути визнано причину, яка носить об`єктивний характер, та з обставин незалежних від сторони унеможливила звернення до суду з відповідним процесуальним документом.

Отже, суд робить висновок, що позивачем не надано доказів дійсної ринкової вартості нерухомого майна (квартири) та не подано клопотання про поновлення пропущеного строку на звернення до суду.

Ураховуючи вищезазначені обставини, суддя позбавлений можливості вирішити питання відкриття провадження у справі, а тому позовну заяву слід залишити без руху та надати позивачу строк на усунення недоліків позовної заяви шляхом: надати суду докази дійсної вартості майна, щодо якого виник спір, на момент подачі позову до суду та зазначити ціну позову з урахуванням дійсної вартості спірного майна, а також подати клопотання про поновлення пропущеного строку на звернення з позовом до суду із зазначенням поважності причин пропуску такого строку та докази, що підтверджують ці обставини.

Суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст. 177 ЦПК України, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху (ч. ч. 1, 2 ст. 185 ЦПК України).

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 175, 177, 185, 259-261, 353, 354 ЦПК України, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , про визнання недійсним договору дарування залишити без руху.

Надати позивачу строк для усунення недоліків, зазначених у мотивувальній частині ухвали, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення заяви без руху.

Роз`яснити позивачу, що у разі невиконання вимог даної ухвали у вказаний строк, позовна заява вважатиметься неподаною і буде повернута.

У разі подання уточненої позовної заяви чи додаткових документів у зв`язку з виконанням ухвали судді, надати їх у кількості відповідно до вимог ст. 177 ЦПК України.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення. Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Анатолій КРУПИНА