Справа №504/2088/21
Провадження №6/504/35/24
Комінтернівський районний суд Одеської області
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.02.2024смт. Доброслав

Комінтернівський районний суд Одеської області у складі:

Головуючого судді - Барвенка В.К.,

секретаря - Завади Ю.А., -

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду № 5, смт. Доброслав подання приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Шипкова Єгора Олексійовича, про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України борєника без вилучення паспортного документу, -

ВСТАНОВИВ:

Приватний виконавець звернувся до суду із поданням, яким просив суд тимчасово обмежити ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до задоволення ним своїх зобов`язань по сплаті боргу.

Приватний виконавець сповіщений електронною поштою про дату, час та місце розгляду справи по суті, у судове засідання не з`явився, проте до подання додав належним чином завірені копії матеріалів виконавчого провадження, що, на думку суду, надає достатньо підстав для ухвалення рішення по суті.

Інші учасники процесу не підлягають виклику в судове засідання (правило ст. 441 ЦПК України).

Перевіривши надані матеріали виконавчого провадження, суд дійшов до висновку, що подання виконавця може бути задоволено з наступних підстав:

Відповідно до ч.1 ст. 8 Конституції України в Україні визнається та діє принцип верховенства права.

В силу ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Аналіз наведеної норми Основного Закону, дозволяє суду дійти до висновку, що свобода вільно залишати територію України не є абсолютною, і може бути обмежена на підставі закону.

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються іменем України і є обов`язковими для виконання на всій території України.

У відповідності до положення ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У своєму рішенні від 15.10.2009 року у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» Європейський Суд з прав людини зауважив, що право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення, залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (див. рішення у справі «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece), від 19 березня 1997 року, п. 40, Reports of Judgments and Decisions 1997-II). Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок (див. рішення у справі «Іммобільяре Саффі» проти Італії» (Immobiliare Saffi v. Italy), [GC], № 22774/93, п. 66, ECHR 1999-V).

У такому самому контексті відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено першим реченням першого пункту статті 1 Першого протоколу (див., серед інших джерел, згадане вище рішення у справі Войтенка, п. 53).

Відповідно необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції (див. рішення у справі «Бурдов проти Росії», № 59498/00, ECHR 2002-III). Обґрунтованість такої затримки має оцінюватися з урахуванням, зокрема, складності виконавчого провадження, поведінки самого заявника та компетентних органів, а також суми і характеру присудженого судом відшкодування (див. рішення у справі «Райлян проти Росії» (Raylyan v. Russia), № 22000/03, п. 31, від 15 лютого 2007 року).

Суд також зазначив, що саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції (див. рішення у справі Войтенка; рішення у справі «Ромашов проти України» (Romashov v. Ukraine), № 67534/01, від 27 липня 2004 року; у справі «Дубенко проти України» (Dubenko v. Ukraine), № 74221/01, від 11 січня 2005 року; та у справі «Козачек проти України» (Kozachek v. Ukraine), № 29508/04, від 7 грудня 2006 року).

У відповідності до ст. 8 Європейської Конвенції про захист прав людини (Рим, 1950 рік) кожен має право на повагу до його приватного і сімейного життя, до житла і до таємниці кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права інакше ніж згідно із законом і коли це необхідно в демократичному суспільстві в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, з метою запобігання заворушенням і злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Згідно усталеної правозастосувної практики Європейського Суду, термін «необхідність» полягає в тому, що втручання відповідає соціальній необхідності і, зокрема, що ця «необхідність» пропорціональна поставлені законній меті.

З`ясовуючи, чи було втручання «необхідним в демократичному суспільстві», Європейський Суд виходить з того, що договірним державам надана певна свобода власного розсуду (Camenzind v. Switzerland) от 16 декабря 1997 г., Reports of Judgments and Decisions 1997-VIII, p. 2893, §44).

Однак виключення, які містяться в пункті 2 статті 8 Європейської Конвенції з прав людини, необхідно розуміти вузько, а необхідність їх застосування в конкретній справі повинна бути переконливо встановленою (Buck v. Germany), §44).

Європейський Суд з прав людини у справі (Smirnov v. Russia) відмітив, що повинна мати місце розумна пропорційність між застосованими заходами та поставленою метою, яка повинна бути здійснена будь- якими мірами з боку держави, в тому числі мір, що направлені на контроль використання особою майна. Ця вимога є поняттям «справедливого балансу», якого необхідно досягнути між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав особи (Edwards v. Malta).

