ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 травня2024 року

м. Київ

справа № 759/14475/23

провадження № 61-3674 св 24

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М. (суддя-доповідач), Сакари Н. Ю., Шиповича В. В.,

позивач - ОСОБА_1 ;

відповідач - ОСОБА_2 ;

третя особа - служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Дубового Ігоря Анатолійовича на постанову Черкаського апеляційного суду від 14 лютого 2024 року у складі колегії суддів: Карпенко О. В., Бородійчука В. Г., Василенко Л. І.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа - служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації, в якому просив визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з ним за адресою: АДРЕСА_1 на час введеного воєнного стану, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України; визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з ним за адресою: АДРЕСА_2 , після припинення дії воєнного стану, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та стягнути понесені судові витрати.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 04 серпня 2023 року матеріали справи № 759/14475/23 передано за підсудністю до Звенигородського районного суду Черкаської області у порядку пункту 1 частини першої статті 31 ЦПК України.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Звенигородського районного суду Черкаської області від 20 вересня 2023 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 .

Ухвалою Звенигородського районного суду Черкаської області від 12 грудня 2023 року у складі судді Сакун Д. І. позов ОСОБА_1 залишено без розгляду.

Ухвала суду мотивована тим, що в провадженні Святошинського районного суду м. Києва перебуває справа № 694/1265/22 між тими самими сторонами і з тих самих підстав, що і в Звенигородському районному суді Черкаської області, що є підставою, передбаченою пунктом 4 частини першої статті 257 ЦПК України, для залишення позову без розгляду.

Короткий зміст постанови апеляційного суду

Постановою Черкаського апеляційного суду від 14 лютого 2024 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Кобижчі О. І. задоволено.

Ухвалу Звенигородського районного суду Черкаської області від 12 грудня 2023 року скасовано й передано справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що цивільні справи № 759/14475/23 та № 694/1265/22 за своєю сутністю і суб`єктним складом пов`язані між собою, проте не є тотожними; заявлені ОСОБА_1 та ОСОБА_2 позовні вимоги ґрунтуються на різних фактичних обставинах та мають різні предмети позову; в позові ОСОБА_2 , окрім вимоги про визначення місця проживання дитини разом з нею, також заявлена вимога про негайне відібрання дитини у батька та передачу її матері. Встановивши, що позовні вимоги позивачів за своїм матеріально-правовим спрямуванням є взаємовиключними і не співпадають за своїм предметом, апеляційний суд дійшов висновку про помилковість висновків суду першої інстанції про залишення позову ОСОБА_1 без розгляду.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У березні 2024 року представник ОСОБА_1 - адвокат Дубовий І. А. подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Черкаського апеляційного суду від 14 лютого 2024 року й залишити в силі ухвалу Звенигородського районного суду Черкаської області від 12 грудня 2023 року.

Підставою касаційного оскарження указаного судового рішення заявник зазначає порушення норм процесуального права (абзац 6 частини другої статті 389 ЦПК України).

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 березня 2024 року касаційне провадження у справі відкрито, витребувано цивільну справу № 759/14475/23 із Звенигородського районного суду Черкаської області.

У квітні 2024 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 квітня 2024 року справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що у провадженні Святошинського районного суду м. Києва перебуває справа № 694/1265/22 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини та негайне відібрання дитини, яка призначена до розгляду по суті.

Звернення з аналогічним позовом ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини у справі № 759/14475/23 перешкоджає розгляду справи № 694/1265/22 та свідчить про зловживання ним своїми процесуальними поправами.

Вважає, що з метою повного та об`єктивного розгляду справи та задля уникнення зловживання процесуальними правамидоцільним у даному випадку є розгляд позову ОСОБА_1 в порядку зустрічного позову в рамках справи № 694/1265/22, а не в порядку окремого судового провадження.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скарги

У квітні 2024 року до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу від представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 , у якому зазначено, що підстав для скасування оскаржуваного судового рішення немає, оскільки доводи касаційної скарги не свідчать про те, що апеляційним судом допущено порушення норм процесуального права. Просила залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

У провадженні Святошинського районного суду м. Києва перебуває справа № 694/1265/22 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: орган опіки та піклування Звенигородської міської ради Черкаської області, служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації, у якому позивачка просила визначити місце проживання малолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з нею за її місцем проживання; негайно відібрати у ОСОБА_3 та повернути їй малолітню дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за місцем її проживання.

Справу № 694/1265/22 призначено до судового розгляду.

У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації, в якому просив визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з ним за адресою: АДРЕСА_1 на час введеного воєнного стану, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України; визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з ним за адресою: АДРЕСА_2 , після припинення дії воєнного стану, (справа № 759/14475/23).

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 04 серпня 2023 року матеріали справи № 759/14475/23 передано за підсудністю до Звенигородського районного суду Черкаської області у порядку пункту 1 частини першої статті 31 ЦПК України.

Ухвалою Звенигородського районного суду Черкаської області від 20 вересня 2023 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 759/14475/23 за позовом ОСОБА_1 .

Ухвалою Звенигородського районного суду Черкаської області від 12 грудня 2023 року позов ОСОБА_1 у справі № 759/14475/23 залишено без розгляду на підставі пункту 4 частини першої статті 257 ЦПК України у зв`язку із наявністю на розгляді суду тотожного спору.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Згідно абзацу другого частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Дубового І. А. задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

Частиною першою статті 402 ЦПК України передбачено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з дотриманням норм процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Відповідно до статті 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Ця стаття охоплює, зокрема, питання втручання держави в такі аспекти життя, як опіка над дитиною, право батьків на спілкування з дитиною, визначення місця її проживання. При цьому, положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини.

