КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді першої інстанції: Борець Є.О.
Єдиний унікальний номер справи № 359/1644/23
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 листопада 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мережко М.В.,

суддів - Поліщук Н.В., Соколової В.В.,

секретар - Олешко Л.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 02 червня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , третя особа - Служба у справах сім`ї та дітей Бориспільської міської ради, про встановлення факту родинних відносин та зобов`язання усунути перешкоди у спілкуванні з онукою та в її вихованні,

В с т а н о в и в :

У лютому 2023 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про встановлення факту родинних відносин та усунення перешкод у спілкуванні з онукою, її вихованні.

Позов обґрунтовано тим, що протягом 2012-2013 років її син - ОСОБА_1 перебував у близьких відносинах із ОСОБА_3 , приводив її до неї додому, представляв своєю дівчиною. Приблизно три з половиною роки тому їй стало відомо про те, що вона є бабусею ОСОБА_4 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , матір`ю якої є ОСОБА_3 , а її батьком був записаний ОСОБА_5 . Відомості про батька дитини були записані в порядку, передбаченому частиною першою статті 135 СК України. Сумнів у кровному спорідненні її та дитини був остаточно усунутий аналізами ДНК на спорідненість «Бабуся-Дитина», в яких зазначено, що ймовірність родинного зв`язку між нею та дитиною становить 99,99999 %.

Оскільки ОСОБА_3 категорично заперечує проти безперешкодного спілкування з онукою до юридичного оформлення родинних відносин, тому вона просила суд встановити факт, що вона є бабусею ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , і зобов`язати ОСОБА_3 не перешкоджати їй спілкуватись з онукою ОСОБА_4 та брати участь у її вихованні.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 02 червня 2023 року, позов ОСОБА_2 задоволено. Встановлено факт, що ОСОБА_2 є бабусею ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Зобов`язано ОСОБА_3 не перешкоджати ОСОБА_2 спілкуватись з онукою ОСОБА_4 та брати участь в її вихованні.

Не погоджуючись із таким рішенням суду, відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невстановлення усіх обставин, що мають значення для вирішення справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 02 червня 2023 року та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що позивачка, заявивши вимогу про встановлення факту, що вона є бабусею ОСОБА_2 , використовує цивільне судочинство не для захисту своїх порушених прав, свобод чи інтересів, а фактично просить вирішити питання його батьківства. При цьому, вказує, що у суді першої інстанції перебуває справа № 359/1071/24 за його позовною заявою про встановлення факту батьківства, в якій він просив призначати генетичну експертизу для визнання, чи є він біологічним батьком ОСОБА_2 .

Посилається на правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 399/1029/15-ц (провадження

№ 61-14438 св 18), в якій вказано, що для визначення спірного батьківства необхідна присутність ймовірного батька і дитини для проведення забору вихідного біологічного матеріалу. За відсутності біологічного матеріалу хоча б однієї зі сторін провести дослідження неможливо.

Стверджує, що суд безпідставно взяв до уваги аналіз ДНК на спорідненість «Бабуся-Онука», оскільки вказаний аналіз зроблено без його участі, у незаконний спосіб та порядок, не внаслідок призначеної судом експертизи, не атестованим судовим експертом, внесеним до Реєстру атестованих судових експертів.

У відзиві на апеляційну скаргу представниця позивака ОСОБА_2 зазначає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим. Апеляційну скаргу вважає безпідставною, просить залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 02 червня 2023 року - без змін.

Своїм правом на подачу відзиву інші учасники справи у встановлений строк не скористалися.

Постановою Київського апеляційного суду від 22 лютого 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 02 червня 2023 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 05 червня 2024 року постанову Київського апеляційного суду від 22 лютого 2024 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова касаційного суду мотивована тим, що склад апеляційного суду не відповідав вимогам «незалежного та неупередженого суду, встановленого законом» й, відповідно, не міг вирішувати жодне питання, зокрема щодо вирішення справи по суті спору, оскільки є неповноважним складом суду.

Після надходження матеріалів справи до апеляційного суду, протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20 червня 2024 року визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Мережко М.В., судді: Поліщук Н.В., Соколова В.В.

Ухвалою Київського апеляційного суду 25 червня 2024 року справу призначено до розгляду у судовому засіданні.

