БОРЗНЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №740/6717/23
Провадження № 2/730/31/2024
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" квітня 2024 р. м. Борзна

Борзнянський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючої судді Данько О.В.

з участю секретаря судового засідання Граб С.О.

позивачки ОСОБА_1

представника позивача адвоката Мозолевської В.В.

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача адвоката Лук`яненко Р.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Борзни цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без укладення шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на рухоме майно, поділ майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Стислий виклад позицій учасників справи

Процесуальні дії у справі

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 у якому, після збільшення позвних вимог, просить:

- встановити факт спільного проживання однією сім`єю, як чоловіка та жінки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 29 червня 2015 року по 06 липня 2021 року;

- визнати спільною сумісною власністю позивача та відповідача автомобіль марки КІА, модель: Sportage, номер шасі: НОМЕР_1 , об`єм двигуна: 1591, колір сірий, 2020 року, державний реєстраційний номер: НОМЕР_2 ; вказаний транспортний засіб виділити ОСОБА_2 ; стягнути з відповідача на користь позивача грошову компенсацію вартості 1/2 частини транспортного засобу в розмірі 382 485,35 грн., припинивши право спільної сумісної власності на автомобіль; судові витрати покласти на відповідача.

Свої вимоги обгрунтовує тим, що 29.06.2015 відповідач почав проживати однією сім`єю з позивачкою без реєстрації шлюбу за адресою АДРЕСА_1 разом з матір`ю та бабусею позивачки. Вони вели спільне господарство, мали спільний побут та бюджет до дня офіційної реєстрації шлюбу 07.07.2021.

З 20.07.2015 і по теперішній час відповідач працює у КНП «Київська міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги» на посаді медичний брат. Із серпня 2015 позивачка також працювала на посаді медичної сестри КНП «Київська міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги» та КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №1» Подільського району м. Києва. А у вересні 2015 вступила до Київського національного торговельно-економічного університету. Мати позивачки з 2015 року їздила на заробітки до Туреччини та привозила сторонам подарунки, одяг, грошові кошти у доларах США.

Сторони внаслідок спільної праці разом збирали кошти на купівлю нового автомобіля. На початку травня 2020 позивачка домовилась про купівлю автомобіля КІА Sportage з менеджером автосалону і 06.05.2020 сторони разом внесли предоплату за автомобіль. 08.05.2020 вони придбали вказаний автомобіль за 18650 доларів США та, у цей же день, зареєстрували його за відповідачем. Вказаний транспорний засіб використовувався у інтересах сім`ї. Наразі транспорний засіб знаходиться у відповідача, вона не має можливості ним користуватися у зв`язку з чим просить виділити вказане спільне майно відповідачу, сплативши їй грошову компенсацію та припинивши право спільної сумісної власності на автомобіль.

Позивачка позов підтримала, та будучи допитана у якості свідка повідомила, що з 2015 року відповідач почав проживати з нею за адресою АДРЕСА_2 однією сім`єю, вели спільне господарство мали спільний побут та бюджет. У цей же час вони обоє працювали на посаді медичних сестер. З 2018 року вона не працювала, оскільки навчалась у вищому навчальному закладі. Вони планували придбати автомобіль, тому заощаджували кошти. Також, матеріально їм допомагала матір позивачки ОСОБА_3 , яка працювала у Туреччині з липня 2015 року. У сезон вона передавала їм 6-7 тисяч доларів. Вказані кошти вони зберігали у сейфі. Також, кошти отримані від надання в оренду квартири, яку вона успадкувала від дідуся, вони обмінювали у її матері на валюту і також відкладали. За ці спільні кошти вони 08.05.2020 придбали спірний автомобіль за 462000 грн., крім того, оплатили додаткові функції та реєстрацію транспортного засобу.

Батьки відповідача ніколи у її присутності не передавали йому кошти на купівлю автомобіля. Їй невідомо про те, що батьки ОСОБА_2 збирали кошти йому на автомобіль Вони отримували невелику заробітну плату та передавали їм незначні суми по 2-3- тис. грн. на продукти харчування. Вітчим відповідача продав два трактори, однак згодом купив новий.

Їх сімейне життя не склалось і відповідач почав проживати окремо, забравши собі автомобіль. Вже під час судового процесу, від свого представника вона дізналась, що автомобіль проданий відповідачем за два тижні до того, як він подав позов про розірвання шлюбу. Автомобіль був оформлений на подругу матері відповідача ОСОБА_4 .

