Справа № 643/6330/24
Провадження № 2/643/3309/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.11.2024

13 листопада 2024 року м. Харків

Московський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Сугачової О.О.,

за участю секретаря Мовчан К.О.,

у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові, розглянувши цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних за користування грошима протягом часу існування заборгованості,

в с т а н о в и в :

Позивачі звернулися до суду з позовом до відповідача, яким просять стягнути з останнього на свою користь, а саме: на корить ОСОБА_4 - 453 692.54 гри., як компенсацію втрати частини доходу від інфляції, та 90543 гри., що складає 3% річних за користування грошима, а всього стягнути на користь останньої 544 235.54 гри. та на користь ОСОБА_1 - 454 567.08 гри., як компенсацію втрати частини доходу від інфляції, та 88 021 гри., що складає 3% річних за користування грошима, а всього стягнути на користь останнього 542 588.08 гри.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 01.10.2010 ОСОБА_3 , керуючи технічно несправним автомобілем ГАЗ-3103 д.н.з НОМЕР_1 , грубо порушив вимоги пунктів 1.5, 2.3(a), 31.4 та 31.4.1(a) ПДР, на вул. 23 серпня у м. Харкові поблизу будинку № 23, порушуючи також вимоги пунктів 10.1, 12.4 ПДР, виїхав на зустрічну смугу руху, де допустив зіткнення із автомобілем «Lexus RX 350» державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_5 . У результаті ДТП пасажири автомобіля ГАЗ ОСОБА_6 , від отриманих тілесних ушкоджень загинула, двоє осіб отримали тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, а ще двоє осіб - легкі тілесні ушкодження. Пасажир автомобіля «Lexus RX 350» отримав тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, а водій цього автомобіля - легкі тілесні ушкодження. 16.10.2010 під час досудового слідства позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 визнані потерпілими та цивільними позивачами у кримінальній справі та останні заявили до ОСОБА_3 цивільний позов про відшкодування останнім матеріальної та моральної шкоди на загальну суму 285911 грн. 92 коп. кожному. ОСОБА_3 21.11.2011 звертався до суду із заявою про закриття справи відносно нього на підставі ЗУ «Про амністію», визнав свою вину в скоєному злочині та суми матеріальної та моральної шкоди цивільних позивачів. Постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 09.12.2011 кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, закрито у зв`язку із звільненням останнього від кримінальної відповідальності на підставі п.п. «в», «є» ст, 1ЗУ від 08.07.2011 року «Про амністію». Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 15.05. 2012 апеляції потерпілих ОСОБА_1 і ОСОБА_2 задоволено, постанову суду від 09.12.2011 скасовано, справу направлено на новий судовий розгляд. За вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 05.12.2013 ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки, а також задоволено цивільний позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення на користь останніх із ОСОБА_3 матеріальної шкоди в розмірі 40 000 грн. та моральної - 200000 грн. кожному. На підставі п.п. «в», «є» ст. 1 ЗУ «Про амністію» від 08.07.2011 ОСОБА_3 звільнено від призначеного покарання. Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 11.11.2014 апеляції прокурора, потерпілих ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задоволено, вирок суду від 05.12.2013 відносно ОСОБА_3 скасовано, а справу направлено на новий судовий розгляд. За вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 14.12.2016 ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3роки, задоволено цивільний позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення на їх користь із ОСОБА_3 моральної шкоди в розмірі 233 700 грн. кожному. На підставі п.п. «в», «е» ст. 1 ЗУ «Про амністію у 2014 році» ОСОБА_3 звільнено від призначеного покарання. Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 22.06. 2017 апеляції прокурора та потерпілих ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задоволено частково, вирок суду від 14.12.2016 відносно ОСОБА_3 в частині його звільнення від призначеного покарання скасовано. На підставі п. «в» ст. 1 ЗУ «Про амністію у 2014 році» звільнено від відбування основного та додаткового покарань. Ухвалою Верховного Суду від 20.12.2018 касаційну скаргу потерпілих ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задоволено частково, ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 22.06.2017 відносно ОСОБА_3 скасовано, а матеріали справи направлено на новий апеляційний розгляд. 05.09.2019 вироком Харківського апеляційного суду вирок Дзержинського районного суду м. Харкова від 14.12.2016 стосовно та ОСОБА_3 в частині призначеного покарання скасовано. Призначено цим судом ОСОБА_3 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді 6 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки. На підставі п.