КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №22-ц/824/6543/2024 Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

24 квітня 2024 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Таргоній Д.О.,

суддів: Голуб С.А., Слюсар Т.А.,

за участі секретаря Спис Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішенняДеснянського районного суду м. Києва від 06 грудня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», треті особи, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_6 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Русанюк Золтан Золтанович, Служба у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації про захист права власності шляхом визнання незаконним та скасування рішення щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно, -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом, в обґрунтування якого зазначала, що 19.11.1999 за Договором купівлі-продажу вона набула право власності на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 62,25 кв.м. та житловою 42,10 кв.м. У вказаній квартирі зареєстровані та фактично проживають позивач разом із чоловіком ОСОБА_4 , діти: ОСОБА_3 та ОСОБА_7 і неповнолітня онука ОСОБА_6

22.08.2008 року між ОСОБА_1 та ЗАТ «Сведбанк Інвест», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк» та АТ «Омега Банк», укладено Кредитний договір № 1281-Ф, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 85 000,00 доларів США, а позичальник зобов`язалася повернути отриманий кредит і сплатити відсотки за користування кредитом у розмірі 14 % річних з кінцевим строком повернення кредиту до 28.08.2018 року.

З метою забезпечення виконання умов кредитного договору, між ОСОБА_1 та ЗАТ «Сведбанк Інвест», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк», а потім АТ «Омега Банк», укладено Іпотечний договір №1281-Ф/ІП-1, відповідно до умов якого Банку передано в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 до припинення основного зобов`язання.

07.04.2009 року укладено Додатковий договір №1 до Кредитного договору № 1281-Ф від 22.08.2008, за яким внесені зміни до графіку погашення заборгованості за кредитом, при цьому дата кінцевого строку повернення кредиту залишилась незмінною.

19.06.2012 року Банк звернувся до суду із позовом про примусове дострокове стягнення всієї суми кредиту, нарахованих відсотків і штрафних санкцій за Кредитним договором № 1281-Ф від 22.08.2008 року .

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 17.11.2012 у справі № 2-1504/12 за позовом ПАТ «Сведбанк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Сведбанк» заборгованість за Кредитним договором № 1281-Ф від 22.08.2008 у розмірі 886 526,27 грн, а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 3219,00 грн.

Станом на день подачі позову до суду, щодо позивача відсутні будь-які виконавчі провадження в системі АСВП та інформація в Єдиному реєстрі боржників.

04.10.2021 року позивачу стало відомо про те, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Русанюк 3.3. 28.09.2021 року за № 44304030 проведено державну реєстрацію права власності ТОВ «Кредитні інвестиції» на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 62,3 кв.м. та житловою 42,1 кв.м., про що 04.10.2021 року прийнято відповідне рішення - індексний номер 60755160; підстава виникнення права власності - договір іпотеки №1281-Ф/І-1, серія та номер: 5218, виданий 22.08.2008, видавник Іванова С.М., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу.

Позивач вважає державну реєстрацію права власності на вказану квартиру такою, що проведена з порушенням Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» і просить її скасувати з тих підстав, що приватний нотаріус Русанюк З.З. провів реєстрацію речового права на нерухоме майно не встановивши відсутності суперечностей, факту подання документа, який підтверджує перехід права власності на предмет іпотеки, в тому числі факту невиконання відповідних умов правочину, з якими закон пов`язує можливість переходу права власності, не врахував, що у даній квартирі зареєстрована та проживає неповнолітня дитина, а також пропуск строків давності і не визначення законом та договором іпотеки такого порядку переходу прав власності на нерухоме майно.

Також, позивачу стало відомо, що 28.11.2012 року укладено договір факторингу між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «Факторингова компанія Вектор Плюс» та наступним укладенням 28.11.2012 між ТОВ «Факторингова компанія Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» договору факторингу, за якими відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором № 1281-Ф від 28.08.2008, який був укладений між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи».

Однак, постановою Верховного Суду від 14.02.2018 року, по справі №756/668/15-ц встановлено, що вказаний договір факторингу не відповідає нормам цивільного законодавства, оскільки у ТОВ «Кредитні ініціативи» (як в ТОВ ФК «Вектор Плюс») відсутня ліцензія на здійснення валютних операцій. А тому, ТОВ «Кредитні ініціативи» не вправі укладати договір факторингу, предметом якого є саме право вимоги за валютним кредитним договором.

