Справа № 944/7111/21 Головуючий у 1 інстанції: Поворозник Д.Б.
Провадження № 22-ц/811/1104/23 Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2024 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ в складі:

головуючої: Н.П. Крайник

суддів: Я.А. Левика, М.М. Шандри

при секретарі: О.В. Псярук

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Яворівського районного суду Львівської області від 27 березня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності і ділової репутації, відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и в:

24 грудня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив зобов`язати відповідача публічно вибачитися перед ним за розповсюдження неправдивих відомостей, що паплюжать його честь і гідність, на загальних зборах працівників Новояворівського НВК ЗОШ II ступеня ліцей, з відповідною відеофіксацією такої процесуальної дії та розміщенням відео в одній із соціальних мереж; стягнути з відповідача на його користь 50 000,00 грн моральної шкоди, завданої розповсюдженням неправдивих відомостей, що паплюжать його честь і гідність, спричинили його звільнення з роботи, заподіяли істотну шкоду його здоров`ю, що в подальшому спричинили встановлення статусу особи з інвалідністю.

Позов обгрунтовував тим, що він тривалий час перебував на посаді директора Новояворівського НВК ЗОШ II ступеня - ліцей. 27 грудня 2019 року на особистому прийомі заступника голови Львівської ОДА він ознайомився з текстом звернення педагогів та батьків учнів Новояворівського НВК ЗОШ II ст.-ліцей від 13.09.2019 № ЗВГ- 50-КО-3983/19, яке було скеровано на ім`я тодішнього голови Львівської ОДА М.Мальського та передане на вивчення та перевірку у Департамент освіти та науки ОДА. Ознайомившись з текстом звернення та переліком осіб, які підписали зазначене звернення, серед яких є також і відповідач ОСОБА_3 , він дізнався, що є «прихильником ставлення до методів Гітлера та ОСОБА_4 », а відтак його звинувачують у пропаганді нацизму і більшовизму. Проте він ніколи не перебував в комуністичній партії, не брав участі у будь-яких громадських організаціях чи рухах правого, ультраправого та лівого спрямування. Крім того, у зверненні зазначено, що «під тиском директора ОСОБА_1 звільнилось багато вчителів» через те, що «несила більше терпіти злісне порушення ОСОБА_1 елементарних етичних правил і норм поведінки, для якого крики, погрози та приниження стали звичним в його арсеналі; з НВК в школи переводилися кращі учні, інколи за пів року до випускного». Зазначив, що під час перебування на займаній посаді він діяв виключно в межах повноважень, наданих керівнику навчального закладу Законом України «Про освіту», та виконував організаційно-розпорядчі функції в межах своїх повноважень, визначених нормативно-правовими актами, що регулюють правовідносини в сфері загальної середньої освіти. Вважав зазначені в зверненні судження некоректними, оскільки стиль його поведінки не виходить за межі пристойності та відповідного освітнього рівня, на диспансерному обліку у психіатра він ніколи не перебував. Думка авторів звернення про те, що «характер і стиль поведінки ОСОБА_5 примушує сумніватися у його цілковитому психічному здоров`ї», на його переконання, є образливою, а публічні поширення слухів про його психічне здоров`я є такими, що принижують його честі і гідність. Протягом 34 років, працюючи в сфері освіти, він перебував на посаді директора школи, ліцею, керівника відділу освіти, навчав дітей біології та паралельно займався науковою роботою. Він є автором і співавтором 26 наукових статей в галузі теорії інвестицій і інновацій та консалтингу, захистив дисертаційну роботу, є доктором філософії з економіки (кандидат економічних наук), має вищу кваліфікаційну категорію як вчитель біології та екології, педагогічне звання «вчитель-методист», нагороджений міжнародною премією з фонду ОСОБА_6 як вчитель біології. Особливим цинізмом і наклепом вважав також твердження авторів звернення про те, що він «регулярно на уроках розповідав дітям про методи вживання наркотичних речовин з мінімальними подальшими наслідками». Наклепницькі та провокативні тези, викладені в зверненні, негативно вплинули на його стан здоров`я та спричинили психоемоційний шок, внаслідок чого він змушений був звертатися за медичною допомогою у Львівський обласний ендокринологічний центр, оскільки впродовж 12 років хворіє на цукровий діабет. Протягом трьох місяців він перебував на лікуванні в різних медичних та реабілітаційних установах та йому було встановлен третю групу, а в подальшому - другу групу інвалідності. 05 лютого 2021 року під тиском і шантажем начальника відділу освіти Яворівської РДА Львівської області ОСОБА_7 він звільнився з посади директора Новояворівського НВК ЗОШ ІІ ступеня-ліцей, а причиною його звільнення були викладені у зверненні голослівні збвинувачення групи педагогічних працівників, в тому числі і відповідача, відносно нього. Безпідставні звинувачення, зазначені у зверненні, позбавили його засобів для існування. У нього погіршилися стосунки з оточуючими, оскільки в соціальних мережах активно обговорювали зміст зазначеного звернення, а 11 лютого 2020 року на загальних зборах трудового колективу таке було зачитано та більшістю членів трудового колективу піддано осуду. Вказане звернення позивач вважав таким, що принижує його честь, гідність, ділову репутацію людини та громадянина України.

Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 .

Зазначає, що суд неналежно підійшов до кваліфікації інформації, викладеної у зверненні, яке було адресовано голові Львівської облдержадміністрації, віднісши таку інформацію до оціночних суджень, чим порушив вимоги ч. 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію». При цьому, відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції не врахував положення Закону України «Про інформацію», згідно якого подане громадянином звернення, яке містить наклеп і образи, тягне за собою відповідальність, передбачену законом. Вважає, що в ході розгляду справи районним судом відповідачі не довели, що поширена ними у зверненні інформація є достовірною.

Вважає, що не врахувавши вимоги ст.ст. 30, 31 Закону України «Про інформацію», суд допустив свідому маніпуляцію нормами права з метою не притягнення відповідачів до цивільно-правової відповідальності за поширення ними наклепницької інформації у публічному просторі.

Поза увагою суду також залишилося те, що внаслідок таких дій відповідачів у нього загострився перебіг хронічної хвороби, він пережив глибокі страждання, зазнав суттєвих незворотних втрат здоров`я, змушений був перебувати на амбулаторному та стаціонарному лікуванні в медичних закладах

Просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким позов задоволити.

У засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 скаргу підтримав з підстав, наведених у ній, просив скаргу задоволити.

ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, тому суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 , перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково з наступних мотивів.

Згідно статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Статтею 201 ЦК України передбачено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.

У частині першій статті 277 ЦК України передбачено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на спростування цієї інформації.

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Відповідно до ч. 2 ст. 47-1 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Таким чином, згідно ст. 277 Цивільного кодексу України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) та спростувати.

При розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, що не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Частиною 1 ст. 1167 Цивільного кодексу України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім, випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Судом встановлено, що 28 грудня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Департаменту освіти і науки Львівської ОДА з клопотанням, в якому просив надати копію звернення педагогів та батьків учнів Новояворівського НВК «ЗОШ II ступеня-ліцей» від 13 вересня 2019 року № ЗВГ-50-КО-3983/19, яке було скеровано в Департамент освіти і науки Львівської ОДА для вивчення та проведення перевірки.

Згідно відповіді т.в.о. директора Департаменту освіти і науки Львівської обласної державної адміністрації І. Гайдука від 09 січня 2020 року, ОСОБА_1 повідомлено про те, що звернення від педагогічного колективу Новояворівського НВК «ЗОШ II ступеня-ліцей», батьків чи окремих осіб від 19 вересня 2019 року на ім`я голови Львівської обласної адміністрації чи структурних підрозділів до Департаменту освіти і науки не надходило. Однак, Департамент скерував на адресу позивача копію звернення педагогів та батьків учнів Новояворівського НВК «ЗОШ II ст.-ліцей» від 13 вересня 2019 року № ЗВГ-50-КО-3983/19.