гі. «в», «є» статті 1 ЗУ «Про амністію у 2014 році» звільнено ОСОБА_3 від відбування основного покарання у виді 6 років позбавлення волі. В іншій частині вирок залишено без змін. Вищезазначений вирок Харківського апеляційного суду в касаційний інстанції сторонами процесу не оскаржується та набрав законної сили в частині призначення покарання. При цьому, боржником ОСОБА_3 перед позивачами визнано вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 14.12.2016. Отже, як доведено рішеннями вищевказаних судів, ОСОБА_3 01.10. 2010 вчинив правопорушення за ч.2 ст.286 КК України, чим завдав ОСОБА_7 моральну шкоди в розмірі 233 00 грн. Виходячи із суми боргу ОСОБА_3 в розмірі 233700 грн., як спричинення моральної шкоди кожному позивачеві із 01.10.2010, розрахована сума індексації заборгованих коштів на підставі ЗУ № 491-1V від 06.02.2003 року «Про внесення змін до ЗУ «Про індексацію грошових доходів населення» та «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078. Так, сума втрати позивачем ОСОБА_2 частини доходу за період з 01.10,2010 по 31.10.2017 з урахуванням індексу інфляції, відповідно до розрахунку інфляційних збитків, склала 324 783.09 грн., а позивачу ОСОБА_1 за період з 01.10.2010 по 30.11.2017 - 329 809.44 грн. Для обрахування суми втрат від інфляції та 3% річних від боргу ОСОБА_3 , позивачі використовували онлайн-калькулятор адвокатського бюро «Романа Ганенка». Крім того, згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити 3% річних відг простроченої суми. Тому позивачі обраховали 3% річних за період з 01.10.2010 по 31.10.2017 для позивача ОСОБА_2 , що становить 49 692 грн. та ОСОБА_1 за період з 01.10.2010 по 30.11.2017, що становить 50 268 гри. Разом з тим, із 01.09.2017 на примусовому виконанні у Салтівському відділі ДВС у м. Харкові СМУМЮ перебували виконавчі провадження № 54604312 та № 54604339 з виконання виконавчих документів, а саме виконавчого листа № 2011/9106/12, виданого 30.08.2017. Виконавчі органи 01.05.2024 стягнули з ОСОБА_3 на користь стягувачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 борг в повному обсязі і завершили виконавчі провадження № 54604312 та № 54604339. Між тим, боржник ОСОБА_3 в період з 0.10.2010 по 01.05.2024 неправомірно не повертав позивачам суму боргу, в зв`язку з чим він зобов`язаний їм сплатити згідно ст.625 ЦК України суму боргу з урахуванням індексу інфляції, а також 3% річних від простроченої суми. Крім того, рішенням Московського районного суду м. Харкова від 21.01.2022 позовну заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення інфляційних витрат та 3% річних на суму боргу за користування грошима протягом часу існування заборгованості задоволено частково та стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 розмір інфляційних збитків за період з 01.04.2020 по 31.07.2020 в сумі 1 531,38 грн., 3% річних за період з 01.04.2020 по 31.07.2020 в сумі 2 187,68 грн.; на користь ОСОБА_2 розмір інфляційних збитків за період з 01.04.2020 по 31.07.2020 в сумі 1 535,48 грн., 3% річних за період з 01.04.2020 по 31.07.2020 в сумі 2 193,56 грн. На думку позивачів, ОСОБА_3 став боржником перед ними з 01.10.2010, оскільки управляв джерелом підвищеної небезпеки. Моральна шкода позивачам була завдана ОСОБА_3 в день скоєння ДТП 01.10.2010, а отже в цей день між сторонами виникли зобов`язальні правовідносини. Разом з цим, ОСОБА_3 замість того, що мав можливість відшкодувати завдану шкоду, відчужив належне йому майно, з метою не відшкодовувати позивачам моральну шкоду, а тому своїми діями останній сам визнав себе боржником перед позивачами ще в жовтні 2010. Так, постановою Верховний Суд скасував постанову Харківського апеляційного суду від 22.01.2021 та залишив в силі рішення Московського районного суду м. Харкова від 17.01.2020 за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договорів купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями та земельної ділянки недійсними внаслідок їх фіктивності, повернення сторін договорів у первісний стан та скасування державної реєстрації прав на нерухоме майно/копія постанови від 18.05.2022. Отже, зазначена постанова доводить, що ОСОБА_3 умисно відчужив вищезазначене своє майно з метою не відшкодовувати завдану моральну шкоду позивачам, так як на думку позивачів ще в жовтні 2010, вважав себе боржником перед ними. ОСОБА_3 вчиняв триваюче правопорушення, під яким розуміється проступок, пов`язаний з умисним тривалим та безперервним невиконанням суб`єктом обов`язків.Таким чином, підсумовуючи, ОСОБА_3 , на думку позивачів, як боржник перед ними, з 01.10.2010, а не з 14.12.2016, як це постановив у своєму вироку Дзержинський районний суд м. Харкова. ІІід час розслідування та розгляду справи в суді, а це більше 6-ти років, діяв очевидно недобросовісно та зловживав правами стосовно потерпілих і цивільних позивачів у кримінальній справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Позивачі в судове засідання не з`явились, надавши заяви про проведення розгляду справи без їх участі, вимоги позову підтримують у повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з`явився, будучи повідомленим про день, час та місце розгляду справи своєчасно та належним чином, при цьому, заяв про поважність своєї неявки або про слухання справи за його відсутністю, до суд не надійшло, правом надання відзиву проти позову, не скористався.