Відповідно до ст. 44 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ст.ст. 128-131 ЦПК України сторони були своєчасно повідомлені про день та час розгляду справи за адресами, які були зазначені в матеріалах справи, заяв щодо зміни місця проживання або місцезнаходження від сторін не надходило. Позивака ОСОБА_2 та її представниця адвокат Зарубіна Т.М. взяли участь у судовому засіданні у апеляційному суді.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась ОСОБА_4 , матір`ю якої є ОСОБА_3 . Батьком дитини був записаний ОСОБА_5 . Це підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 17 жовтня 2013 року (а.с.19 т.1).

Зі змісту витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян №1 від 14 вересня 2018 року (а.с.20-21 т.1) вбачається, що запис про батька ОСОБА_4 був проведений за вказівкою матері в порядку, передбаченому ст.135 СК України.

Зі змісту результату дослідження ДНК №32875 від 08 жовтня 2021 року вбачається, що ймовірність родинного зв`язку ОСОБА_2 та ОСОБА_4 (бабуся-онука) становить 99,99999%.

Відповідно до ч.2 ст.2 СК України цей Кодекс регулює сімейні особисті немайнові та майнові відносини між бабою, дідом, прабабою, прадідом та внуками, правнуками, рідними братами та сестрами, мачухою, вітчимом та падчеркою, пасинком.

Згідно з ч.1 ст.18 СК України кожен учасник сімейних відносин, який досяг чотирнадцяти років, має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.18 СК України суд застосовує способи захисту, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Одним із способів захисту сімейних прав та інтересів є встановлення правовідношення.

Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.2 ст.89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Згідно з ч.1 ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Відповідно до ч.1, ч.5 ст.106 ЦПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. У висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Згідно з ч.1 ст.72 ЦПК України експертом може бути особа, яка володіє спеціальними знаннями, необхідними для з`ясування відповідних обставин справи.

Відповідно до ч.1 ст.257 СК України баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь в їх вихованні.

Згідно з ч.2 ст.257 СК України батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно зі ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що в ході розгляду справи знайшов своє підтвердження той факт, що ОСОБА_4 є онукою позивача. При цьому мати дитини - ОСОБА_3 чинить перешкоди позивачу у спілкуванні з онукою ОСОБА_4 та у вихованні дитини. Така діяльність є неправомірною, адже порушує особисті немайнові права ОСОБА_2 , передбачені ст.257 СК України. Таким чином, з метою відновлення означених особистих немайнових прав позивача суд першої інстанції зобов`язав ОСОБА_3 не перешкоджати ОСОБА_2 спілкуватись з онукою ОСОБА_4 та брати участь в її вихованні.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується із таким висновком суду першої інстанції.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилався на справу №359/2456/22, в якій Верховним Судом було зроблено висновок, відповідно до якого при вирішенні питання про родинні відносини бабусі та дитини, можуть зачіпатися права ОСОБА_1 як сина позивача. Апелянт зазначає, що заявивши вимогу про встановлення того факту, що ОСОБА_2 є бабусею ОСОБА_4 , позивачка фактично просила вирішити питання батьківства ОСОБА_1 . При цьому апелянт посилався на висновок Верховного Суду у справі № 359/2456/22 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_1 про встановлення факту, усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дитини. З точки зору апелянта така позиція обумовлює наявність підстав для скасування рішення суду й в даній справі.

Колегія суддів апеляційного суду відхиляє вказані твердження апелянта в якості підстави для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції. Дійсно, у справі № 359/2456/22 Верховний Суд, зробивши вказаний висновок, ухвалив судове рішення про відмову в задоволенні позову. При цьому в якості підстави для такого рішення суд зазначив, що за вказаних умов ОСОБА_1 мав виступати відповідачем у справі, в той час як він брав участь у ній лише в якості третьої особи, а пред`явлення вимоги до неналежного відповідача є підставою для відмови у задоволенні позову. В той же час у даній справі саме на врахування вищезазначеної позиції Верховного Суду позов було заявлено не тільки до ОСОБА_6 , але і безпосередньо до ОСОБА_1 . За таких умов наведені доводи апелянта не обумовлюють наявність підстав для задоволення скарги.

У своїй скарзі ОСОБА_1 також посилався на те, що, на його думку, дану справу було розглянуто неуповноваженим складом суду, оскільки суддя підлягав самовідводу, а у апелянта є сумніви щодо неупередженості судді. Дані доводи також не можуть бути прийняті апеляційним судом.

