Справа № 348/2672/23
Провадження № 22-ц/4808/676/24
Головуючий у 1 інстанції Міськевич О. Я.
Суддя-доповідач Девляшевський В.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 травня 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого (суддя-доповідач) Девляшевського В.А.,

суддів: Баркова В.М., Луганської В.М.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» на заочне рішення Надвірнянського районного суду в складі судді Міськевич О.Я., ухвалене 07 березня 2024 року в м. Надвірна Івано-Франківської області, у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2023 року представник ТОВ «ФК «Ріальто» звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги обгрунтовував тим, що 05 січня 2021 року між ТОВ «Фінанс Інновація» та ОСОБА_1 укладено електронний договір позики №3-1, відповідно до умов якого банк надав позичальнику грошові кошти в розмірі 4 000,00 грн на 11 днів зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,99% в день від суми кредиту за кожен день користування та 3,5% від залишку суми кредиту за кожен день прострочення терміну повернення кредиту. Кредитодавець умови договору виконав та перерахував 4 000,00 грн на платіжну картку позичальника.

03 липня 2021 року між ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» то ТОВ «ФК «Ріальто» укладено договір відступлення права вимоги №01/07/2021-Р/М, відповідно до умов якого до ТОВ «ФК «Ріальто» перейшло право вимоги за укладеним з відповідачем кредитним договором.

У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 зобов`язань за договором позики заборгованість по кредиту становила 21 675,60 грн, з яких заборгованість за основним боргом 4 000,00 грн, заборгованість за нарахованими та несплаченими базовими процентами 875,60 грн. Крім того, позивачем розрахована заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п.3.3. кредитного одговору за ставкою 3,5% від суми несвоєчасно повернутого кредиту за кожний день прострочення за період з 17.01.2021 по 16.05.2021 відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України в розмірі 16 800,00 грн.

Зважаючи на вище викладене, позивач просив позов задовольнити та стягнути з відповідача загальну заборгованість в розмірі 21 675,60 грн.

Заочним рішенням Надвірнянського районного суду від 07 березня 2024 року позов ТОВ «ФК «Ріальто» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Ріальто» заборгованість за кредитним договором у розмірі 4 875,60, з яких 4000,00 грн заборгованість за кредитом та 875,60 грн заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п. 1.2 кредитного договору за період з 05.01.2021 по 16.01.2021, а також судові витрати в розмірі 2 627,73 грн.

Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, представник ТОВ «ФК «Ріальто» подав апеляційну скаргу, в якій просив оскаржуване рішення в частині відмови у стягненні заборгованості в розмірі 16 800,00 грн, розрахованої відповідно до п.3.3 кредитного договору, а також в частині розподілу судових витрат скасувати. Ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги в цій частині задовольнити повністю та відшкодувати товариству повністю понесені судові витрати за отримання правової допомоги. Крім того, просив стягнути з відповідачки 12 000,00 грн витрат, понесених на правову допомогу в суді апеляційної інстанції.

Вважає, що суд необгрутовано відмовив у стягненні суми заборгованості по відсоткам, які нараховані відповідно до п.3.3. кредитного договору відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України у розмірі 16 800,00 грн. При цьому суд не звернув увагу, що згідно п.3.3. кредитного договору у разі порушення строків повернення кредиту встановлених у п. 1.3 кредитного договору, позичальник сплачує товариству плату за користування кредитом за підвищеною процентною ставкою у розмірі 3,5% від суми несвоєчасно повернутого кредиту за кожний день користування кредитом понад строк, зазначений у п. 1.3. цього договору. Сторони домовились, що процентна ставка визначена в цьому пункті договору нараховується відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України.

Відмовляючи в задоволенні позову в цій частині, на думку скаржника, судом не врахована позиція Верховного Суду, висловлена в постанові Великої Палати від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, постанові від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц та інших, відповідно до якої право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України; в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Крім цього, Другий сенат Конституційного Суду України 22 червня 2022 року ухвалив рішення №6-р (ІІ)/2022 у справі за конституційною скаргою АТ «Державний ощадний банк України» щодо відповідності Конституції України припису першого речення частини першої статті 1050 ЦК України. Конституційний суд прийшов до висновку, що в аспекті порушених у конституційній скарзі питань припис першого речення частини першої статті 1050 Кодексу не обмежує права банку на отримання процентів як плати за користування кредитом, не спричиняє негативних наслідків для права банку на ведення підприємницької діяльності.