Представник позивача просила задовольнити позовні вимоги та вказала, що спірний автомобіль був придбаний за спільні кошти, які сторони відкладали від оренди квартири та отримані від матері позивачки. Твердження про те, що кошти на автомобіль надавали батьки відповідача не відповідють дійсності, оскільки таких коштів вони не мали, бо отримували невисоку зарплату. А вітчим, продавши два трактори відразу купив новий. Оскільки відповідач продав спільний автомобіль без згоди позивачки, то суму компенсації вартості 1/2 його частини слід обраховувати виходячи із вартості автомобіля на час розгляду справи.

Відповідач позовні вимоги визнав частково не оспорював факт проживання однією сім`єю з ОСОБА_1 протягом періоду з 29 червня 2015 року по 06 липня 2021 року, заперечував проти вимог про визнання автомобіля спільною сумісною власністю його та ОСОБА_1 з тих підстав, що вказаний автомобіль був придбаний за кошти, які батьки надавали йому особисто на придбання автомобіля. Під час допиту у якості свідка повідомив, що відколи він почав навчання у м. Києві, батьки хотіли придбати йому квартиру та накопичували кошти з цією метою. Згодом він почав проживати з позивачкою, вона була забезпечена житлом і це питання відпало. Він мріяв про автомобіль із салону і за накопичені кошти батьки вирішили придбати йому автомобіль. Спочатку купили за 3,5 тис. доларів США автомобіль ВАЗ, пізніше він його продав. Кожного разу, коли він приїздив у с. Плиски, батьки частинами віддавали йому гроші, оскільки, перевозити таку значну суму у потязі було небезпечно. Вдома у м. Києві він складав гроші до сейфу, який придбав для цієї мети. Одного разу, позивачки та її мати гостювали у його батьків і були свідками того, як вони передавали йому кошти на авто. Коли була зібрана необхідна сума, позивачка домовилась із менеджером про купівлю автомобіля «КІА Sportage», оскільки, він був зайнятий на роботі. Також, йому не вистачило коштів на реєстрацію транспорного засобу, тому мати перерахувала йому необхідну суму.

Його батьки, крім заробітної плати, отримували доходи від ведення домашнього господарства, від надання в оренду земельних ділянок. Тому, вони були спроможні зібрати необхідну суму коштів. Коли вітчим захворів, він продав два трактори, та придбав новий, частину коштів від продажу техніки, також віддіали йому на купівлю автомобіля.

Мати позивачки ніяких коштів їм не передавала. З 2015 року вона почала їздити за кордон, з 2018 року вона працювала у Туреччині. Вона оплачувала навчання дочки. Кошти отримані у якості орендної плати за квартиру, вони витрачали на ремонт квартири, оскільки її неодноразово затоплювало.

Він дійсно продав автомобіль у вересні 2022 року, оскільки погіршився його технічний стан. В умовах війни йому вдалося продати його за 100000 грн..

Представник відповідача вказала, що спірний автомобіль був придбаний за особисті кошти відповідача, які він отримав від батьків. Батьки накопичували йому на квартиру, проте ОСОБА_1 мала своє житло, тому ці кошти були використані на придбання автомобіля. Мати позивачки забезпечувала лише оплату її навчання. Сторона позивача не надала доказів на підтвердження обміну валюти. Твердження про вартість автомобіля є некоректною, оскільки він був проданий за значно нижчою ціною у вересні 2022 року, коли відповідачу потрібні були кошти і він продав його за таку суму, за яку зміг.

Заяви та клопотання учасників справи.

01.02.2024 представник позивача подала клопотання про стягненя судових витрат.

22.02.2024 представник позивача подала заяву про збільшення розміру позовних вимог.

23.04.2023 представник відповідача заявила про намір подати заяву про стягнення судових витрати протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду у разі відмови у позові чи часткового його задоволення.

Процесуальні дії у справі

Ухвалою суду від 07.12.2023 відкрите загальне позовне провадження у справі визначена дату проведення підготовчого судового засідання, відповідачу встановлений строк для подання відзиву на позов.

Ухвалою суду від 29.02.2024 закрите підготовче провадження, справа призначена до судового розгляду по суті.

2. Мотивувальна частина

Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин та оцінка аргументів і доказів учасників справи

Заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи суд установив, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 29 червня 2015 року по 06 липня 2021 року проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу у АДРЕСА_2 , вони вели спільне господарство, мали спільний бюджет та побут, взаємні права та обов`язки.