В усіх рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинне мати першочергове значення. Найкращі інтереси дитини залежно від їх характеру та серйозності можуть переважати інтереси батьків, що потребує детального вивчення ситуації, урахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, дотримання справедливої процедури у вирішенні спірного питання для всіх сторін.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо у провадженні цього чи іншого суду є справа із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року в справі № 761/7978/15-ц (провадження № 14-58цс18) зазначено, що: «позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно співпадають сторони, підстава та предмет спору. Нетотожність хоча б одного з елементів не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору».

За змістом норм ЦПК України предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить ухвалити судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів.

Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Визначаючи підстави позову як елемент його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.

Залишаючи позов ОСОБА_1 без розгляду з підстави, передбаченої пунктом 4 частини першої статті 257 ЦПК України, суд першої інстанції керувався тим, що у вказаних справах (№ 759/14475/23 та № 694/1265/22) сторони, підстави та предмет спору є тотожними.

Скасовуючи ухвалу та направляючи справу до суду першої інстанції для продовження розгляду, апеляційний суд виходив із того, що справи № 759/14475/23 та № 694/1265/22 за своєю сутністю і суб`єктним складом пов`язані між собою, проте не є тотожними.

У справі, що переглядається, сторонами є: позивач - ОСОБА_1 , відповідачка - ОСОБА_2 , третя особа - служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації.

У справі № 694/1265/22 сторонами є: позивачка - ОСОБА_2 , відповідач - ОСОБА_1 , треті особи:орган опіки та піклування Звенигородської міської ради Черкаської області, служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації.

Таким чином, у вказаних справах різниться суб`єктний склад сторін по відношенню один до одного (позивач та відповідач); у справі № 694/1265/22 окрім органу опіки та піклування Звенигородської міської ради Черкаської області, третьою особою зазначена служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації.

Суд апеляційної інстанції зазначив, що підстави позовів, якими позивач ОСОБА_1 та позивач ОСОБА_2 обґрунтовують свої вимоги щодо захисту їх батьківських прав на визначення місця проживання дитини з одним з батьків, також є різними.

У справі, що переглядається, позивач ОСОБА_1 обґрунтовував свої позовні вимоги тим, що після припинення шлюбних відносин з дружиною ОСОБА_1 з 20 серпня 2021 року, донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживала разом з ним на території України. З 10 квітня 2022 року він разом з донькою проживає у Республіці Польщі, куди виїхав у зв`язку зі збройною агресією російської федерації. Донька перебуває під тимчасовим захистом Республіки Польщі та забезпечена усім необхідним для її фізичного, морального та духовного розвитку, у тому числі, й для здобуття повної загальної освіти. З огляду на зазначені обставини ОСОБА_1 просив суд визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з ним за адресою: АДРЕСА_1 на час введеного воєнного стану, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України; визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з ним за адресою: АДРЕСА_2 , після припинення дії воєнного стану.

У справі № 694/1265/22 позивачка ОСОБА_1 мотивувала свої позовні вимоги тим, що до та після розірвання 30 вересня 2021 року шлюбу зі ОСОБА_1 неповнолітня донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебувала на повному її утриманні та вихованні, для її гармонійного розвитку створено всі належні умови проживання, що підтверджується актом обстеження умов проживання та висновком органу опіки та піклування про доцільність визначення місця проживання дитини разом з нею за адресою: АДРЕСА_3 . Вказувала, що у серпні 2021 року ОСОБА_1 без її відома та дозволу забрав їх дитину та вивіз у невідомому напрямку. Посилаючись на те, що забезпечена житлом, має постійну роботу та дохід, що дасть можливість для забезпечення необхідних та комфортних умов для проживання, виховання та розвитку дитини, ОСОБА_1 просила суд визначити місце проживання дитини з нею за її місцем проживання та негайно відібрати дитину у ОСОБА_3 та повернути їй.

Проаналізувавши матеріали цивільної справи № 759/14475/23, склад учасників справи і зміст позовної заяви у справі, яка переглядається, та справи № 694/1265/22, встановивши, що склад учасників справи та підстави позовів у цих справах не є тотожними, заявлені позивачами позовні вимоги ґрунтуються на різних фактичних обставинах та мають різні предмети позову, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав, передбачених пунктом 4 частини першої статті 257 ЦПК України, для залишення позову ОСОБА_1 без розгляду.

Верховний Суд погоджується з висновками апеляційного суду про те, що суд першої інстанції безпідставно залишив позов ОСОБА_1 без розгляду, оскільки у вказаних справах різні підстави, предмет позову та суб`єктний склад сторін по відношенню один до одного.

Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

З огляду на це, безпідставними є доводи касаційної скарги про доцільність розгляду позову ОСОБА_1 в порядку зустрічного позову в рамках справи № 694/1265/22, а не в порядку окремого судового провадження.

Отже доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про порушення судами норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Зважаючи на викладене, Верховний Суд, переглянувши оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, дійшов висновку про відсутність підстав для його скасування.

Наявність обставин, за яких відповідно до частини першої статті 411 ЦПК України судове рішення підлягає обов`язковому скасуванню, касаційним судом не встановлено.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а постанову апеляційного суду- без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції вирішує питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстави для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, відсутні.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Дубового Ігоря Анатолійовича - залишити без задоволення.

Постанову Черкаського апеляційного суду від 14 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

' Н. Ю. Сакара

В. В. Шипович