Отже п.3.3. Кредитного договору встановлено розмір процентної ставки, відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України, як відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Первісним кредитором не здійснювалось нарахування прихованих комісій та пені по кредитному договору, а розраховані тільки проценти передбачені договором. Проте, судом в порушення принципу розумності та справедливості вказані відсотки не стягнуто. Відповідач натомість не спростував наданий позивачем розрахунок заборгованості, не надав належних, допустимих та достатніх доказів щодо його необґрунтованості.

Також посилається на незаконність пропорційного зменшення суми понесених витрат на професійну правничу допомогу з 9 000,00 грн до 2024,10 грн та судового збору з 2684,00 грн до 603,63 грн. Зазначає, що на підтвердження судових витрат на правову допомогу було надано всі необхідні докази і заявлений розмір компенсації співмірний з складністю справи, часом витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, а також обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.

Правом на подання відзиву відповідач не скористався.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

За змістом частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно зі статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду в оскарженій частині не є законним та обгрунтованим.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд виходив з того, що відповідачка, не виконуючи умови договору шляхом не сплати коштів у встановлений строк, порушила вимоги ст. 530 ЦК України. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що розрахунок заборгованості ОСОБА_1 станом на 30.10.2023 в частині стягнення боргу в розмірі 4000,00 грн. та нарахованим процентам відповідно до п. 1.2 Кредитного договору за період з 05.01.2021 по 16.01.2021 в розмірі 875,60 грн відповідає вимогам закону і підлягає задоволенню.

Щодо стягнення з ОСОБА_1 процентів за кредитом відповідно до п. 3.3 Кредитного договору за період з 17.01.2021 по 16.05.2021 у розмірі 16800,00 грн, суд вважав, що строк дії договору № 3-1 від 05.01.2021 сторонами визначений 11 днів, якщо позичальник не виявить наміру пролонгувати даний договір (п. 1.3 Договору). В матеріалах справи відсутній належний та допустимий доказ, який б свідчив про вчинення позичальником ОСОБА_1 таких дій, які обумовлені в п. 4.14 Правил, отже, договір кредиту не був пролонгований та закінчив свою дію 16.01.2021.

З урахуванням наведеного, суд вважав, що вимоги позивача про стягнення із ОСОБА_1 процентів за кредитом у розмірі 16 800,00 грн, нарахованих внаслідок неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань, після спливу строку кредитування, задоволенню не підлягають.

Колегія суддів не погоджується із таким висновком, враховуючи наступне.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів цивільної справи, що 05.01.2021 між ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» та ОСОБА_1 було укладено договір № 3-1, згідно з яким позичальнику надано кредит в розмірі 4000 грн, строком на 11 днів, шляхом переказу на її платіжну картку, емітовану АТ КБ «Приватбанк», зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,99 % від суми кредиту за кожен день користування, та 3,5 % від залишку суми кредиту за кожен день прострочення терміну повернення кредиту (а.с. 13-14).

Згідно з п. 1.4 Договору, невід`ємною частиною цього договору є Правила надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, через мережу Інтернет ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація», які розміщені та сайті monetka.ua.

Як видно з розрахунку заборгованості за Договором позики станом на 30.10.2023, утворилась заборгованість у розмірі 21 675,60 грн, з яких: 4 000,00 грн - заборгованість за кредитом, 875,00 грн - заборгованість за нарахованими процентами, 16 800,00 грн - заборгованість за несплаченими процентами за неправомірне користування грошовими коштами відповідно до п. 3.3. Кредитного договору (а. с. 16).

ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» є юридичною особою, включеною до Державного реєстру фінансових установ 10 лютого 2017 року як фінансова компанія, а тому має право надавати фінансові послуги відповідно до Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» (а.с. 29).

Між ТОВ «ФК «Фінанс інновація» та ТОВ «ФК «Ріальто» 01 липня 2021 року укладено договір про відступлення права вимоги № 17/07/2021-Р/М, відповідно до якого право вимоги за договором №3-1 від 05 січня 2021 року перейшло до ТОВ «ФК «Ріальто». З дати відступлення права вимоги ТОВ «ФК «Фінанс інновація» перестало бути кредитором, а ТОВ «ФК «Ріальто» набуло статусу кредитора за зобов`язанням боржника, відповідно до умов кредитного договору, у порядку правонаступництва у зобов`язаннях (а.с. 37-39).