Вказані обставини визнаються стороною відповідача, про що відповідач та його представник повідомили у своїх поясненнях, суд не має сумніву у достовірності цих обставин та добровільності їх визнання відповідачем, тому, відповідно до вимог ч. 1 ст. 82 ЦПК України, ці обставини не підлягають доказуванню.

Також, сторони не оспорювали, що з 20 липня 2015 року відповідач працював в КНП «Київська міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги» на посаді брата медичного відділення інтенсивної терапії загального профілю. Позивачка із серпня 2015 року працювала на посаді медичної сестри у Київській міській клінічній лікарні №8, а згодом у КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №1» Подільського району м. Києва. З вересня 2015 ОСОБА_1 почала навчатись у Київському національному торговельно-економічнному університеті. Який закінчила у 2020 році. З 2018 року позивачка не працювала.

Також, з матеріалів справи убачається, що на підставі договору дарування від 06.12.2017 позивачці належить квартира у АДРЕСА_3 (а.с. 130-132 тому 1)

01.06.2018 позивачка отримала від матері ОСОБА_5 міжнародний переказ коштів у сумі 2000 долларів США, що на момент переказу було еквівалентно 52244,52 грн.(а.с. 207 тому 2).

Згідно інформації Головного управління держпродспоживслужби у Чернігівській облсті за ОСОБА_6 , до 22.04.2019 був зареєстрований трактор колісний МТЗ-80, д.р.н. НОМЕР_3 та до 03.05.2019 за ним був зареєстрований трактор колісний XINGTAI XT-220 д.р.н. НОМЕР_4 . З 20.05.2019 за ОСОБА_6 зареєстрований трактор колісний JINMA JM-244E 2018 року випуску (а.с. 232 тому 2; а.с. 60, 62 на звороті тому 3).

У 2016 році сума виплаченого ОСОБА_6 доходу становила 25837,26 грн.; у 2017 65731,09; у 2018- 83533,20; у 2019 128278,93; у 2020 74559,98 грн. (а.с. 91-95 тому 3).

07.05.2020 ОСОБА_7 перерахувала ОСОБА_2 20100,50 грн. (а.с. 65 тому 3)

Протягом 2015-2020 років доходи ОСОБА_2 складалися із заробітної плати за основним місцем роботи КНП «Київська міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги», а саме: за 2015 рік становили 13951,27 грн., за 2016 рік 45536,99 грн., за 2017 65935,74 грн., за 2018 рік 67481,33 грн., за 2019 рік 98062,47 грн., за 2020 140176.91 грн. (а.с 25; 27-31 тому 3).

08.05.2020 ОСОБА_2 придбав автомобіль марки КІА, модель: Sportage, номер шасі: НОМЕР_1 , об`єм двигуна: 1591, колір сірий, 2020 року, державний реєстраційний номер: НОМЕР_2 . Відповідно до видаткової накладної №hk 25257986 від 08.05.2020 вартість автомобіля становила 462270,90 грн. та була сплачена відповідачем (а.с. 64; 66-67 тому 3).

07.07.2021 ОСОБА_8 та ОСОБА_2 уклали між собою шлюб, після реєстрації шлюбу прізвище дружини « ОСОБА_9 ». Вказаний шлюб був розірваний на підставі рішення Оболонського районного суду міста Києва від 22.09.2023 (а.с. 215 на звороті-218 тому 2).

На підставі договору купівлі-продажу транспортного засобу 8044/2022/3397853 від 14.09.2022 автомобіль КІА Sportage був відчуджений ОСОБА_2 . ОСОБА_4 за ціною 100000 грн. (а.с. 23-24 тому 3).

Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи №ВЕ-03/24 від 12.02.2024, середня ринкова вартість автомобіля марки КІА, модель: Sportage, номер шасі: НОМЕР_1 , об`єм двигуна: 1591, колір сірий, 2020 року, державний реєстраційний номер: НОМЕР_2 станом на дату проведення експертизи становить 764970 грн. (а.с. 11-20 тому 3).