Крім цього, при підготовці даного позову з ЄДРСР позивачу стало відомо, що 07.11.2016 року Деснянський районний суд м. Києва ухвалив заочне рішення у справі № 754/8552/16-ц за позовом ТОВ «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах своєї малолітньої дитини, третя особа: Служба у справах дітей Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, яким позов задоволено частково, звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 , на користь ТОВ «Кредитні ініціативи», в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №1281-Ф від 22.08.2008, яка станом на 28.04.2016 складає 3 903 002, 55 грн, шляхом проведення прилюдних торгів згідно Закону України «Про виконавче провадження», встановивши початкову ціну предмету іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна; в частині позовних вимог про виселення відмовив.

У зв`язку з вище викладеним позивач просила суд ухвалити рішення, яким:

- скасувати рішення про державну реєстрацію права власності ТОВ «Кредитні ініціативи» на трикімнатну квартиру АДРЕСА_2 , здійснену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Русанюк З. З., індексний номер 60755160 від 04.10.2021 року;

- скасувати державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 62,3 м.кв. та житловою 42,1 м.кв., здійснену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Русанюк З. З. від 28.09.2021 (номер запису 44304030).

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 06 грудня 2023 року у задоволенні позові відмовлено. Скасовано заходи забезпечення позову, вжиті на підставі ухвали Деснянського районного суду міста Києва від 10 листопада 2021 року у справі № 754/16969/21, а саме арешт на квартиру АДРЕСА_1 та заборону здійснювати реєстраційні дії щодо квартири АДРЕСА_1 .

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, з апеляційною скаргою в інтересах позивача ОСОБА_1 звернувся її представник - адвокат Лантух Я.В., який, посилаючись на неповноту встановлення обставин, що мають значення у справі, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

Зокрема, в доводах апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції безпідставно проігноровано той факт, що пред'явивши 13.10.2011 року вимогу про дострокове повернення кредиту та сплату процентів за користування ним та в наступному 19.06.2012 року звертаючись до суду із позовом про стягнення суми боргу в судовому порядку, банк змінив строк виконання основного зобов`язання за Кредитним договором №1281-Ф від 22.08.2008 р., а тому шляхом пред`явлення вимоги про дострокове стягнення кредиту разом із нарахованими процентами та комісіями, у порядку ч. 2 статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припинилося. Крім того, із зазначеного моменту розпочався відлік трирічного строку позовної давності.

Внаслідок неповного дослідження доказів у справі та неправильного встановлення фактичних обставин справи судом першої інстанції не взято до уваги, що державну реєстрацію права власності на вказану квартиру проведено з порушенням Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» і така реєстрація підлягає скасуванню, оскільки приватний нотаріус Русанюк З.З. провів реєстрацію речового права на нерухоме майно за наявності суперечностей щодо суми заборгованості, спливу строків позовної давності, за відсутності документу, якій підтверджує безспірність переходу права власності на предмет іпотеки, в тому числі факту невиконання відповідних умов правочину, за яким закон пов`язує можливість переходу права власності, не врахував, що у даній квартирі зареєстрована та проживає неповнолітня дитина.

Судом також не взято до уваги, що постановою Верховного Суду від 14.02.2018 року, по справі №756/668/15-ц встановлено, що договір факторингу, на підставі якого відповідачем заявлено право вимоги, не відповідає нормам цивільного законодавства, оскільки у ТОВ «Кредитні ініціативи» (як і ТОВ ФК «Вектор Плюс») відсутня ліцензія на здійснення валютних операцій, а тому, ТОВ «Кредитні ініціативи» не було вправі укладати договір факторингу, предметом якого є саме право вимоги за валютним кредитним договором.

Судом першої інстанції також проігноровано, що під час відчуження спірної квартири договору про її добровільну передачу у власність ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено не було, а позивач, як іпотекодержатель, не давав згоди на передачу предмета іпотеки у власність іпотекодержателя, відтак у приватного нотаріуса не було законних підстав на вчинення реєстраційної дії про перехід права власності на спірне майно.

