Ширяївський районний суд Одеської області
25.11.2024 Справа №: 518/1211/24 Провадження № 2/518/352/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.11.2024 року с-ще Ширяєве

Ширяївський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді - Алексєєвої О.В.,

секретаря Надир І.Л.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» (, місцезнаходження: 01032, м. Київ, вул. Саксаганського, буд. 133 А) до ОСОБА_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (далі ТОВ «Споживчий центр») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Кредитним договором № 01.05.2023-100002741 від 02.05.2023 у розмірі 7420 грн. 00 коп. та судових витрат в сумі 2 422,40 грн.

Позовні вимоги мотивує тим, що 02.05.2023 між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 в електронній формі укладено Кредитний договір (оферти) № 01.05.2023-100002741, відповідно до умов якого Позичальнику надано кредит у розмірі 3500 грн. строком на 42 дні.

Згідно п. 3.1 Договору Кредитодавець зобов`язується надати кредит Позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених Договором, а Позичальник зобов`язується повернути Кредит та сплатити Проценти/Комісію.

П. 3.2. встановлено, що Кредит надається на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Згідно п. 4.3 Договору днем надання кредиту вважається списання відповідної суми коштів з рахунку Кредитодавця, а днем погашення кредиту/сплати платежу день надходження коштів у касу кредитодавця готівкою або зарахування на поточний рахунок кредитодавця.

Відповідно до п. 6.1. Договору позичальник зобов`язався використати кредит на зазначені в договорі цілі, що не суперечить чинному законодавству України, і забезпечити своєчасне повернення Кредиту та Процентів шляхом внесення в касу кредитодавця готівкою або перерахування на рахунок Кредитодавця в такі терміни: а) повернення кредиту, сплата процентів, комісії у терміни та строки, вказані у заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти; б) неустойка, яка може бути нарахована кредитодавцем за несвоєчасне виконання зобов`язань за цим Договором, - негайно, з моменту пред`явлення кредитодавцем вимоги (усної чи письмової) про нарахування таких санкцій.

Відповідно до Договору від 02.05.2023 року та квитанції про перерахунок коштів кредитором надано позичальнику кредит у розмірі 3500 грн. строком на 42 дня, ОСОБА_1 02.05.2023 р. отримано кредитні кошти у розмірі 3500 грн., отже позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі.

В свою чергу, Відповідач належним чином свої зобов`язання за кредитним договором не виконує, внаслідок чого станом на дату подачі позову утворилася заборгованість в у розмірі 7 420 грн., що складається: 3500 грн. - заборгованість по тілу кредиту; 3920 грн .- заборгованість по процентам, чим порушуються права та інтереси ТОВ «Споживчий центр».

Представник позивача копію ухвали про відкриття спрощеного позовного провадження від 24.06.2024 року отримав, в прохальній частині позову просив розгляд справи проводити без участі представника ТОВ «Споживчий центр».

Відповідач копію ухвали про відкриття спрощеного позовного провадження від 24.06.2024 року отримала.

03.07.2024 року відповідач подала до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого позовні вимоги ТОВ «Споживчий кредит» про стягнення з неї заборгованості не визнала в повному обсязі, оскільки вона будь-яких договорів з ТОВ «Споживчий центр», у тому числі 02.05.2023 року № 01.05.2023-100002741 на суму 3500 грн. не укладала і кошти у вказаній сумі не отримувала. Вважає, що її анкетними даними та номером телефону для отримання зазначеного кредиту могли скористатись інші особи шахраї. Вимоги про відшкодування витрат по сплаті судового збору у сумі 2422,40 грн. також не визнає, зазначила, що є інвалідом 2-ї групи, що підтверджується довідкою до акту огляду МСЕК серії 12ААГ № 455385 від 18.04.2023 року. Відповідно до п. 9 ч. 1 ч. 5 ЗУ «Про судовий збір», як інвалід 2-ї групи, звільнена від сплати судового збору.

12.07.2024 року представник позивача подав до суду відповідь на відзив, відповідно до яких зазначив, що між сторонами 02.05.2023 року було укладено кредитний договір (оферта) № 01.05.2023-10000741. Відповідно до пропозиції про укладення кредитного договору вищезазначений кредитний договір складається з наступних електронних документів, які містять всі його істотні умови: дана пропозиція про укладення кредитного договору (оферта), розміщена на сайті Кредитора заявка, сформована на сайті Кредитора після ідентифікації Позичальника, обрання ним конкретних умов та їх схвалення Кредитором; відповідь позичальника про прийняття пропозиції (акцепт), сформована на сайті Кредитора, та підписана Позичальником за допомогою одноразового ідентифікатора (кода), отриманого Позичальником в смс-повідомленні на номер телефону, вказаний при його ідентифікації на сайті.