Свідок ОСОБА_5 , мати позивачки, пояснила що з червня 2015 року відповідач почав проживати з її дочкою ОСОБА_1 . Вони мріяли про новий автомобіль. Вони почали заощаджувати кошти на авто, які складали до сейфу, який придбали з цією метою. З 2018 року вони почали здавати в оренду квартиру, яку вона подарувала дочці. З липня 2015 року вона працювала у Туреччині і передавала їм близько 6-8 тисяч доларів США на рік. Гроші перераховувала через банк або передавала готівкою через туристів, щоб не сплачувати комісію за переказ коштів. Батьки відповідача не надавали йому коштів, оскільки у них була невелика заробітна плата. У 2019 році, вітчим відповідача повідомляв їй, що купив новий трактор. Коли необхідна сума була зібрана дочка з цивільним чоловіком придбали автомобіль «КІА Sportage», який використовували у цілях їхньої сім`ї.

Свідок ОСОБА_7 , мати відповідача, пояснила, що коли син почав навчатися у м. Київ вони заощаджували кошти на придбання йому житла у місті. Згодом він почав жити однією сім`єю з позивачкою і питання житла відпало. Оскільки син хотів новий автомобіль із салону, то вони вирішили подарувати йому такий автомобіль. З ціє метою вони віддавали йому кошти частинами. Всю суму відразу не віддавали оскільки він їздив електропотягом, і це було ризиковано. Одного разу, у присутності позивачки та її матері вони передали сину 1,5 тис. доларів США та 40000 грн. Коли була зібрана необхідна сума, син вибрав автомобіль та придбав його у автосалоні. Йому не вистачило грошей на реєстрацію автомобіля, тому вона перерахувала йому необхідну суму. Вони з чоловіком дійсно отримували мінімальну заробітну плату за місцем роботи, однак мали доходи від ведення домашнього господарства близько 50000 грн. на рік, доходи від надання в оренду земельних ділянок, крім того чоловік займався обробітком землі. Коли позивачка та відповідач розійшлися, то відповідач продав автомобіль за 100000 грн. ОСОБА_4 яка доводиться їм кумою.

Свідок ОСОБА_6 , вітчим відповідача, повідомив, що вони з дружиною планували купити ОСОБА_2 житло у місті, коли питання житла відпало, то вони вирішили подарувати йому новий автомобль із автосалону. Гроші на авто вони передавали частинами по 20 тисяч гривень, які ОСОБА_2 перевозив електропортягом та клав до сейфу, який придбав для цього. Одного разу у них у гостях була позивачка та її мати і в їх присутності він віддав сину 1,5 тис. доларів США та 40000 грн. Також, він продав два трактори за 300000 грн, та натомість придбав трактор за 170 000грн., а решту коштів також віддав сину на купівлю автомобіля. Назбиравши необхідну суму, ОСОБА_2 придбав автомобіль. Вони, також, перераховували йому кошти на реєстрацію автомобіля у сумі 20000 грн.

Окрім заробітної плати, яка була мінімальною, вони з дружиною отримували доходи від надання в оренду земельних ділянок. Крім того, їх доходи від ведення домашнього господарства складали близько 50000 грн. на рік. Йому не відомо чи надавала родина позивачки кошти на автомобіль. Коли не вистачало коштів на реєстрацію автомобіля вони перерахували сину 20000 грн. Свідок не заперечував, що ОСОБА_4 , яка придбала автомобіль у ОСОБА_2 , доводиться їм кумою.

При цьому, суд вважає неналежним доказом у справі паспорт громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_3 , оскільки встановити зміст проставлених на ньому віз не видається за можливе, так як вони містять написи іноземною мовою (а.с. 208-210 тому 2).

Долучена представником відповідача Квитанція до прибуткового касового ордеру №593 від 11.05.2019 видана ТОВ ВТП "Облагропостач", згідно якої від ОСОБА_6 на підставі договору 2005-1 від 11.05.2019 прийняті грошові кошти в сумі 173500 гривень, суд також вважає неналежним доказом та не бере до уваги, оскільки ним не підтверджується факт придбання саме ОСОБА_6 трактора JINMA JM-244E 2018 року випуску, як на тому наполягає сторона відповідача.

Щодо вимоги про визнання майна, набутого за час спільного проживання, спільною сумісною власністю позивача та відповідача, які проживали однією сім`єю але не перебували у шлюбі між собою.

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 СК України).

Якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу щодо права спільної сумісної власності подружжя (стаття 74 СК України).

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі (частини третя та четверта статті 368 ЦК України).

Пунктом 3 частини 1 статті 57 СК Україн передбачено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Верховний Суд у постанові від 13 травня 2021 року у справі № 350/1980/19 дійшов висновку про те, що конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Суд установив, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 29 червня 2015 року по 06 липня 2021 року проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

Спірний автомобіль «КІА Sportage» був придбаний за час спільного проживання, а тому, у цьому випадку, діє презумпція спільності права власності на спірний автомобіль.