Відповідно до частини першої ст. 207 ЦК України правочин вважається таким,що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів (частина третя статті 207 ЦК України).

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. ст. 205, 207 ЦК України).

Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Так, відповідно до п. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

При зверненні до суду позивачем на підтвердження позовних вимог надано копію кредитного договору № 3-1 від 05 січня 2021 року, розрахунок заборгованості за вказаним договором, графік розрахунків із зазначенням сукупної вартості кредиту, Правила надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, а також Послідовність укладення договору між сторонами в інформаційно-технічній системі веб-сайту https :// monetka.com.ua.

У Послідовності дій зазначено, що відповідач направив запит (заяву) позивачу щодо можливості отримання кредиту з інформацією про бажані параметри кредиту; позичальник заповнив реєстраційну форму, де вказав фінансовий номер телефону; заповнив в ІТС анкету для оформлення кредиту, в якій, зокрема, мав зазначити дані платіжної карти; ознайомився з умовами кредитного договору, Правилами надання грошових коштів у позику; позичальником акцептовано пропозицію укласти кредитний договір та надіслано на фінансовий номер телефону відповідача повідомлення про підписання кредитного договору.

В свою чергу відповідачці в особистому кабінеті на її фінансовий номер був надісланий одноразовий ідентифікатор для підтвердження згоди з умовами договору та його введення, а також ознайомлення з Правилами надання грошових коштів у позику.

Дану умову відповідачка виконала, в ІТС ввела надісланий їй одноразовий ідентифікатор та акцептувала пропозицію укласти кредитний договір, про що складено відповідну довідку (а.с. 19).

З наданої позивачем копії платіжного документа встановлено, що позивачем грошові кошти в розмірі 4000,00 грн були перераховані відповідачці на картку з маскою НОМЕР_1 в цей же день (а.с. 15). Вказане підтверджується також з відповіді АТ КБ «Приватбанк» на виконання ухвали Надвірнянського районного суду від 06 листопада 2023 року (а.с. 90).

Правила надання грошових коштів у кредит ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» перебувають в загальному доступі, опубліковані на сайті товариства.

Ці правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст. ст. 641, 644 ЦК України на укладення договору кредиту та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору.

Із запропонованими умовами відповідачка ознайомилась та погодилась.

За таких обставин суд вважає, що договір позики був укладений та підписаний в електронній формі, і такі дії сторін узгоджуються з вимогами ст.ст. 6 , 627 ЦК України та ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію».

ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновацій» виконало свої зобов`язання за кредитним договором, надало ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 4 000,00 грн, що підтверджується матеріалами справи.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Частиною 1 статті 1050 Кодексу передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно частини 2 статті 625 ЦК боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з частиною першою статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Аналіз указаних норм права свідчить про те, що при укладенні договору сторони можуть визначити строк його дії, тобто час, протягом якого вони мають здійснити свої права та виконати свої обов`язки відповідно до цього договору.

Щодо кредитного договору, то сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів. У свою чергу, впродовж цього строку кредитодавець вправі реалізувати своє право на проценти за користування кредитними коштами.

При цьому право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28.03.2018 року (справа №444/9519/12) та від 31.10.2018 року (№202/4494/16-ц), яка в силу частини четвертої статті 263ЦПК України має бути врахована судами при виборі і застосуванні норм права.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 року (справа №910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Одночасно Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України.

У цій же постанові Велика Палата Верховного Суду, уточняючи свій правовий висновок, який викладений у постанові від 18.01.2022 року (справа 910/17048/17), щодо нарахування процентів до дня фактичного повернення кредиту відповідно до умов кредитного договору, незалежно від закінчення строку дії кредитних договорів, вказала на те, що можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав).

Отже з врахуванням викладеного, слід дійти висновку, що за договором позики від 05 січня 2021 року проценти за користування кредитними коштами можуть бути нараховані лише протягом 11 днів, тобто строку, на який були надані кредитні кошти і, враховуючи визначену фіксовану процентну ставку за кредитами, нарахування процентів має проводитися на рівні фіксованої процентної ставки в розмірі 1,99%.