Вважає також хибними висновки суду першої інстанції про те, що на виконання вимог ЗУ «Про іпотеку» ТОВ «Кредитні ініціативи» двічі направляли на адресу позивача вимоги про усунення порушень умов Кредитного договору. Так, в ході розгляду справи встановлено, що відповідачем було направлено на адресу позивача вимоги про усунення порушень умов Кредитного договору із зазначенням недійсної (видуманої суми) боргового зобов`язання. Всі листи з вимогами про усунення порушень позивачкою отримані не були, а повернулись з позначкою «за закінченням терміну зберігання»

Судом також не взято до уваги, що в провадження Деснянського районного суду м. Києва перебувала цивільна справа за позовом ТОВ «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , третя особа Служба у справах дітей Деснянської районної у місті Києві державної адміністрації про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення та рішенням суду в задоволенні позову відмовлено.

Представник ТОВ «Кредитні Ініціативи» - адвокат Кізко Л.С. у відзиві на апеляційну скаргу заперечує проти наведених у ній доводів, просить залишити скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, як законне та обгрунтоване. Звертає увагу апеляційного суду на безпідставність посилань представника позивача, наведених у апеляційній скарзі, про пропуск ТОВ «Кредитні ініціативи» строку позовної давності при зверненні стягнення на предмет іпотеки. Зазначає, що ні Закон України «Про іпотеку», ні інші норми законодавства, не передбачають жодного строку (терміну), протягом якого може бути звернуто стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку, а загальне обмеження стосується чинності і дійсності іпотеки - поки іпотека не припинена і існує порушення основного зобовязання, іпотекодержатель має право на звернення стягнення на предмет іпотеки. Посилання апелянта на положення статті 256 ЦК України вважає необгрунтованими, оскільки вони врегульовають строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права чи інтересу. В даному випадку, звернення стягнення на предмет іпотеки відбулось у позасудовий спосіб.

Безпідставними також вважає доводи апеляційної скарги щодо невідповідності договору факторингу, укладеного між ТОВ ФК «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» вимогам чинного законодавства. ТОВ «Кредитні ініціативи» на момент укладення договору факторингу були юридичною особою, що мала статус фінансової установи та була внесена до державного реєстру фінансових установ України та мала право здійснювати операції з надання фінансових послуг.

ТОВ «Кредитні ініціативи» набула права іпотекодержателя за іпотечним договором 28.11.2012 року на підставі договору про відступлення прав вимоги, укладеного з ТОВ «ФК «Вектор Плюс» і в подальшому у відповідності до положень Закону України «Про іпотеку» в позасудовому порядку звернуло стягнення на предмет іпотеки на підставі іпотечного застережння, яке містилось у договорі іпотеки. При здійсненні державної реєстрації права власності на іпотечне майно за ТОВ «Кредитні ініціативи», нотаріусу було надано весь необхідний пакет документів у відповідності до п. 61 Постанови «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Інші учасники справи не скористались своїм процесуальним правом, передбаченим положеннями статті 360 ЦПК України, на подання відзиву на апеляційну скаргу.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Лантух Я.В. підтримав апеляційну скаргу, посилаючись на викладені у ній доводи, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Третя особа - ОСОБА_5 апеляційну скаргу підтримала, просила суд її задовольнити.

Інші сторони та їх представники у судове засідання не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Відповідно до ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи не перешкоджає розгляду справи, проте суд може відкласти розгляд справи, якщо повідомлені стороною причини неявки буде визнано поважними. В той же час, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представника чи сторони, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 24 січня 2018 року у справі №907/425/16.

З огляду на вказане, керуючись положеннями частини 2 статті 372 ЦПК України, апеляційний суд вважав за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи, які не з`явились, але були належним чином повідомлені про судове засідання.

Заслухавши пояснення представника позивача та третьої особи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку про залишення її без задоволення, з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що 22.08.2008 між ЗАТ «Сведбанк Інвест», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк», та позивачем був укладений Кредитний договір № 1281-Ф. Відповідно до умов договору Банк відкриває позичальнику кредитну лінію, що відновлюється відповідно до якої надає позичальнику кредит у доларах США на умовах, передбачених Договором, а позичальник зобов`язується одержувати кошти кредиту, а також повернути кошти кредиту у строки, визначені у Графіку встановлення та зменшення ліміту заборгованості за кредитною лінією (Додаток №1 до Договору), сплатити проценти за користування ними та виконати інші зобов`язання, передбачені Договором. Загальний ліміт заборгованості за кредитною лінією: 85 000,00 доларів США. Строк дії кредитної лінії: з 22.08.2008 по 21.08.2018 включно. Процентна ставка за користування коштами кредиту: 14,00 % річних (Т. 2 а.с. 3-8).

