КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження №22-ц/824/6873/2024 Головуючий суддя: Олійник В.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

23 квітня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Головуючого судді: Олійника В.І.,

суддів: Гаращенка Д.Р., Сушко Л.П.,

при секретарі: Курченко С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 20 листопада 2023 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії (бездіяльність) старшого державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Очеретяної Ірини Олександрівни, -

в с т а н о в и в :

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії (бездіяльність) державного виконавця у виконавчому провадженні НОМЕР_1.

В обґрунтування скарги зазначив, що рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 12.01.2015 року у справі №759/20089/14-ц (провадження №2/759/1286/15), яке набрало законної сили 23.01.2015 року, задоволено частково позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи від 25.11.2014 року і до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Стягнуто з нього на користь держави судові витрати по справі в сумі 243,60 грн. У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено. Реквізити для перерахування коштів у рахунок сплати аліментів у судовому рішенні не вказано.

25.05.2015 року на підставі виконавчого листа №2/759/1285, виданого Святошинським районний судом м. Києва 30.03.2015 року, відділом державної виконавчої служби Жовтневого районного управління юстиції Державної виконавчої служби України відкрито виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 всіх видів заробітку, щомісячно, починаючи від 25.11.2014 року, і до досягнення дитиною.

24.10.2022 року його донька ОСОБА_3 досягла повноліття.

09.02.2023 року АТ «Укрсиббанк» прийнято до виконання платіж, призначення якого примусове списання коштів на підставі ст. 1071 ЦК України, ст.ст.5, 11, 21, 52, 53, 55, 65 Закону України «Про виконавче провадження», ст.124 Конституції України при примусовому виконанні виконавчого листа №2/759/1286 від 30.03.2015 року, виданого Святошинським районним судом м.Києва в межах виконавчого провадження ВП НОМЕР_1.

27.02.2023 року відбулось списання коштів у сумі 75 655,09 грн. з його рахунку на підставі платіжної інструкції № НОМЕР_1 від 08.02.2023 року.

27.02.2023 року старшим державним виконавцем Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Очеретяною І.О. винесено постанову про стягнення виконавчого збору у розмірі 6 877,73 грн. у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 на підставі ст.ст.3, 27, 40 Закону України «Про виконавче провадження».

28.02.2023 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження НОМЕР_1 на підставі п.9 ч.1 ст.39, ст.40 Закону України «Про виконавче провадження».

Вважає, що діями державного виконавця порушено його права, оскільки як вбачається з постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження НОМЕР_1, рішення суду виконано, його донька досягла повноліття, борг відсутній.

Однак, з копій матеріалів виконавчого провадження вбачається винесення 09.10.2015 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Жовтневого районного управління юстиції у Миколаївській області Киричук В.В. постанови про звернення стягнення на заробітну плату ОСОБА_1 у ТОВ «Сандора», в якому він працював у 2015 році.

З листа ТОВ «Сандора» від 13.08.2020 року, копія якого міститься у матеріалах виконавчого провадження, вбачається, що ТОВ повернуто постанову ВП НОМЕР_1 від 09.10.2015 року про звернення стягнення на його доходи аліментів у зв`язку з його звільненням з ТОВ на підставі наказу №283-у від 02.04.2020 року. При цьому, в листі зазначено, що аліменти на день звільнення утримано в повному обсязі і заборгованості немає.

02.09.2020 року головним державним виконавцем Вітовського районного відділу Державної виконавчої служби Південного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції Юхимцем А.В. винесено постанову про передачу виконавчого провадження НОМЕР_1 до Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ). Виконавче провадження прийнято до супроводу державним виконавцем Очеретяною І.О.

В матеріалах виконавчого провадження містяться докази перерахування коштів, що надійшли в рахунок сплати ним аліментів на користь ОСОБА_2 до 01.09.2020 року, за результатами здійсненого контролю Вітовським районним відділом Державної виконавчої служби Південного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса). Відповідно до розрахунку заборгованості по несплаті аліментів державного виконавця ОСОБА_4 заборгованість зі сплати аліментів станом на 01.09.2020 року складала 13 521,40 грн. за серпень 2020 року.

Вказує, що після звільнення з ТОВ «Сандора» від працював, і з табличної довідки, що міститься у матеріалах виконавчого провадження, вбачається, що державний виконавець Очеретяна І.О. володіла інформацією про його працевлаштування у 2 кварталі 2021 року, у 3 кварталі 2021 року, з 3 кварталу 2021 року в ТОВ «Мінеральні води України», проте жодних дій щодо примусового звернення стягнення на отримані доходи при офіційному працевлаштуванні не вчиняла. В матеріалах виконавчого провадження відсутні будь-які запити до місць його працевлаштування, як відсутні і постанови про звернення стягнення на його заробітну плату у місцях працевлаштування, так само як і докази направлення будь-якої кореспонденції з питань виконання зобов`язань за судовим рішенням.