Разом з тим в договорі позики визначено проценти на прострочену позику.

Так, відповідно до п. 3.3. Договору, у випадку порушення строків повернення Кредиту, встановлених пунктом 1.3. Договору (з урахуванням пролонгації строку дії Договору), Позичальник сплачує Товариству плату за користування кредитом за підвищеною ставкою - 3,5 % від суми несвоєчасно повернутого кредиту за кожний день користування кредитом понад строк, зазначений у пункті 1.3 цього Договору. Сторони домовились, що процентна ставка визначена в цьому пункті договору нараховується відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України.

ТОВ «ФК Профіт Капітал» просило стягнути з відповідачки проценти за користування кредитними коштами як за період строку кредитування, так і після закінчення цього строку. При цьому заявило до відповідача вимоги про стягнення процентів, які передбачені частиною другою статті 625 ЦК України, як міру відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання.

Ураховуючи те, що позичальник взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, кредитні кошти разом з процентами вчасно не повернув, внаслідок чого виникла заборгованість в тому числі відповідно до частини 2 статті 625 ЦК, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Ріальто», яке набуло право вимоги за кредитним договором від 05 січня 2021 року.

Отже, відповідачу правомірно нараховані додаткові відсотки за п. 3.3. договору, тому колегія суддів доходить висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення вказаних відсотків в розмірі 16 800,00 грн.

Відповідно до положень ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів доходить висновку, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову у повному обсязі.

Крім іншого, ТОВ «ФК «Ріальто» у позовній заяві та апеляційній скарзі просило суд стягнути з відповідача на свою користь витрати на правову допомогу, в суді першої інстанції в розмірі 9 000,00 та в суді апеляційної інстанції 12 000,00 грн.

Відповідно до ч. 1. п. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаний з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до п. 1, 2 ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження надання правової допомоги, апелянтом надано копію договору про надання правової допомоги від 02 червня 2022 року укладеним між ТОВ «ФК «Ріальто» та адвокатом Руденко К.В., копію акту прийому-передачі наданих послуг від 13 липня 2023 року, копію платіжного доручення від 28 липня 2023 року №714, копію акту прийому-передачі наданих послуг від 18 березня 2024 року, копію платіжної інструкції від №1420 від 13 березня 2024 року.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що предметом позову є стягнення заборгованості за кредитним договором. Справа є малозначною в силу вимог закону, та не є складною.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що позивачем витрати на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції у розмірі 9000 грн та в суді апеляційної інстанції у розмірі 12 000 грн є завищеними, належним чином не обґрунтованими, не підтвердженими належними та допустимими доказами та становлять надмірний тягар для відповідача, що суперечить принципу розподілу судових витрат.

Враховуючи складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, апеляційний суд доходить висновку про необхідність зменшити їх розмір та стягнути з ОСОБА_1 на корить ТОВ «ФК «Ріальто» понесені у даній справі витрати на професійну правничу допомогу під час розгляду справи у розмірі 5000,00 грн.

Крім цього, у зв`язку із частковим скасуванням судового рішення і задоволенням позову в повному обсязі відповідно до ст.141, п.4 ч.1 ст.382 ЦПК України, апеляційний суд покладає на відповідача витрати позивача по оплаті судового збору за подачу позову та апеляційної скарги у розмірі 6710 (2684 + 4026) грн.

Оскільки ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа відноситься до малозначних в силу закону. А тому ухвалене в ній рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, визначених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Керуючись статтями 374, 375, 381 384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» задовольнити частково.

Заочне рішення Надвірнянського районного суду від 07 березня 2024 року в частині відмови в стягненні заборгованості за нарахованими процентами відповідно до п. 3.3. Кредитного договору за ставкою 3,5% за кожен день користування кредитом за період 17 січня 2021 року по 16 травня 2021 року (включно) та в частині розподілу судових витрат скасувати. Ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» заборгованість за кредитним договором у розмірі 16 800,00 гривень відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» 2 684,00 грн витрат по оплаті судового збору у суді першої інстанції, 4026,00 грн витрат по оплаті судового збору в апеляційному суді та 5000,00 грн витрат на професійну правову допомогу, а всього 11 710,00 грн судових витрат.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий В.А. Девляшевський

Судді: В.М. Барков

В.М. Луганська