В забезпечення виконання грошових зобов`язань за вказаним Договором 22.08.2008 між ЗАТ «Сведбанк Інвест», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 був укладений Іпотечний договір №1281-Ф/ІП-1, відповідно до умов якого іпотекодавець передала Банку в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 , що належить їй на праві власності, згідно договору купівлі-продажу квартири від 19.11.1999.

28.11.2012 між ПАТ «Сведбанк», який є правонаступником ЗАТ «Сведбанк Інвест» та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» був укладений Договір факторингу, відповідно до умов якого Банк відступає Фактору свої права Вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками, право на вимогу якої належить Банку на підставі документації. З моменту відступлення Банком Фактору прав вимоги заборгованості від боржників, всі гарантії, надані боржниками щодо заборгованостей, стають дійсними для Фактора та вважаються наданими Фактору. Разом з правами вимоги до Фактора переходять всі пов`язані з ними права, зокрема права грошової вимоги щодо нарахованих та несплачених Боржниками процентів, комісій, штрафних санкцій та інших обов`язкових платежів.

Також, 28.11.2012 між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено Договір факторингу, відповідно до умов якого Клієнт (ТОВ «ФК «Вектор Плюс» відступає Фактору (ТОВ «Кредитні ініціативи») свої права Вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з Боржниками, право на вимогу якої належить Клієнту на підставі Документації. З моменту відступлення Клієнтом Фактору прав вимоги заборгованості від боржників, всі гарантії, надані боржниками щодо заборгованостей, стають дійсними для Фактора та вважаються наданими Фактору. Разом з правами вимоги до Фактора переходять всі пов`язані з ними права, зокрема права грошової вимоги щодо нарахованих та несплачених Боржниками процентів, комісій, штрафних санкцій та інших обов`язкових платежів.

Внаслідок укладення вказаних договорів відбулася заміна кредитора, а саме ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло статусу нового кредитора/стягувача за договором 1281-Ф від 22.08.2008 позичальником якого є ОСОБА_1

28.09.2021 у зв`язку із неналежним виконанням ОСОБА_1 своїх зобов`язань за кредитним договором № 1281-Ф від 22.08.2008 ТОВ «Кредитні Ініціативи», реалізуючи своє право іпотекодержателя, у позасудовому порядку звернуло стягнення на предмет іпотеки - квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , на підставі договору іпотеки № 1281-Ф/ІП-1, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановою С.М.

04.10.2021 право власності на вказану квартиру було зареєстровано за ТОВ «Кредитні Ініціативи», номер запису у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 60755160.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов про необґрунтованість доводів позивача про те, що державна реєстрація права власності на квартиру за відповідачем є незаконною та такою, що проведена із порушенням вимог законодавства.

Колегія суддів апеляційного суду з такими висновками погоджується, оскільки вони відповідають встановленим по справі обставинам та ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 як на підставу задоволення позовних вимог посилалась на те, що реєстрація права власності на квартиру за відповідачем проведена з порушенням Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», оскільки приватний нотаріус Русанюк З.З. провів реєстрацію речового права на нерухоме майно не встановивши відсутності суперечностей, факту подання документа, який підтверджує перехід права власності на предмет іпотеки, в тому числі факту невиконання відповідних умов правочину, з якими закон повязує можливість переходу права власності, не врахував, що у даній квартирі зареєстрована та проживає неповнолітня дитина, а також пропуск строків позовної давності і не визначення законом і договором такого порядку переходу права власності на нерухоме майно.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1 ст. 15 ЦК України).

У статті 16 ЦК України визначені загальні способи захисту цивільних прав та інтересів. Ці способи захисту є універсальними для всіх правовідносин та можуть бути застосовані особою для врегулювання спірних правовідносин. Застосовувані способи захисту цивільних прав мають відповідати характеру спірних правовідносин та природі спору, що існує між сторонами.

Якщо позивач (іпотекодавець) вважає порушеними свої права на предмет іпотеки (внаслідок позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки відповідачем), він може, з огляду на фактичні обставини, вимагати відновлення становища, яке існувало до порушення (п. 4 ч. 2 ст. 16 ЦК України). Цей спосіб захисту застосовується у випадку вчинення однією із сторін правопорушення, в результаті чого порушені права та законні інтереси іншої сторони. При цьому позивач повинен довести, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснено всупереч вимогам закону, тобто з порушенням прав позивача.