Суд вивчивши доводи позивачів, дослідивши матеріали справи та надані докази, вважає позовні вимоги такими, що задоволенню не підлягають, виходячи із такого.

Відповідно до ч.1 ст.5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Зі змісту ст. 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Статтею 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Так, судом встановлено, що 01.10.2010 на АДРЕСА_1 , сталося дорожня транспортна пригода з вини водія ОСОБА_3 . Внаслідок ДТП пасажири автомобіля ГАЗ ОСОБА_6 , від отриманих тілесних ушкоджень загинула. 16.10.2010 під час досудового слідства позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 визнані потерпілими та цивільними позивачами у кримінальній справі та заявили до ОСОБА_3 цивільний позов про відшкодування останнім матеріальної та моральної шкоди на загальну суму 285911 грн. 92 коп. кожному.

Постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 09.12.2011 кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, закрито у зв`язку із звільненням останнього від кримінальної відповідальності на підставі п.п. «в», «є» ст, 1 ЗУ від 08.07.2011 року «Про амністію».

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 15.05. 2012 постанову Дзержинського районного суду м. Харкова від 09.12.2011 скасовано, справу направлено на новий судовий розгляд.

Вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 05.12.2013 ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки, задоволено цивільний позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення на користь останніх із ОСОБА_3 матеріальної шкоди в розмірі 40 000 грн. та моральної - 200 000 грн. кожному. На підставі п.п. «в», «є» ст. 1 ЗУ «Про амністію» від 08.07.2011 ОСОБА_3 звільнено від призначеного покарання.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 11.11.2014 вирок Дзержинського районного суду м. Харкова суду від 05.12.2013 відносно ОСОБА_3 скасовано, справу направлено на новий судовий розгляд.

Вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 14.12.2016 ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки, задоволено цивільний позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення на їх користь із ОСОБА_3 моральної шкоди в розмірі 233 700 грн. кожному. На підставі п.п. «в», «е» ст. 1 ЗУ «Про амністію у 2014 році» ОСОБА_3 звільнено від призначеного покарання.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 22.06. 2017 вирок Дзержинського районного суду м. Харкова суду від 14.12.2016 відносно ОСОБА_3 в частині його звільнення від призначеного покарання скасовано. На підставі п. «в» ст. 1 ЗУ «Про амністію у 2014 році» звільнено від відбування основного та додаткового покарань.

Ухвалою Верховного Суду від 20.12.2018 ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 22.06.2017 відносно ОСОБА_3 скасовано, матеріали справи направлено на новий апеляційний розгляд.

Вироком Харківського апеляційного суду від 05.09.2019 вирок Дзержинського районного суду м. Харкова від 14.12.2016 стосовно та ОСОБА_3 в частині призначеного покарання скасовано та ОСОБА_3 призначено покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді 6 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки. На підставі п.гі. «в», «є» статті 1 ЗУ «Про амністію у 2014 році» звільнено ОСОБА_3 від відбування основного покарання. В іншій частині вирок залишено без змін.