Також додатково ОСОБА_8 було проінформовано про те, що відповідно до ст. 10 Закону України «Про звернення громадян» не допускається розголошення одержаних зі звернень відомостей про особисте життя громадян без їх згоди чи відомостей, що становлять державну або іншу таємницю, яка охороняється законом, та іншої інформації, якщо це ущемлює права і законні інтереси громадян. Не допускається з`ясування даних про особу громадянина, які не стосуються звернення. На прохання громадянина, висловлене в усній формі або зазначене в тексті звернення, не підлягає розголошенню його прізвище, місце проживання та роботи. Згідно з ч. 2 ст. 14 Закону України «Про захист персональних даних» поширення персональних даних без згоди суб`єкта персональних даних або уповноваженої ним особи дозволяється у випадках визначених законом, і лише (якщо це необхідно) в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Звертаючись до суду з позовом про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди, ОСОБА_1 посилався на те, що інформація, зазначена вчителями, в тому числі відповідачем ОСОБА_2 , та батьками учнів Новояворівського НВК «ЗОШ II ступеня-ліцей» у зверненні від 13.09.2019 року є недостовірною, такою, що порушує його особисті немайнові права, а відтак підлягає спростуванню. При цьому, у зв`язку з поширенням інформації, яка принижує його честь та гідність йому завдано моральну шкоду, яка підлягає відшкодуванню.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_8 , суд першої інстанції виходив з того, що інформація, зазначена у зверненні від 13.09.2019 року, є оціночними судженнями педагогів та батьків учнів, а не фактичними твердженнями. При цьому, позивачем не доведено, що внаслідок надіслання зазначеного звернення педагогів та батьків учнів Новояворівського НВК ЗОШ II ст.-ліцей тодішньому голові Львівської ОДА М.М. Мальському, йому було заподіяно моральну шкоду, зокрема, спричинено душевні страждання, приниження честі, гідності та ділової репутації, чи інші негативні наслідки немайнового характеру.

Однак, колегія суддів з таким висновком суду погоджується не повністю.

Громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення (частина перша статті 1 Закону України Законом України «Про звернення громадян»).

Органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані: об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову; на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу; скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об`єднання громадян за місцем проживання громадянина; у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення; не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам; особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи (частина перша статті 19 Закону України Законом України «Про звернення громадян»).

Згідно статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Тлумачення статті 40 Конституції України свідчить про те, що у випадку, коли особа звертається до органів державної влади, органів місцевого самоврядування з заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, однак в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову про спростування недостовірної інформації, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою-заявником конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції України, а не поширення недостовірної інформації.

Вважаючи оціночними судженнями інформацію, зазначену щодо позивача у зверненні педагогів та батьків учнів Новояворівського НВК «ЗОШ II ступеня-ліцей», адресованому Департаменту освіти і науки Львівської ОДА, що є, на думку заявників, підставою для вжиття необхідних заходів для його звільнення з роботи у зв`язку з невідповідністю займаній посаді, а саме, що позивач на уроках «регулярно розповідав дітям про методи вживання наркотичних речовин з мінімальними подальшими наслідками», суд не врахував, що така не може вважатися оціночними судженнями, оскільки не містить гіпербол, алегорій, сатири, стосується конкретно позивача, викладена у чіткій конкретній формі та містить фактичні дані, проте не може розцінюватись і як поширення недостовірної інформації, оскільки така поширена у зверненні до органу, який уповноважений на розгляд таких звернень та вжиття відповідних заходів.

Відтак, звернення від 13 вересня 2019 року до Департаменту освіти і науки Львівської ОДА, підписане зокрема ОСОБА_2 , не є поширенням недостовірної інформації, а реалізацією відповідачем права, передбаченого статтею 40 Конституції України, на звернення з відповідною заявою до компетентного органу для її вивчення, перевірки наведених в ній обставин та прийняття рішення.

Зазначене відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним, зокрема, у постановах від 30 травня 2018 року у справі 707/53/17, від 21 березня 2019 року у справі № 727/5418/17, від 10 червня 2019 року у справі № 310/5745/16-ц, від 02 вересня 2020 року у справі № 554/10962/16-ц, від 09 листопада 2020 року у справі № 752/5766/16-ц.

Аналізуючи правове обгрунтування оскаржуваного судового рішення, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції, ухваливши по суті правильне рішення про відмову у задоволенні позову, невірно застосував норми матеріального права, що вбачається з його мотивувальної частини.

Виходячи з наведеного, рішення суду слід змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, п.п. 1-4 ч. 1 ст. 376, ст. 381, ст. 382, ст. 383, ст. 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити частково.

Рішення Яворівського районного суду Львівської області від 27 березня 2023 року змінити.

Викласти мотивувальну частину рішення суду в редакції цієї постанови.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 03 травня 2024 року.

Головуючий: Н.П. Крайник

Судді: Я.А. Левик

М.М. Шандра