Стаття 36 Закону України «Про іпотеку» (у редакції, чинній на час укладення договору іпотеки) передбачала, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений у будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Із внесенням змін до цієї норми згідно із Законом України від 25 грудня 2008 року № 800-VI «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва» норми статті 37 Закону України «Про іпотеку» передбачають, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Після внесення Законом України «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва» змін до статті 36 Закону України «Про іпотеку» її нормами передбачено, зокрема, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Системний аналіз положень Закон України «Про іпотеку», а саме статей 36 та 37 у редакції як на момент укладення іпотечного договору, так і на момент переходу права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя, тобто після внесення змін Законом України від 25 грудня 2008 року № 800-VI, які деталізували положення статті 37 Закону України «Про іпотеку» в частині правової підстави для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, узгодивши в цій частині положення обох статей вказівкою про те, що такими підставами є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, вказує, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, є одним із шляхів звернення стягнення на предмет іпотеки.

Так у підпункті 4.2.1 Іпотечного договору №1281-Ф/ІП-1 від 22.08.2021 року сторони визначили способи звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема, шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку».

Отже, сторони у підпункті 4.2.1 Іпотечного договору №1281-Ф/ІП-1 від 22.08.2021 рокупередбачили, що звернення стягнення на предмет іпотеки відбувається на підставі домовленості сторін про передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки у рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, передбаченому статтею 37 Закону України «Про іпотеку», тобто погодили іпотечне застереження, за змістом якого іпотекодержатель може набути право власності на предмет іпотекив позасудовому порядку.

З огляду на вказане, зазначений пункт іпотечного договору за своїм змістом складає іпотечне застереження, яке прирівнюється до договору, згідно з яким іпотекодавець засвідчує, що він надає згоду на набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержателем за власним одноосібним письмовим рішенням, яке не потребує укладення сторонами окремого договору про застосування вказаного позасудового способу звернення стягнення на предмет іпотеки.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 18 вересня 2023 року у справі № 363/2337/19 (провадження № 61-6787сво21).

Згідно ч.2 ст.18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Відповідно п. 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127 (який діяв на час реєстрації права власності) для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються:

1) засвідчена іпотекодержателем копія письмової вимоги про усунення порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору, надісланої іпотеко держателем іпотекодавцю та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;

2) засвідчена іпотекодержателем копія повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення або поштового відправлення з оголошеною цінністю, яким надіслано вимогу, зазначену у підпункті 1 цього пункту, з відміткою про вручення адресату, або

- засвідчена іпотекодержателем копія рекомендованого поштового відправлення або поштового відправлення з оголошеною цінністю, яким надіслано вимогу, зазначену у підпункті 1 цього пункту, з позначкою про відмову адресата від одержання такого відправлення, або

- засвідчені іпотекодержателем копії рекомендованих поштових відправлень або поштових відправлень з оголошеною цінністю (поштових конвертів), якими не менше ніж двічі з періодичністю не менше ніж один місяць надсилалася вимога, зазначена у підпункті 1 цього пункту, та які повернулися відправнику у зв`язку із відсутністю адресата або закінченням встановленого строку зберігання поштового відправлення, або

- засвідчені іпотекодержателем паперові копії електронного листа, яким за допомогою засобів інформаційної, телекомунікаційної або інформаційно-телекомунікаційної системи, що забезпечує обмін електронними документами, надіслано вимогу, зазначену у підпункті 1 цього пункту, та електронного службового повідомлення відповідної системи, яким підтверджується доставка відповідного електронного листа за адресою електронної пошти адресата (у разі коли договором з іпотекодавцем або боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, передбачено можливість обміну електронними документами);

3) довідка іпотекодержателя, що містить відомості про суму боргу за основним зобов`язанням станом на дату не раніше трьох днів до дня подання документів для проведення відповідної державної реєстрації та відомості про вартість предмета іпотеки, визначену суб`єктом оціночної діяльності, станом на дату не раніше 90 днів до дня подання документів для проведення відповідної державної реєстрації;

4) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Як встановлено судом першої інстанції. 14.08.2020 на адресу, зазначену в кредитному договорі та іпотечному договорі, позивачу ОСОБА_1 надсилалось повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням (вимога про усунення порушення), яким повідомлено про вимогу усунути порушення, а саме сплатити борг за кредитним договором, розмір якого становить 80 240,45 доларів США та в порядку ст.35, 36 Закону України «Про іпотеку»попереджено позивача, що в разі невиконання цієї вимоги протягом тридцятиденного строку ТОВ «Кредитні ініціативи» має намір звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку передбаченому ст.37 Закону України «Про іпотеку», яка була проігнорована та повернулася відправнику ТОВ «Кредитні ініціативи», у зв`язку із закінченням встановленого строку зберігання поштового відправлення.