Тягар доказування, що вказаний автомобіль належить відповідачу на праві особистої приватної власності покладається саме на нього.

З огляду, на встановлені обставини та надані докази, суд вважає, що ОСОБА_2 не спростував належними та допустимими доказами, що автомобіль «КІА Sportage» придбаний за його власні кошти та є його особистою приватною власністю, з огляду на наступне.

Відповідач стверджує, що вказаний автомобль був придбаний за кошти його батьків, які ті частинами передавали йому особисто. Позивачка та її мати не вносили кошти на купівлю вказаного автомобіля, оскільки позивачка з 2018 року не працювала, а її мати лише оплачувала навчання дочки. На підтвердження вказаних обставин він був допитаний у якості свідка, також як свідки були допитані ОСОБА_7 (мати відповідача) та ОСОБА_6 (його вітчим). Крім того, відповідач надав інформацію про свої доходи та доходи ОСОБА_6 .

Натомість позивачка, допитана у якості свідка, стверджує, що автомобіль був придбаний за їх з відповідачем спільні кошти, які їм надавала її мати ОСОБА_5 та кошти, отримані ними, від надання в оренду належної їй квартири. Свідок ОСОБА_5 , також, підтвердила, що передавала своїй дочці та її цивільному чоловікові близько 6-8 тис. долларів США у рік.

Окрім показань вказаних свідків, відповідач не надав інших доказів на підтвердження факту дарування особисто йому коштів батьками з метою придбання автомобіля.

Лише одні показання свідків, які є зацікавленими у результатах розгляду вказаної справи, за відсутності будь-якого документального підствердження, не є переконливими доказами на підтвердження обставин, що автомобіль є особистою приватною власністю відповідача.

В той же час докази надані на підтвердження розміру доходів ОСОБА_6 , не підтверджують факт дарування коштів ОСОБА_2 для придбання автомобіля.

З огляду на те, що сторони у справі під час їх спільного проживання отримували невеликі доходи (що вони не заперечували під час судового розгляду), вони скоріш за все не могли накопичити суму коштів, необхідну для придбання автомобіля самостійно, тому, не виключено, що їм допомагали батьки відповідача та мати позивачки. Однак, відповідач не надав до суду перекондивих доказів того, що він придбав автомобіль за особисті кошти, які отримав від батьків та не спростував презумпцію спільності права власності його та позивачки на вказане майно.

Щодо вимоги про стягнення грошової компенсації вартості частки у спільному сумісному майні.

Відповідно до частини першої статті 61 СК об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 СК, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Частиною першою статті 69 СК передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України).

Відповідач розпорядився спірним майном на власний розсуд, без згоди позивачки, що він не заперечував під час судового розгляду, тому, остання має право на грошову компенсацію 1/2 вартості спірного транспортного засобу.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 22, 30 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

У випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно.

Отже, вартість майна, що підлягає поділу, слід визначати виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Саме таку правову позицію висловила Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 3 жовтня 2018 року по справі № 127/7029/15-ц.

Ураховуючи викладене, суд не бере до уваги вартість автомобіля «КІА Sportage» визначену у договорі купівлі-продажу, оскільки він не відображає вартість майна на час розгляду справи.

Натомість позивачка на підтвердження вартості спірного майна надала висновок експерта за результатами проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи 12.02.2024, який враховує вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Інших доказів вартості сторони не надали, строна відповідача клопотаннь про призначення експертизи не заявляла та, всупереч вимог статей 12, 81 ЦПК, не спростувала доводів позивачки щодо вартості автомобіля.

Таким чином, надані позивачем докази, суд визнає належними і допустимим доказами на підтвердження наявності підстав для стягнення грошової компенсації вартості 1/2 частки майна, яке було спільною сумісною власністю позивачки та відповідача.

Загальна вартість автомобіля становить 764970,70 грн., а тому з відповідача підлягає стягненню половина його вартості в сумі 382485,35 грн.

Виходячи з вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про встановлення факту проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сім`єю, визнання спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 автомобіля КІА Sportage та стягнення з ОСОБА_2 компенсації вартості 1/2 частини автомобіля, є обгрунтованими та підлягають до задоволення.

Водночас вимога про виділення транспортного засобу відповідачу є необгрунтованою, оскільки вказаний автомобіль на час розгляду справи ним відчуджений.