У відповідності до ч. 2 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, передбачених пунктами 1-9 частини першої статті 6 цього Закону, зокрема якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов`язань.

Судом встановлено, що на примусовому виконанні приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Шипкова Єгора Олексійовича перебуває зведене виконавче провадження ВП 72169131 з примусового виконання виконавчих листів, виданих 20.06.2023 року Комінтернівським районним судом Одеської області на виконання заочного рішення від 07.11.2022 року у справі № 504/2088/21 про стягнення з ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 на користь ОСОБА_2 , ІПН НОМЕР_2 основної суми боргу у розмірі 3077 (три тисячи сімдесят сім) доларів США за договором позики від 15.08.2018 року, три відсотки річних, 144,66 доларів США, а всього стягнути 3221,66 доларів США; стягнення з ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 на користь ОСОБА_2 , ІПН НОМЕР_2 витрати на правничу допомогу в сумі 10000 грн.; стягнення з ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 на користь ОСОБА_2 , ІПН НОМЕР_2 судовий збір в сумі 872,50 грн.

04.07.2023 року виконавцем відкриті виконавчі провадження, про що винесені відповідні постанови.

Своєю постановою від 04.07.2023 року виконавець об`єднав виконавчі провадження у одне провадження 72169099.

У поданні приватний виконавець зазначив, що в установлений законом строк для добровільного виконання, боржник вимоги виконавчого документу не виконав.

Суду надано доказ направлення боржнику постанов про відкриття виконавчого провадження рекомендованою поштою (згруповане відправлення від 05.07.2023 року).

Отже боржник за правилом ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» у належний спосіб повідомлений про відкриті відносно нього виконавчі провадження.

До теперішнього часу рішення суду залишається не виконаним, що призводить до істотного порушення прав стягувача.

Вжиті виконавцем заходи примусового виконання не призвели до виконання рішення суду боржником.

Зокрема, за місцем реєстраційного обліку боржник не перебуває, майно за цією адресою відсутнє.

Виконавцем накладено арешт на транспортні засоби, які належать боржнику, і оголошено ці транспортні засоби у розшук.

Боржник за відомостями Державної прикордонної адміністрації не перетинав державний кордон України.

Боржник не з`являється за викликами до виконавця.

Таким чином, суд дійшов до переконливого висновку, що тільки шляхом обмеження боржнику наданого йому певного Конституційного права, зокрема, свободи вільно залишати межі України, можливо домогтися захисту права позивача (стягувача за виконавчим провадженням) на справедливий суд.

Таким чином, суд дійшов до висновку про обгрунтованість вимог виконавця, оскільки ці вимоги засновані на законі, в зв`язку із чим подання підлягає задоволенню в повному обсязі.

На підставі наведеного, керуючись ст. 8 Європейської Конвенції про захист прав людини, ч.1 ст. 8, ст. 33, ч. 5 ст. 124 Конституції України, ч. 5 ст. 128 КПК України, ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», ч. 2 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», ст. ст. 208-210, 293, 294, 296, 377-1 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Подання приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Шипкова Єгора Олексійовича, - задовольнити.

ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ), громадянину України, тимчасово, до повного погашення заборгованості за виконавчим провадженням ВП 72169131 з примусового виконання виконавчих листів, виданих 20.06.2023 року Комінтернівським районним судом Одеської області на виконання заочного рішення від 07.11.2022 року у справі № 504/2088/21 про стягнення з ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 на користь ОСОБА_2 , ІПН НОМЕР_2 основної суми боргу у розмірі 3077 (три тисячи сімдесят сім) доларів США за договором позики від 15.08.2018 року, три відсотки річних, 144,66 доларів США, а всього стягнути 3221,66 доларів США; стягнення з ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 на користь ОСОБА_2 , ІПН НОМЕР_2 витрати на правничу допомогу в сумі 10000 грн.; стягнення з ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 на користь ОСОБА_2 , ІПН НОМЕР_2 судовий збір в сумі 872,50 грн, обмежити право виїзду за межі держави Україна (без вилучення паспорту громадянина України).

Направити завірену належним чином копію даної ухвали адміністрації Державної прикордонної служби України (м. Київ, вул. Володимирська, 20) для організації її виконання.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Одеського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з часу її проголошення через Комінтернівський районний суд Одеської області.

Суддя В. К. Барвенко