03.11.2020 на адресу, зазначену в кредитному договорі та іпотечному договорі, позивачу надсилалось повторне повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням (вимога про усунення порушення), яким повідомлено про вимогу усунути порушення, а саме сплатити борг за кредитним договором, розмір якого становить 80204,45 доларів США та в порядку ст.35, 36 Закону України «Про іпотеку»попереджено позивача, що в разі невиконання цієї вимоги протягом тридцятиденного строку ТОВ «Кредитні ініціативи» має намір звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку передбаченому ст.37 Закону України «Про іпотеку», яка була проігнорована та повернулася відправнику ТОВ «Кредитні ініціативи», у зв`язку із закінченням встановленого строку зберігання поштового відправлення.

У постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.03.2021 року у справі №911/3142/19 зазначено, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження №11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б).

Доказів на спростування зазначених обставин позивачем наведено не було.

Отже, позивачем не доведено порушення відповідачем ст.35 Закону України «Про іпотеку»щодо надсилання іпотекодавцю письмової вимоги про усунення порушення.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивачем не доведено порушення нотаріусом, як державним реєстратором, вимог чинного законодавства, при здійсненні державної реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно.

Колегія суддів апеляційного суду також відхиляє, як безпідставні, доводи позивача щодо пропуску строку позовної давності при зверненні іпотекодержателем стягнення на предмет іпотеки.

Так, згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Оскільки у даній справі звернення стягнення на предмет іпотеки відбулось у позасудовий спосіб, положення статті 256 ЦК України не можуть бути засосовані.

Крім того, слід зазначити, що сама по собі наявність рішення Деснянського районного суду м. Києва від 17.11.2012 року у справі № 2-1504/12 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Сведбанк» заборгованості за кредитним договором, за відсутності доказів його виконання та припинення основного зобов`язання, не є підставою для припинення іпотеки відповідно до частини першої статті 17 Закону України "Про іпотеку".

Позивачем також не доведено обставин щодо незаконності переходу права вимоги за договором іпотеки від ТОВ «ФК «Вектор Плюс» до ТОВ «Кредитні Ініціативи».

Так, питання правомірності договір факторингу, укладених 28 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Омега банк», та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор плюс» а також 28 листопада 2012 року між ТОВ «ФК «Вектор плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи», було предметом розгляду у цивільній справі №756/668/15-ц, де рішенням суду, яке набрало законної сили встановлено відсутність правових підстав для визнання цих договорів недійсними.

Так, рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 15 червня 2021 року у справі №756/668/15-ц встановлено, що відповідно до умов Договору про відступлення прав за іпотечними договорами від 28.11.2012 р„ укладеного між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «ФК «Вектор плюс», п.1.2 Первісний іпотекодержатель (ПАТ «Сведбанк») відступає Новому іпотекодержателю «ФК «Вектор плюс») права за Іпотечними договорами.

П. 4.1 Договору про відступлення прав за іпотечними договорами, укладеного між ПАТ «Сведбанк» та TOB «ФК «Вектор плюс» встановлено, що цей договір набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками Сторін, скріплення печатками Сторін і нотаріального посвідчення.

Даний Договір про відступлення прав за іпотечними договорами від 28.11.2012р. посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Заєць І.О., та зареєстровано в реєстрі за №6970.

Відповідно до Договору про передачу прав зі іпотечним договором від 28.11.2012 p., укладеного між TOB «ФК «Вектор плюс» та TOB «Кредитні ініціативи», п. 1.2 Іпотекодержатель (TOB «ФК «Вектор плюс») передає Новому іпотекодержателю (TOB Кредитні ініціативи») права за Іпотечними договорами.

