Справа № 448/333/22 Головуючий у 1 інстанції: Гіряк С.І.
Провадження № 22-ц/811/3023/23 Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2024 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ в складі:

головуючої: Н.П. Крайник

суддів: Я.А. Левика, М.М. Шандри

при секретарі: Х.Б. Назар

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою АТ АКБ «Львів» на ухвалу Мостиського районного суду Львівської області від 27 вересня 2023 року у справі за позовом Акціонерного товариства АКБ «Львів» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа, на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ФОП ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, -

в с т а н о в и в:

14.04.2022 року АТ АКБ «Львів» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Ухвалою Мостиського районного суду Львівської області від 05.05.2022 року позовну заяву АТ АКБ «Львів» прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі.

У ході розгляду справи ухвалою Мостиського районного суду Львівської області від 26 жовтня 2022 року позовну заяву АТ АКБ «Львів» залишено без руху з підстав невідповідності такої вимогам ст.ст. 175, 177 ЦПК України.

Враховуючи, що у встановлений судом строк недоліки позовної заяви позивачем не було усунуто, ухвалою Мостиського районного суду Львівської області від 14 грудня 2022 року позовну заяву Акціонерного товариства АКБ «Львів» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа, на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ФОП ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки залишено без розгляду.

03.02.2023 року представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 звернувся до суду з заявою про компенсацію витрат на правову допомогу в розмірі 16 200, 00 грн, пов`язаних з розглядом цивільної справи.

Заяву обґрунтовував тим, що відповідно до ухвали Мостиського районного суду Львівської області від 26.10.2022 року позовну заяву АТ АКБ «Львів про звернення стягнення на предмет іпотеки залишено без руху після відкриття провадження, запропоновано позивачу в строк протягом п`яти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху усунути зазначені в мотивувальній частині ухвали недоліки. Ухвалою Мостиського районного суду Львівської області від 14.12.2022 року позовну заяву АТ АКБ «Львів» про звернення стягнення на предмет іпотеки залишено без розгляду у зв?язку з неусуненням недоліків, зазначених в ухвалі суду про залишення позовної заяви без руху. Ухвала суду від 14.12.2022 року про залишення позову без розгляду не оскаржувалася позивачем та набрала законної сили 30.12.2022 року. Зазначав, що він як представник відповідача ОСОБА_2 дізнався про постановлення ухвали та її зміст з ЄДРСР. При поданні відзиву на позовну заяву, стороною відповідача - ОСОБА_2 зазначено про понесення ним судових витрат на суму 15 000,00 грн на надану йому правничу допомогу - за аналіз позовної заяви, додатків до неї, дослідження та опрацювання судової практики з аналогічними правовідносинами, складання процесуальних документів у справі, зокрема підготовку та подання відзиву до суду. При цьому, розмір витрат відповідача на правничу (правову) допомогу та опис робіт, виконаних адвокатом, а також оплата наданої правничої допомоги підтверджуються Актом №2 від 22.01.2023 року до Договору № 16/08-1 від 16.08.2021 року та Додатку №1 до нього від 15.08.2022 року, а також квитанцією від 25.01.2023 року про оплату наданої правничої допомоги згідно Акту №2 від 22.01.2023 року. Розмір витрат на правову допомогу адвоката встановлено з врахуванням складності справи, наявністю значного обсягу документів. Також розмір витрат на правничу допомогу адвоката зумовлений ціною позову, що становить більше 1 млн грн, значення справи для відповідача - позбавлення нерухомого майна, а також місцем надання правничої допомоги та розгляду справи у Мостиському районному суді Львівської області, тоді як місцем здійснення індивідуальної адвокатської діяльності представника згідно реєстру адвокатів є м. Львів. Зазначив, що позивачем не спростовано факт виконаних адвокатом робіт та їх вартість, співмірність виконаної роботи з її вартістю, витраченим адвокатом час. Вважав, що розмір витрат, заявлених представником відповідача як компенсація у зв`язку з розглядом справи є повністю обґрунтованим та відповідає виконаним адвокатом роботам, а також критеріям реальності надання адвокатських послуг.

17.02.2023 року представник АКБ «Львів» - Вертас М.М. подала до суду письмові пояснення, в яких просила у задоволенні заяви представника ОСОБА_2 - адвоката Попова Д.І. про компенсацію витрат на професійну правову допомогу, пов`язаних з розглядом справи №448/333/22, відмовити.

Оскаржуваною ухвалою заяву представника ОСОБА_2 - адвоката Попова Д.І. про компенсацію витрат на професійну правову допомогу задоволено.