При цьому зауважує те, що у означені періоди він сплачував аліменти. Так, ним на користь ОСОБА_3 протягом 2020-2023 років сплачено аліменти на суму 79 885,63 грн.: у жовтні 2020 року - 4 920,00 грн., у листопаді 2020 року - 1 200,00 грн., у грудні 1 200,00 грн., у січні 2021 року - 1 200,00 грн., у лютому 2021 року - 1 500,00 грн., у березні 2021 року - 1 500,00 грн., у квітні 2021 року - 1 500,00 грн., у травні 2021 року - 1 500,00 грн., у червні 2021 року - 2 000,00 грн., у липні 2021 року - 1 800,00 грн., у серпні 2021 року - 5 085,00 грн., у вересні 2021 року - 2 040,00 грн., у жовтні 2021 року - 3 045,00 грн., у листопаді 2021 року - 2 622, 02 грн., у грудні 2021 року - 2 241,01 грн., у січні 2022 року - 2 713,60 грн., у лютому 2022 року - 2 010,05 грн., березні 2021 року - 1 000,00 грн., у квітні 2022 року - 1 500,00 грн., у травні 2022 року - 3 316,57 грн., у червні 2022 року - 1 809,07 грн., у липні 2022 року - 3 164,59 грн., у серпні 2022 року - 2 792,56 грн., у вересні 2022 року - 2 964,84 грн., у жовтні 2022 року - 4 120,00 грн., у листопаді 2022 року- 301,51 грн., у грудні 2022 року - 5 125,65 грн., у січні 2023 року - 2 491,47 грн., у лютому 2023 року - 2 390,58 грн., у березні 2023 року - 1 031,53 грн. Також вказує, що сплачує аліменти і після закінчення виконавчого провадження, добровільно, враховуючи потреби дитини.

Проте, державним виконавцем Очеретяною О.І. не проводилась обов`язкова перевірка сплати ним як боржником у виконавчому провадження аліментів на користь ОСОБА_2 , розрахунком державний виконавець Очеретяна І.О. вирахувала з нього заборгованість за виконавчим документом №757/54546/19 від 05.08.2021 року Печерським районним судом м. Києва, яка станом на 24.10.2022 року складає 68 777,36 грн.

Отже, вважає, що обрахунок заборгованості було проведено без врахування всіх здійснених ним платежів, без дотриманням вимог СК України та Інструкції з організації примусового виконання рішень №512/5 від 02.04.2012 року, за своєю формою розрахунок заборгованості не відповідає формі, встановленій Інструкцією з організації примусового виконання рішень, тому змушений звернутись до суду із вказаною скаргою.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 20 листопада 2023 року у задоволенні скарги відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 з підстав порушення судом норм процесуального права ставиться питання про скасування ухвали суду першої інстанції та ухваленню постанови, якою скаргу задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що державним виконавцем до дати винесення рішення не надіслано матеріали виконавчого провадження НОМЕР_1, позаяк копії останньої у справі відсутні, як відсутні і будь-які листи або інші документи, що б підтверджували таке надсилання. Також у матеріалах справи відсутні і пояснення державного виконавця стосовно предмету спору. Судом взагалі не проаналізовано матеріали виконавчого провадження НОМЕР_1. Вказане підтверджується зокрема і тим, що в оскаржуваній ухвалі судом було зазначено про лише надані копії матеріалів виконавчого провадження.

Зазначає, що з моменту прийняття державним виконавцем до свого провадження виконавчого провадження і по дату списання заборгованості його взагалі не було проінформовано ні про передачу виконавчого провадження між відділами державної виконавчої служби Державної виконавчої служби України, ні про стан виконавчого провадження, ні про його права та обов'язки у ньому.

Матеріали виконавчого провадження (зокрема і надані ним суду першої інстанції копії матеріалів) не містять будь яких підтверджень вжиття державним виконавцем обов`язкових та передбачених нормами Закону України «Про виконавче провадження» - Закон) і Інструкції з організації примусового виконання рішень (наказ Мінюсту 02.04.2012 року №512/5) дій: державним виконавцем не проводилась обов`язкова перевірка сплати боржником у виконавчому провадження аліментів, не повідомлялось про необхідність самостійного долучення до матеріалів виконавчого провадження доказів сплати аліментів, не здійснювався розрахунок щомісячних розрахунків заборгованості.

Наголошує, що заборгованості по сплаті аліментів з його боку не було підтвердженням чого є те, що його дитина, ОСОБА_3 регулярно отримували кошти від нього, ОСОБА_1 протягом 2020-2023 років з призначенням платежу «аліменти» доказ чого є чекові документи АТ «Укрпошта» та АТ КБ « ПриватБанк».