Відповідно до умов даного договору, сторони домовились, що заміна сторони, яка іменується «Іпотекодержатель» у зобов`язаннях, що виникли на підставі іпотечних договорів, вважається такою, що відбулася, а права вимоги за Іпотечними договорами вважаються переданими Новому іпотекодержателю з моменту набуття чинності цим Договором. З моменту набуття чинності цим договором до Нового іпотекодержателя переходять усі права і зобов`язання Іпотекодержателя як сторони, що іменується Іпотекодержатель» у зобов`язаннях, які виникли на підставі іпотечних договорів, в обсязі : на умовах, що існують на момент набрання чинності цим Договором.

Пунктом 4.1. Договору про передачу прав зі іпотечним договором встановлено, шо договір набуває чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками Сторін, скріплення печатками Сторін і нотаріального посвідчення.

Даний Договір про передачу прав зі іпотечним договором від 28.11.2012 р. посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мироник О.В., та зареєстровано в реєстрі за №218.

Таким чином, ТОВ «Кредитні Ініціативи» набуло право вимоги за іпотечним договором № 1281-Ф/ІП-1 від 22.08.2008 року, на законних підставах і реалізувало свої права, як іпотекодержателя, у спосіб, передбачений іпотечним договором та вимогами чинного законодавства.

Не заслуговують на увагу також доводи позивача щодо порушення прав малолітньої дитини у зв`язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки.

Так, судом встановлено та не заперечувалось позивачем, що реєстрація місця проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_6 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , в квартирі, що є предметом іпотеки, відбулась 24.04.2014 року, тобто після укладення договору іпотеку, без надання іпотекодержателем відповідного дозволу.

Згідно з вимогами частини третьої статті Закону України «Про іпотеку», іпотекодавець має право виключно на підставі згоди іпотекодержателя, зокрема, відчужувати предмет іпотеки; передавати предмет іпотеки в спільну діяльність, лізинг, оренду, користування.

З огляду на те, що реєстрація місця проживання дитини у спірній квартирі відбулась з порушенням умов договору іпотеки та вимог чинного законодавства, доводи апеляційної скарги про те, що звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом реєстрації права власності за іпотекодержателем відбулось з порушенням прав малолітньої дитини, є неспроможними та не можуть бути взяті до уваги.

Колегія суддів апеляційного суду також відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що суперечності щодо розміру заборгованості можуть бути підставою для скасування рішення про державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки, оскільки позивач має право на відшкодування перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя, що узгоджується із положеннями частини 3 статті 37 Закону України «Про іпотеку».

При цьому, переглядаючи справу, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясував усі обставини справи, на які сторони посилалися, як на підставу своїх вимог і заперечень, і з урахуванням того, що відповідно до ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення про задоволення позову.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги в частині порушення та невірного застосування судом першої інстанції норм матеріального права, колегією суддів розцінюються критично і до уваги не приймаються, оскільки вони зводяться лише до переоцінки доказів та тлумачення норм права на розсуд апелянта, однак при цьому не ґрунтуються на нормах діючого законодавства та жодним чином не спростовують висновків суду, викладених в рішенні.

Колегія суддів також відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що судове рішення ухвалене з порушенням норм процесуального права, оскільки такі доводи не знайшли свого підтвердження при апеляційному перегляді оскаржуваного судового рішення. Фактично аргументи апеляційної скарги про те, що судом не досліджено належним чином зібрані у справі докази та не встановлено всі обставини у справі, також зводяться до переоцінки доказів у справі, яким було надано належну правову оцінку судом першої інстанції.

Європейським судом з прав людини зазначено, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23). Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії", п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бюрг та інші проти Франції" (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Гору проти Греції" №2) [ВП], § 41" (Gorou v. Greece no.2).

Крім того, колегія суддів враховує правовий висновок Верховного Суду №524/3490/17-ц від 27.03.2019 року, згідно якого: "Із урахуванням того, що доводи касаційної скарги є ідентичними доводам позовної заяви та апеляційної скарги заявника, яким судами надана належна оцінка, Верховний Суд доходить висновку про відсутність необхідності повторно відповідати на ті самі аргументи заявника. При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразова відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Руїз Торія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх".

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, судом додержано вимоги матеріального та процесуального права, а тому рішення суду відповідно до ст.375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 06 грудня 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 09 травня 2024 року.

Суддя-доповідач Таргоній Д.О.

Судді: Голуб С.А.

Слюсар Т.А.