№ 207/3217/23
№ 4-с/207/8/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2024 року Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді Подобєд О.К.

при секретарі Бакуліні І.С.

за участю представника скаржника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Кам`янське Дніпропетровської області скаргу ОСОБА_2 про визнання дій заступника начальника Слобожанського відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) щодо відмови у здійсненні перерахунку заборгованості зі сплати аліментів неправомірними, скасування постанови про арешт коштів боржника,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду зі скаргою, в якій просив суд: визнати неправомірними дії заступника начальника Слобожанського відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Сищик О.О. щодо відмови у здійсненні перерахунку заборгованості зі сплати аліментів; зобов`язати здійснити перерахунок заборгованості зі сплати аліментів з урахуванням квитанцій по сплаті аліментів та з урахуванням звітів військової частини; визнати неправомірною постанову заступника начальника Слобожанського відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Сищик О.О. про арешт коштів боржника від 11.04.2024 року та скасувати її, а також стягнути судові витрати.

В обґрунтування скарги зазначає, що на примусовому виконанні у Слобожанському відділі державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перебуває виконавче провадження № 40055066, відкритого на підставі виконавчого листа №2/207/1235/13, виданого 23.09.2013 року Баглійським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання неповнолітньої доньки: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини усіх видів доходів, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до повноліття дитини, починаючи з 25.07.2013 року. В квітні 2024 року він дізнався про арешт його рахунків на підставі постанови державного виконавця від 11.04.2024 року. При ознайомленні з матеріалами виконавчого провадження №40055066 йому стало відомо, що розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, на підставі чого було накладено арешт, вчинено з порушенням норм чинного законодавства та з невірними відомостями про його доходи. В травні 2024 року було направлено заяву про перерахунок заборгованості по аліментам, однак перерахунок не було здійснено. Вважає такі дії протиправними та просить скаргу задовольнити.

Представник скаржника адвокат Васильченко Г.І. в судовому засіданні наполягала на задоволенні скарги з підстав, викладених у скарзі.

Представник Слобожанського відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Про причини неявки суду не повідомили.

Вислухавши пояснення представника скаржника, перевіривши матеріали скарги, оцінивши наявні у справі докази, суд дійшов до наступного.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною п`ятою статті 124 Конституції України передбачено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України встановлено, що до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Зазначене конституційне положення відображено і у статті 18 ЦПК України, відповідно до якої судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції»(далі - Конвенція).

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частиною першою статті 13 Закону, під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 18 Закону передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Зокрема, виконавець зобов`язаний: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; 4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; 5) роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

За змістом статті 71 Закону, порядок стягнення аліментів визначається законом. Виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі подання заяви стягувачем або боржником (пункт 2 частина 4 статті 71 Закону).

У статті 195 СК України передбачено порядок визначення заборгованості за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу).

Згідно з частиною третьою статті 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Згідно з частиною першою статті 195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном.

Відповідно до статті 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Дана норма кореспондується статті 74 Закону, відповідно до якої рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

В судовому засіданні встановлено, що на примусовому виконанні у Слобожанському відділі державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перебуває виконавче провадження № 40055066, відкритого на підставі виконавчого листа №2/207/1235/13, виданого 23.09.2013 року Баглійським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання неповнолітньої доньки: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини усіх видів доходів, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до повноліття дитини, починаючи з 25.07.2013 року.

Постановою заступника начальника відділу Слобожанського відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Сищик О.О. від 11.04.2024 року було накладено арешт на кошти боржника ОСОБА_2 .

В травні 2024 року представником ОСОБА_1 було направлено заяву про перерахунок заборгованості по аліментам.

27.06.2024 року державним виконавцем Сищик О.О. було надано розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, однак не було враховано доводів боржника.

Відповідно до ст. 451 ЦПК України, за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги, суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Відповідно до ч.3 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження», у разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Згідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об`єктивні підстави вважати, що скарга підлягає частковому задоволенню, оскільки оскаржуваний розрахунок заборгованості зі сплати аліментів був розрахований з порушеннями вимог чинного законодавства та без врахування всіх обставин справи. У решті вимог скаржника, суд вважає необхідним відмовити, в зв`язку з їх недоведеністю.

Керуючись ст.ст. 258-260, 447, 451 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_2 про визнання дій заступника начальника Слобожанського відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) щодо відмови у здійсненні перерахунку заборгованості зі сплати аліментів неправомірними, скасування постанови про арешт коштів боржника задовольнити частково.

Визнати протиправними дії заступника начальника Слобожанського відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Сищик О.О. щодо відмови у здійсненні перерахунку заборгованості зі сплати аліментів за виконавчим провадженням №40055066.

Зобов`язати Слобожанський відділ державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) здійснити перерахунок заборгованості зі сплати аліментів за виконавчим провадженням №40055066 з урахуванням квитанцій по сплаті аліментів ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 та з урахуванням звітів військової частини від 08.02.2024 року №1130/ФЕС та від 23.04.2024 року №2943/ФЕС.

В іншій частині скарги відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Подобєд О.К.