Бездіяльність державного виконавця призвела до неправомірності такого розрахунку, адже Інструкцією визначено, що державний виконавець зобов`язаний здійснювати систематичний контроль за правильним та своєчасним відрахуванням утриманих сум аліментів стягувачам. Перевірка інформації про наявність боржника, його майна, місця роботи або здійснення опису та арешту майна на території, на яку не поширюється компетенція державного виконавця здійснюється органом державної виконавчої служби на територію вчинення таких дій за дорученням державного виконавця. Будь-яких доручень державного виконавця Очеретяної І.О. матеріали виконавчого провадження не містять.

Таким чином, при винесені оскаржуваної ухвали судом першої інстанції проігноровано визначені Законом та Інструкцією обов`язки державного виконавця в сукупності з відсутністю його обізнаності про його обов`язки у виконавчому провадженні, взагалі не досліджено надані ним докази, ухвалу винесено за відсутності документів, витребуваних судом у державного виконавця, у зв`язку із чим оскаржувана ухвала підлягає скасуванню.

Крім вказаного, вважає такі дії державного виконавця вчиненими недобросовісно та непропорційно за відсутності усвідомлення несприятливих наслідків для законних прав та інтересів ОСОБА_1 як боржника у виконавчому провадженні та як батька ОСОБА_3 , для утримання якої відбувалось стягнення аліментів у виконавчому провадженні, без урахування права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Звертає увагу на те, що матеріали справи не містять доказів надсилання державним виконавцем до суду матеріали виконавчого провадження.

Водночас, зазначає, що сума заборгованості, розрахована державним виконавцем на підставі іншого виконавчого листа у іншій судовій справі, містить суму сплати аліментів на 2-х неповнолітніх дітей. Таким чином, як сума його заборгованості, так і сума виконавчого збору вирахувана невірно.

Тобто, державним виконавцем Очеретяною І.О. вчинено протиправні, незаконні та безпідставні дії щодо стягнення з нього 75 655,09 грн, що складаються не з «його заборгованості» у розмірі 68 777,36 грн. за виконавчим документові №757/54546/19 від 05.08.2021 року, в якому боржником є ОСОБА_7 та 6 877,73 грн, якими є виконавчий збір у виконавчому провадження № НОМЕР_1, боржником у якому є він, ОСОБА_1 .

Крім вказаного незрозумілими та нелогічними у розрізі висновків усієї оскаржуваної ухвалі є висновки суду щодо того, що «державний виконавець здійснено розрахунок заборгованості за аліментами на виконання покладених на неї повноважень щодо перевірки достовірності поданої сторонами виконавчого провадження інформації...», адже матеріали виконавчого провадження не містять взагалі будь якої інформації поданої як ним, так і стягувачем.

Таким чином, висновки суду зроблено незаконно та ґрунтуються на припущенням суду, що у розумінні норм ЦПК України є неприпустимим та свідчать про незаконність такого рішення.

Учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направили.

Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з того, що дії державного виконавця вчинені відповідно до закону та в межах повноважень і під час проведення виконавчих дій належним чином дотримано приписи чинного законодавства щодо проведення примусового виконання рішення, доводи скарги не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи.

Проте, колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів скарги, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 12.01.2015 року у справі № 759/20089/14-ц (провадження

№2/759/1286/15), яке набрало законної сили 23.01.2015 року, задоволено частково позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи від 25.11.2014 року і до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Стягнуто з нього на користь держави судові витрати по справі в сумі 243,60 грн. У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

25.05.2015 року на підставі виконавчого листа №2/759/1285, виданого Святошинським районний судом м.Києва 30.03.2015 року, відділом державної виконавчої служби Жовтневого районного управління юстиції Державної виконавчої служби України відкрито виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 всіх видів заробітку, щомісячно, починаючи від 25.11.2014 року, і до досягнення дитиною повноліття.

Постановою головного державного виконавця Вітовського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Одеса) Юхимець А.В. на підставі ч.4 ст 25 Закону України «Про виконавче провадження» ВП НОМЕР_1 передано до Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Встановлено, що 24.10.2022 року його донька ОСОБА_3 досягла повноліття.

09.02.2023 року АТ «Укрсиббанк» прийнято до виконання платіж, призначення якого примусове списання коштів на підставі ст. 1071 ЦК України, ст. ст. 5, 11, 21, 52, 53, 55, 65 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 124 Конституції України при примусовому виконанні виконавчого листа № 2/759/1286 від 30.03.2015 року, виданого Святошинським районним судом м. Києва в межах виконавчого провадження ВП

№ НОМЕР_1.