Відповідачем ОСОБА_1 02.05.2023 року за допомогою одноразового ідентифікатора Н439 отриманого Позичальником в смс-повідомленні на номер телефону НОМЕР_1 , який вказаний при його ідентифікації на сайті підписано Відповідь позичальника про прийняття пропозиції (акцепт), сформовану на сайті Кредитора https://sgroshi.com.ua.

Вказаний договір укладений відповідно до ст.ст. 11, 12 ЗУ «Про електронну комерцію». Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом є оригіналом такого документа.

Щодо твердження відповідача у відзиві про те, що «її анкетними даними могли скористатися шахраї», вважає лише її припущенням, адже фактичних відомостей на підтвердження факту звернення до правоохоронних органів з відповідною заявою не було надано.

Стосовно аргументу Відповідача про не отримання коштів зазначив наступне.

У ОСОБА_1 в особистому кабінеті зареєстрований наступний картковий рахунок НОМЕР_2 . Надати повний номер банківської картки Товариство не має можливості к зв`язку з тим, що відповідно до п.п. 3 п. 13 Розділу 5 Постанови Правління НБУ № 705 від 05.11.2014 р. «Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів» (яка діяла на час укладення кредитного договору № 01.05.2023-100002741 від 02.05.2023 р.), Торговець зобов`язаний не копіювати електронного платіжного засобу чи його реквізитів та не вносити повного номера електронного платіжного засобу до облікових книг та/або до електронних баз даних комп`ютерних програм торговця тощо.

Стосовно надання документів, що підтверджують надання боржнику коштів представник зазначив.

Між ТОВ «Споживчий центр» та АТ КБ «Приват Банк» 01.11.2020 р. укладено договір № 4507 про надання послуг в системі LiqPay.

Однією з складових предмету вищезазначеного договору є «Масові виплати» - це один з методів оплати в системі LiqPay, суть якого полягає в здійсненні переказів грошових коштів від Клієнта (тобто позивача ТОВ «Споживчий центр») на поточні або карткові рахунки юридичних осіб, фізичних осіб та /або фізичних осіб підприємців на підставі одного платіжного доручення та реєстру отримувачів або через виклики системного інтерфейсу (АРІ).

Представник також у відповіді на відзив зазначив, що задля отримання доказів перерахування коштів Позивачем ТОВ «Споживчий кредит» було направлено запит на адресу АТ КБ «Приват Банк» з детальним описом проведення транзакції. (Відповідь буде долучена до матеріалів справи після фактичної її отримання).

Також зазначив, що разом з подачею позову було надано квитанцію що підтверджує перерахування коштів Відповідачу.

На підставі вищевикладеного просив врахувати надані пояснення та задовольнити позов в повному обсязі.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Відповідно до положень ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

У відповідності до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1статті 627 ЦК України).

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України "Про електронну комерцію".

У статті 3 Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

За змістом частин 3, 4, 6 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Відповідно до частини 12 статті 11 Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Статтею 12 Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до положень ст. ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Позивач зазначає, що 02.05.2023 між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 в електронній формі укладено Кредитний договір (оферти) № 01.05.2023-100002741. Відповідно до умов вказаного договору Позичальнику надано кредит у розмірі 3500 грн. строком на 42 дня з дати надання, дата повернення: 12.06.2023 року, первинний період користування кредитом 14 днів з дня його надання. Процентна ставка: «Економ» - 2 % за 1 день користування кредитом, «Стандарт» -3 % за один день користування кредитом, неустойка - 70 грн за кожен день невиконання або неналежне виконання зобов`язання, розмір процентів відповідно до ст. 625 ЦК України 730 % річних.

Водночас, представником позивача не зазначено у позовній заяві та відзиві, яким саме чином відбулася ідентифікація позичальника (відповідача).

Посилання позивача на той факт, що відповідачем підписано кредитний договір за допомогою одноразового ідентифікатора, який йому було направлено у смс-повідомленні, суд оцінює критично, оскільки позивачем не надано доказів направлення відповідачу такого смс-повідомлення. Сам факт того, що зазначений у договорі номер телефону дійсно належить відповідачу не свідчить про те, що на вказаний номер надходило відповідне смс-повідомлення та відповідач дійсно уклала кредитний договір.