Стягнуто з позивача Акціонерного товариства АКБ «Львів» в користь відповідача ОСОБА_2 понесені відповідачем витрати на надання професійної правничої (правової) допомоги в розмірі 16 200 (шістнадцять тисяч двісті) грн 00 коп.

Ухвалу суду оскаржило Акціонерне товариство АКБ «Львів».

Вважає ухвалу суду незаконною, необгрунтованою та такою, що постановлена з порушенням норм процесуального права, а висновки суду такими, що не відповідають дійсним обставинам справи.

Зазначає, що банк, звертаючись з позовом про звернення стягнення на іпотечне майно в Господарський суд Львівської області у справі №914/3287/22, 22.12.2022 року направив ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_2 перелік документів, що додавались до позову, серед яких в п.12 зазначено про надсилання копії ухвали про залишення позову без розгляду від 14.12.2022 року у справі №448/333/22. Згідно даних трекінгу Укрпошти зазначені листи від банку ОСОБА_2 отримав 24.12.2022 року, тому термін подання заяви про компенсацію витрат, пов`язаних з розглядом справи №448/333/22 настав 30.12.2022 року. Тому, заявник звернувся з заявою про компенсацію витрат на правничу допомогу з порушенням строків, встановлених ч.8 ст.141 ЦПК України, що є самостійною підставою для залишення даної заяви без розгляду. Крім того, у випадках залишення позову без розгляду за заявою позивача, такі дії не трактуються як «необґрунтовані дії» позивача, оскільки це законодавчо гарантоване право позивача і він може користуватися своїми правами на власний розсуд. Згідно Акту №2 виконаних робіт з правничої допомоги вбачається, що 1,5 год. часу адвокатом затрачено на отримання від клієнта повної інформації, надання консультацій та встановлення обставин справи. Водночас, зустріч з клієнтом та погодження заперечень на позовну заяву мають організаційний характер, є складовими підготовки відзиву та за своєю суттю не можуть бути віднесені до правової допомоги як окрема послуга. Також, в Акті №2 виконаних робіт з правничої допомоги в п.2 зазначається, що адвокатом витрачено 15 годин на підготовку та скерування відзиву на позовну заяву. Незрозумілим та необгрунтованим є зазначений витрачений час. Крім того, в Акті зазначено, що підготовлено 25 сторінок відзиву. Однак, з аналізу відзиву вбачається, що більшість тексту відзиву займають скопійовані правові позиції з постанов Верховного суду, що не є особистою думкою адвоката. Незважаючи на те, що відзив адвокатом сформовано на 25 сторінках, основними аргументами у відзиві зазначається, що позов слід залишити без руху з метою усунення позивачем недоліків та визначення позивачем змісту позовних вимог, тобто матеріально-правової вимоги до кожного з відповідачів у справі та надання довідки про відсутність спорів і надання орієнтованого розрахунку суми судових витрат. Відтак, адвокат міг подати клопотання про залишення позову без руху, а не формувати відзив. Затрата часу 15 год. на відзив, який по суті є клопотання про залишення позову без руху, яке задоволив суд, є неспівмірним та не відповідає принципу розумності. Звертає увагу, що при визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Тому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні всі її витрати на адвоката, якщо керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовлених документів, витрачений адвокатом час, тощо, є неспівмірним. Зазначає, що долучений до заяви чек від 25.01.2023 року не може бути врахований як доказ оплати ОСОБА_2 адвокатських послуг, оскільки з нього не вбачається платника, одержувача, призначення платежу. Цей чек може бути підтвердженням оплати будь-якої іншої послуги, що не має відношення до даної справи.

Просить ухвалу суду скасувати, у задоволенні заяви відмовити.

У засіданні суду апеляційної інстанції представник АКБ «Львів» - Вертас М.М. подану нею скаргу підтримала, з підстав наведеній у ній, просила саргу задоволити.

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 проти скарги заперечив.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних мотивів.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, віднесено витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 2 ст. 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

Відповідно до ч. 5 ст. 142 ЦПК України у разі закриття провадження у справ або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Як убачається з матеріалів справи, АТ АКБ «Львів» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Ухвалою Мостиського районного суду Львівської областівід 05.05.2022 року позовну заяву АТ АКБ «Львів» прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі.

У ході розгляду справи ухвалою Мостиського районного суду Львівської областівід 26 жовтня 2022 року позовну заяву АТ АКБ «Львів» залишено без руху з підстав невідповідності такої вимогам ст.ст. 175, 177 ЦПК України.