Вищезазначений вирок Харківського апеляційного суду в касаційний інстанції сторонами процесу не оскаржується та набрав законної сили.

Таким чином, вбачається, що оскільки остаточним вироком Харківського апеляційного суду від 05.09.2019, вирок Дзержинського районного суду м. Харкова від 14.12.2016 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 моральну шкоду в сумі 233700 грн. кожному, залишено без зміни.

Далі, встановлено, що на примусовому виконанні у Салтівському ВДВС у м. Харкові СМУМЮ перебували виконавчі провадження №54604312 та 54604339 з виконання виконавчих листів №2011/9106/12, виданого 30.08.2017 Дзержинським районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_3 на корись ОСОБА_1 моральної шкоди у сумі 233700грн. та за №2011/9106/12, виданого 18.07.2017 Дзержинським районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_3 на корись ОСОБА_2 моральної шкоди у сумі 233700грн.

Станом на 01.05.2024 з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на виконання судового рішення, примусове стягнуто суму боргу, кожному у повному обсязі.

Із Витягу АСВП вбачається, що станом на 14.05.2024 виконавчі провадження №54604339 та №54604312, відкриті 01.09.2017: боржник ОСОБА_3 ; боржника: ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , завершені..

У даному позові позивачі просять стягнути з ОСОБА_3 на корить ОСОБА_2 453692.54грн., як компенсацію втрати частини доходу від інфляції, та 90543 гри., що складає 3% річних за користування грошима, а загалом становить 544235.54грн. та на користь ОСОБА_1 454567.08грн., як компенсацію втрати частини доходу від інфляції, та 88021гри., що складає 3% річних за користування грошима, а загалом становить 542588,08грн.

Із тексту позову вбачається, що позивачі при розрахунку інфляційних та 3% річних зазначають період порушення зобов`язання ОСОБА_3 , як неправомірне неповернення суми боргу з часу скоєння останнім ДТП 01.10.2010 по 31.10.2017 ОСОБА_2 та по 30.11.2017 ОСОБА_1 , відповідно.

Судом встановлено, що раніше повивачі зверталися з позовом до ОСОБА_3 з посиланням на обставини своїх вимог фактично аналогічного змісту та просили суд стягнути з ОСОБА_3 на свою користь, а саме, на користь ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходу від інфляції та 3% річних за користування грошима в сумі 349364,25 грн. та на користь ОСОБА_2 компенсацію втрати частини доходу від інфляції та 3% річних в сумі 349 426,35грн., за користування грошима в період з 01.10.2010 по 31.07. 2020.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 21.01.2022 позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 розмір інфляційних збитків за період з 01.04.2020 по 31.07.2020 в сумі 1531,38 грн., 3% річних за період з 01.04.2020 по 31.07.2020 в сумі 2187,68 грн. та на користь ОСОБА_2 розмір інфляційних збитків за період з 01.04.2020 по 31.07.2020 в сумі 1535,48 грн., 3% річних за період з 01.04.2020 по 31.07.2020 в сумі 2193,56 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог, відмовлено.

Вказане рішення не оскаржувалось та набрало законної сили.

Підставами для прийняття вказаного вище рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог у визначеному позивачами періоду з 01.10.2010 по 01.04.2020, стало те, що нарахування інфляційних збитків та 3% річних може бути нараховано з моменту винесення остаточного вироку апеляційним судом Харківської області від 05.09.2019. У розрахунках інфляційних збитків та 3% річних за період з 01.10.2010 по 31.07.2020 відображено, що останній платіж на користь позивачів з ОСОБА_3 стягнуто у березні 2020 року. Отже суд вважає, що позивачі мають право на стягнення з відповідача на свою користь інфляційних втрат та 3% річних за період з 01.04.2020 по 31.07.2020.