LOG FILE, на який посилається позивач у відповіді на відзив, також не містить відомостей про спосіб ідентифікації відповідача при укладенні кредитного договору.

Крім того, суд звертає увагу на те, що додані до позовної заяви докази не містять копій документів, що посвідчують особу відповідача (зокрема, сканкопї паспорта, РНОККП).

Також, позивачем не надано суду доказів, що зазначена заявці на отримання кредиту банківська картка належить саме відповідачу. Крім того, у вказаній заявці номер картки зазначено не повністю.

За наведених обставин суд вважає, що позивачем не доведено факт укладення між ним та відповідачем кредитного договору №01.05.2023-100002741 від 02.05.2023 р.

Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із наданої позивачем довідки-розрахунок про стан заборгованості за кредитним договором № 01.05.2023-100002741 від 02.05.2023 року заборгованість ОСОБА_1 складає: 3500 грн. основний борг, 3920 грн., разом 7420 грн. Проценти по кредиту нараховані за період з 02.05.2023 року по 12.06.2023 року.

На підтвердження надання кредиту позивачем надано Квитанцію від 02.05.2023, ID платежу: про перерахування коштів в сумі 3500 грн. за кредитним договором № 01.05.2023-100002741 від 02.05.2023 року на платіжну картку клієнта VISA НОМЕР_3 *00 через систему оплати web-інтерфейсу ПриватБанку LiqPay (а.с. 13).

Копія вказаної Квитанції не містить повного номера картки, з чого можна було б встановити факт перерахування коштів на картковий рахунок саме ОСОБА_1 .

Належними доказами, які підтверджують перерахування Відповідачу певної суми можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Вищевикладена позиція стосовно необхідності дослідження саме первинних документів в справах щодо стягнення кредитної заборгованості знаходить відображення у Постанові Верховного Суду (у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду) від 30.01.2018 по справі №161/16891/15-ц.

В Постанові Верховний Суд зауважив, що: «Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.».

Аналогічна позиція стосовно первинних документів відображена і в Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14.06.2018 у справі № 364/737/17, де зазначено, що розрахунок заборгованості не є первинним документом, який підтверджує укладення договору на умовах, які вказані банком у позовній заяві. Позивачем не надано доказів на підтвердження розміру наданого відповідачу кредиту, тому, відповідно, перевірити розмір нарахованих суми боргу, процентів та штрафних санкцій відповідачу не є можливим, отже суди дійшли правильного висновку, що доводи позивача щодо тіла кредиту, розміру нарахованих сум не підтверджені належними доказами.

Така ж позиція була висловлена і в Ухвалі Верховного Суду України від 15.06.2011 по справі №6-4882св11 згідно якої, належними доказами, що підтверджують наявність або відсутність заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені в порядку ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність", які встановлюють розмір заборгованості.

Отже, як вбачається із сталої судової практики Верховного суду, належними та допустимими доказами, які б могли підтвердити отримання Відповідачем коштів є первинні документи, оформлені відповідно до вимог Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність", які встановлюють розмір заборгованості.

Відповідно до частини 2 ст.9 вказаного Закону первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Виходячи зі змісту ст. 22 ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», документами, які можуть підтвердити факт проведення розрахункових операцій. Є такі види розрахункових документів, як: платіжне доручення, платіжна вимога-доручення, розрахунковий чек, платіжна вимога, меморіальний ордер.

Отже, банківські виписки з рахунків позичальника, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій, можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.

Дана позиція суду узгоджується з висновками ВС від 24 травня 2018 року у справі №630/366/16-ц та від 25 травня 2021 року у справі №554/4300/16-ц.

Звертаючись до суду, позивач у позовній заяві виклав обставини, якими обґрунтовував свої вимоги, надав докази, що підтверджують вказані обставини, разом з тим, не зазначав про докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою із поважних причин, не подавав клопотання про їх витребування.

Отже, позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 січня 2020 року, справа №755/18920/18, провадження № 61-17205ск19.

Тому, суд надходить до висновку про те, що позивачем не доведено факту отримання ОСОБА_1 кредитних коштів за кредитним договором № 01.05.2023-100002741 від 02.05.2023 року від ТОВ «Споживчий центр», через що відсутні правові підстави для задоволення позову.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується вимогами п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України та у зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог, покладає на позивача судові витрати у виді сплаченого судового збору.

Керуючись ст.ст. 2,4,10,259,263,264,265,268,351-355ЦПКУкраїни,суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя О.В. Алексєєва