Враховуючи, що у встановлений судом строк недоліки позовної заяви позивачем не було усунуто, ухвалою Мостиського районного суду Львівської області від 14 грудня 2022 року позовну заяву Акціонерного товариства АКБ «Львів» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа, на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ФОП ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки залишено без розгляду.

03.02.2023 року представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 звернувся до суду з заявою про компенсацію витрат на правову допомогу, пов`язаних з розглядом справи, в розмірі 16 200, 00 грн.

На підтвердження понесення відповідачем при розгляді даної справи витрат на професійну правничу допомогу в сумі 16 200 грн представник ОСОБА_2 ОСОБА_3 долучив Акт №2 від 22.01.2023 до Договору № 16/08-1 від 16.08.2021 та Додатку №1 до нього від 15.08.2022 року, а також квитанцію від 25.01.2023 року про оплату наданої правничої допомоги згідно Акту №2 від 22.01.2023 року на суму 16 210,00 грн.

Задовольняючи заяву представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 про стягнення з позивача в користь відповідача 16 200 грн витрат на правову префесійну допомогу, суд першої існстанції виходив з характеру виконаної адвокатом роботи, принципу співмірності та розумності судових витрат, критерію реальності наданих адвокатом послуг та їх складності.

Однак, з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не може погодитися, виходячи з наступного.

За змістом ч.5 ст.142 ЦПК України у разі залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Частиною 9 ст. 141 ЦПК України передбачено, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Чинний закон не містить визначення поняття «необґрунтовані дії позивача».

Тому для розуміння зазначеного поняття слід виходити з дозволених меж реалізації прав та виконання обов`язків учасниками судового процесу.

Так, згідно з ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до ч. 2 ст. 44 ЦПК України залежно від конкретних обставин, суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішене судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи; подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер, та інші.

Отже, для стягнення компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідачу згідно з процесуальним обов`язком доказування необхідно довести, а суду встановити і зазначити про це в судовому рішенні, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені в ході розгляду справи та в чому вони виражені, зокрема: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - ущемлення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як убачається з матеріалів справи, в таких відсутні належні докази на підтвердження встановлених процесуальним законом підстав для визнання дій позивача необґрунтованими, оскільки звернення АТ АКБ «Львів» до суду за захистом порушеного права, а також дії Банку, направлені на такий захист, не можуть свідчити про зловживання позивачем своїми процесуальними правами, не можуть вважатися необґрунтованими та тягнути за собою обов`язок відшкодувати понесені відповідачем витрати, що відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 28 січня 2019 року у справі №619/1146/17-ц (провадження №61-44038св18), згідно якої саме по собі звернення з позовом до суду не свідчить про необґрунтованість дій позивача, оскільки зазначене є диспозитивним правом позивача, передбачене процесуальним законодавством і не містить таких обмежень, а тому для задоволення вимог про стягнення компенсації здійснених судових витрат відповідачеві необхідно довести, а суду встановити, які саме дії позивача при зверненні до суду чи у ході розгляду справи по суті є необґрунтованими та у чому вони виражені, зокрема: чи є недобросовісним звернення позивача з позовом до суду, чи були його дії умисними та чим це підтверджується.

При цьому, згідно правової позиції Верховного Суду, викладеної у постановах від 01.06.2020 року у справі №607/8664/19 та від 26.09.2018 року у справі №148/312/16-ц, звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим статтями 55, 124 Конституції України, на безумовний доступ до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову.

Суд першої інстанції на зазначені обставини та положення закону уваги не звернув та за відсутності в матеріалах справи належних доказів на підтвердження необґрунтованості дій чи зловживання процесуальними правами позивачем дійшов помилкового висновку про наявність підстав для стягнення з позивача в користь відповідача витрат на професійну правову допомогу.

З наведених мотивів, ухвалу суд слід скасувати та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні заяви представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Попова Д.І. про компенсацію витрат на професійну правову допомогу, пов`язаних з розглядом справи, відмовити.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, п.п. 1-4 ч. 1 ст. 376, ст. 381, ст. 382, ст. 383, ст. 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства АКБ «Львів» задоволити.

Ухвалу Мостиського районного суду Львівської області від 27 вересня 2023 року скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою у задоволенні заяви представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Попова Дениса Ігоровича про компенсацію витрат на професійну правову допомогу, пов`язаних з розглядом справи, відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 03 травня 2024 року.

Головуючий: Н.П. Крайник

Судді: Я.А. Левик

М.М. Шандра