Такі обставини підтверджено копіями постанови про визнання цивільним позивачем від 16.10.2010, постанови Дзержинського районного суду м. Харкова від 09.12.2011, ухвали апеляційного суду Харківської області від 15.05.2012, вироку Дзержинського районного суду м. Харкова від 05.12.2013, ухвали апеляційного суду Харківської області від 11.11.2014, вироку Дзержинського районного суду м. Харкова від 14.12.2016, ухвали апеляційного суду Харківської області від 22.06.2017, ухвали Верховного Суду України від 20.12.2018, вироку Харківського апеляційного суду від 05.09.2019, постанови про відкриття виконавчого провадження №54604312 від 01.09.2017, виконавчого листа №2011/9106/12, виданого Дзержинським районним судом м. Харкова 30.08.2017, постанови про відкриття виконавчого провадження №54604339 від 01.09.2017, виконавчого листа №2011/9106/12, виданого Дзержинським районним судом м. Харкова 18.07.2017, рішення Московського районного суду м. Харкова від 21.01.2022, виписок з банківських рахунків щодо примусового стягнення грошових коштів, 169витяг з АСВП станом на 14.05.2024 (а.с.13-58, 90-111, 168,169).

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржник^ виконання його обов`язку.

Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 3 частини другої статті 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

Отже, завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або негрошовим.

За змістом статей 524. 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ст.ст. 610,611 ЦК України порушенням зобов`язання є його не виконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання, а у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Частина 2 ст. 625 ЦК України зазначає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Статтею 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у Постанові від 01 жовтня 2014 року № 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 16 травня 2018 року № 14-16цс18.

Крім того, своєю постановою Велика Палата Верховного суду відступила від висновків Верховного суду України, викладених, зокрема, у постанові від 02.03.2016 у справі № 6-2491/цс/15 стосовно того, що дія статті 625 ЦК України поширюється на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду.

У випадках встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду (ч.5 ст.11 ЦК України).

Відтак, з боржника підлягає стягненню сума індексу інфляції та 3% річних за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, яке виникло саме на підставі рішення суду, оскільки між сторонами будь-яких зобов`язальних правовідносин не виникало.

Отже, судом встановлено, що відповідач мав грошове зобов`язання перед позивачами по відшкодуванню моральної шкоди за вироком суду, нарахування інфляційних збитків та 3% річних з моменту винесення остаточного вироку Апеляційним судом Харківської області від 05.09.2019, а тому рішенням Московського районного суду м. Харкова 21.01.2022, яка набрало законної сили, через невиконання у повному обсязі боржником на час його постановлення грошового зобов`язання, із застосуванням наслідків такого порушення, у відповідності до ч.2 ст. 625 ЦК України, з урахуванням останнього платіжу у березні на користь стягувачів, з ОСОБА_3 стягнуто розмір інфляційних збитків та 3% рівних за період з 01.04.2020 по 31.07.2020 у вказаних вище розмірах на користь позивачів.

Встановлено, що з 01.09.2017 на примусовому виконанні у Салтівському ВДВС у м. Харкові СМУМЮ перебували виконавчі провадження №54604312 та 54604339 з виконання виконавчих листів №2011/9106/12, виданих Дзержинським районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_3 на корись ОСОБА_1 та ОСОБА_2 моральної шкоди у сумі 233700грн., кожному. Станом на 01.05.2024 з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на виконання судового рішення, примусово стягнуто суму боргу, кожному у повному обсязі. Станом на 14.05.2024 виконавчі провадження №54604339 та №54604312, відкриті 01.09.2017, завершені.

Таким чином, аналіз викладеного вище, дає суду дійти висновку, що вимоги позивачів є необґрунтованими, не відповідають положенням чинного законодавства, а тому у суду відсутні правові підстави для їх задоволення.

Посилання позивачів на поведінку відповідача щодо неповернення боргу з наданням судових рішень про відчуження майна тощо (а.с.59-89), не є доказами на підтвердження вимог позову про стягнення з останнього інфляційних втрат та 3% річних у зазначений позивачами період з 01.10.2010, тобто з дня скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, та не спростовують висновків суду.

Керуючись ст.ст. 2, 12, 83, 258, 259, 263-268 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

Відмовити у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення інфляційних втрат та 3% річних за користування грошима протягом часу існування заборгованості.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його проголошення, апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів.

Відомості щодо учасників справи, які не оголошуються судом:

Позивач: ОСОБА_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_3 .

Позивач: ОСОБА_2 , адреса ОСОБА_8 , адреса місця проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_4 .

Відповідач: ОСОБА_3 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_5 .

Повний текст виготовлений 25.11.2024

Суддя О.О. Сугачова