Процесуальним законодавством встановлено, що у разі виявлення у сторони по справі сумнівів щодо упередженості судді, вона може звернутися до суду із заявою про відвід судді. З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 скористався таким своїм правом та звернувся до суду із заявою про відвід судді першої інстанції. Дана заява була належним чином розглянута судом та вмотивовано відхилена. При цьому жодної необґрунтованості позиції суду першої інстанції з даного приводу апеляційний суд не вбачає, як і не вбачає підстав для висновку про упередженість суду при вирішення справи.

Окремо апеляційний суд звертає увагу на те, що в якості підстав для сумнівів в об`єктивності суду першої інстанції апелянт наводить обставини, які стосуються ОСОБА_3 . Разом з тим в даній справі ОСОБА_3 є відповідачем, а позовні вимоги було пред`явлено як до апелянта, так і до ОСОБА_3 . За результатами розгляду справи суд ухвалив рішення про задоволення позовних вимог, тобто задовольнив вимоги проти обох відповідачів. Зазначена обставина також обумовлює неналежність позиції апелянта в зазначеній частині.

Іншими доводами, якими апелянт обґрунтовував свою незгоду із рішенням суду першої інстанції є неналежність прийнятого судом результату дослідження №32875 від 8 жовтня 2021 року аналізу ДНК на спорідненість Бабуся-Дитина методом порівняння Х-хромосоми, за яким ймовірність родинного зв`язку «Бабуся-Дитина» між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 становить 99,99999%.

Однак, будь-які підстави для критичного відношення до вказаного висновку та неврахування його при вирішенні справи відсутні. Натомість, доказів, що спростовують зазначений результат дослідження, апелянт суду не надав.

Статтею 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. При цьому сторона самостійно несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Обов`язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами. При цьому сторона сама визначає обсяг та достатність доказів, що надає до суду, а витребування таких доказів судом самостійно без наявності передбачених законом підстав у чітко визначених випадках було б порушення принципу змагальності сторін в судовому процесі, що є неприпустимим.

На підтвердження своєї позиції щодо родинного зв`язку з онукою позивачка надала суду вказаний висновок, який є результатом геноскопічного дослідження (дослідження ДНК).

Питання щодо встановлення родинної спорідненості бабусі та дитини відноситься до роду спеціальних знань і може бути встановлене лише на підставі відповідного дослідження в певних галузях знань.

Відповідно до ч. 1 ст. 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов:

1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо;

2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

При цьому, ініціатором проведення експертизи, за виключенням певних випадків, які прямо передбачені законом, і які не відносяться до даної справи, є виключно сторона по справі.

У разі незгоди з тим висновком генетичного дослідження, який міститься в матеріалах справи, апелянт мав право або самостійно замовити та подати до суду інший експертний висновок з даного питання, або ж клопотати перед судом про призначення відповідної судової експертизи. Однак, вказаних дій апелянт під час розгляду справи у суді першої інстанції не вчинив.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності в матеріалах справи відповідного висновку служби у справах дітей також відхиляються судом, оскільки, Службу у справах дітей та сім`ї Бориспільської міської ради було залучено до участі у розгляді даної справи апеляційним судом. На виконання протокольної ухвали апеляційного суду від 05 жовтня 2023 року Служба надала рішення про погодження висновку до суду щодо розв`язання спору про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дитини.

За таких обставин колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги позивача не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладені у мотивувальній частині рішення, та фактично зводяться до незгоди позивача з висновками суду. При цьому, докази та обставини, на які посилається позивач у апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні були дотримані норми матеріального і процесуального права. Судом першої інстанції правильно визначено характер спірних правовідносин, встановлено обсяг прав та обов`язків сторін, застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, що склались між сторонами, надано повну, всебічну та об`єктивну оцінку наявним у справі доказам, та обґрунтовано задоволено позов.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів доходить висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим, підстави для його скасуванні відсутні.

Керуючись ст.ст. 141, 369, 374, 375, 382, 383, 384 України, суд,

П о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 02 червня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини судового рішення з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст судового рішення складено 26 листопада 2024 року.

Головуючий: М.В. Мережко

Судді: Н.В. Поліщук

В.В. Соколова