Виходячи з того, що фактично вимоги позивача про поділ спільного сумісного майна задоволені повністю, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення в повному обсязі.

Щодо розподілу судових витрат.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача.

Згідно з вимог ч.1 ст.142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Позов ОСОБА_1 містить вимогу про встановлення факту, що має юридичне значення (вимога немайнового характеру), інші вимоги позовної заяви за своїм змістом охоплюються вимогою про поділ майна, що носить майновий характер.

Позовні вимоги у частині встановлення факту спільного проживання чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, відповідач визнав у повному обсязі.

У зв`язку з цим, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки понесені нею витрати по справі у розмірі 50 % судового збору сплаченого при подачі позову до суду за вказану вимогу у сумі 1073,60 грн., що становить 536, 80 грн. та сплачений нею при подачі позовної заяви судовий збір за вимогу майнового характеру в сумі 3824,85 грн., що разом становить 4361,65 грн.

Решта 50% судового збору(536.80 грн.), сплаченого позивачкою за вимогою про встановлення факту що має юридичне значення підлягає поверненню їй з державного бюджету.

Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

На підтвердження витрат позивача понесених на професійну правничу допомогу адвоката Мозолевської В.В. у розмірі 60000 грн., надані копії договору про надання правової допомоги №12/ІАД від 16.08.2022, додаткова угода №1 від 27.01.2024 до вказаного договору від 27.01.2024, звіт №1 від 27.01.2024 про надану правову допомогу згідно договору№12/ІАД від 16.08.2022 та додаткової угоди №1 від 27.01.2024 за період з 09.10.2023 по 27.01.2024, акт прийманя передачі правової допомоги за договором про надання правової допомоги №12/ІАД від 16.08.2022 датований 27.01.2024; квитанція до прибуткового касового ордеру№27/01/2024 від 27.01.2024. (а.с. 240-251 тому 2).

Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Аналогічний висновок викладено Верховним Судом у постанові від 02 липня 2020 року у справі № 362/3912/18 та у додатковій постанові від 30 вересня 2020 року у справі № 201/14495/16-ц.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 137 ЦПК України).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (ч.ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України).

При визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Цивільний процесуальний кодекс України передбачає такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Відповідно до послідовної практики Верховного Суду, визначаючись із відшкодуванням понесених витрат на правничу допомогу суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо (постанови Верховного Суду від 09 березня 2021 року у справі №200/10535/19-а, від 18 березня 2021 року у справі №520/4012/19, від 23 квітня 2021 року у справі №521/15516/19, від 14 червня 2021 року у справі №826/13244/16).

Враховуючи викладене, суду вважає, що наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному позивачем розмірі, адже цей розмір має відповідати критеріям розумної необхідності та реальності таких витрат. Зважаючи на характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, ціни позову та, враховуючи характер справи, з огляду на заперечення сторони відповідача проти суми витрат на правову допомогу, що пред`явлена до стягнення, суд дійшов висновку про необхідність зменшення витрат на професійну правничу допомогу адвоката до 30000,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.2-4, 12, 19, 23, 76-89, 141,142 263-268 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без укладення шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на рухоме майно, поділ майна подружжя задовольнити.

Встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 29 червня 2015 року по 06 липня 2021 року.

Визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 автомобіль марки КІА, модель: Sportage, номер шасі: НОМЕР_1 , об`єм двигуна: 1591, колір сірий, 2020 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля марки КІА, модель: Sportage, номер шасі: НОМЕР_1 , об`єм двигуна: 1591, колір сірий, 2020 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 у сумі 382 485,35 грн. (триста вісімдесят дві тисячі чотириста вісімдесят п`ять гривень тридцять п`ять копійок).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 4361,65 грн.(чотири тисячі триста шістдесят одну гривню шістдесят п`ять копійок) судових витрат понесених на сплату судового збору та 30000 грн. (тридцять тисяч) витрат на правничу допомогу адвоката.

Повернути ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_5 з Державного бюджету України сплачений нею при поданні позову судовий збір у розмірі 536,80 грн. (п"ятсот тридцять шість гривень вісімдесят копійок) відповідно до квитанції ID:0846-2097-0718-8682 від 01.12.2023.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Чернігівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення; якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складений 3 травня 2024 року.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_5 .

ОСОБА_10 , АДРЕСА_5 ; РНОКПП НОМЕР_6 .

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_6 , РНОКПП НОМЕР_7 .

ОСОБА_11 , АДРЕСА_7 .

Суддя О.В. Данько