27.02.2023 року відбулось списання коштів у сумі 75 655,09 грн з рахунку ОСОБА_1 на підставі платіжної інструкції № НОМЕР_1 від 08.02.2023 року.

27.02.2023 року старшим державним виконавцем Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Очеретяною І.О. винесено постанову про стягнення виконавчого збору у розмірі 6 877,73 грн у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 на підставі ст. ст. 3, 27, 40 Закону України «Про виконавче провадження».

28.02.2023 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_1 на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження».

Частиною 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів, що, відповідно до закону, підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку є Закон України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року № 1404-VIII (далі - Закон № 1404).

Відповідно до ст. 1 Закону № 1404 виконавче провадження як завершальна стадія (судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових-осіб) (далі - рішення) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону № 1404 примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» визначено основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус.

Так, завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом (ст. 3 цього Закону).

Відповідно до частини 2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад:

1) верховенства права;

2) обов`язковості виконання рішень;

3) законності;

4) диспозитивності;

5) справедливості, неупередженості та об`єктивності;

6) гласності та відкритості виконавчого провадження;

7) розумності строків виконавчого провадження;

8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями;

9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Згідно ст. 447 ЦПК України та стаття 74 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи, що відповідає поданий скарзі та свідчить про належність скаржника.

Статтею 451 ЦПК України передбачено, що за результатами скарги суд постановляє ухвалу, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Стаття 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначає порядок стягнення аліментів. Так, відповідно до вимог зазначеної статті, виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику в тому числі у разі подання заяви стягувачем або боржником. Спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом. Довідка про наявність заборгованості зі сплати аліментів видається органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем на вимогу стягувача протягом трьох робочих днів у випадках, встановлених законом. Довідка про наявність заборгованості зі сплати аліментів дійсна протягом одного місяця з дня її видачі. Форма довідки встановлюється Міністерством юстиції України.

Згідно із пунктами 3, 4 розділу XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 року № 512/5, у разі якщо боржник не працює і сплачує аліменти самостійно стягувачу, квитанції (або їх копії) про перерахування аліментів надаються виконавцю не пізніше наступного робочого дня після сплати та долучаються до матеріалів виконавчого провадження. Виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця та у випадках, передбачених ч. 4 ст. 71 Закону, повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника. Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із: звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів. Сума заборгованості зі сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому статтею 195 СК України.

Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору судом (ч. 3 ст. 195 СК України).

Старшим державним виконавцем Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Очеретяною І.О. у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 здійснений розрахунок заборгованості по аліментам, згідно якого заборгованість по аліментам станом на 24.10.2022 року складає 68 777,36 грн. (а.с. 23). Наданий ОСОБА_1 розрахунок нечитабельний.

З матеріалів справи вбачається те, що державним виконавцем до дати винесення рішення не надіслано матеріали виконавчого провадження НОМЕР_1, позаяк копії останньої у справі відсутні, як відсутні і будь-які листи або інші документи, що б підтверджували таке надсилання. Також у матеріалах справи відсутні і пояснення державного виконавця стосовно предмету спору.

Судом не проаналізовано матеріали виконавчого провадження НОМЕР_1. Вказане підтверджується зокрема і тим, що в оскаржуваній ухвалі судом було зазначено про лише надані копії матеріалів виконавчого провадження.

Разом з тим, у скарзі заявник повідомляв суд про те, що оригінали документів виконавчого провадження № НОМЕР_1 перебувають і можуть перебувати лише у державного виконавця, а йому надано такі матеріали лише для фотозйомки. При цьому, як вбачається, такі матеріали було витребувано судом, проте докази їх отримання судом та дослідження і оцінка судом в матеріалах справи відсутні, а з оскаржуваної ухвали вбачається, що судом досліджувались лише надані заявником копії матеріалів виконавчого провадження, які були нечитабельні на думку суду. Таким чином судом першої інстанції допущено грубі порушення норм процесуального права та взагалі не з`ясовано обставини справи, а також не досліджено надані мною докази.

Судом зазначено, що з матеріалів скарги, частина яких також є нечитабельною, не вбачається, що боржник ОСОБА_1 звертався до виконавчої служби із заявами про приєднання до матеріалів виконавчого провадження чеків та платіжних інструкцій на підтвердження сплати аліментів.

Такі висновки суду є безпідставними та додатково підтверджують те, що судом не було взагалі з`ясовано обставин справи, що свідчить про незаконність оскаржуваного рішення.

Так, у своїй скарзі ОСОБА_1 повідомляв суду, що Державний виконавець Очеретяна І.О. про такий перерахунок заборгованості його не повідомляла і в матеріалах виконавчого провадження відсутні докази направлення йому такого повідомлення.

В матеріалах виконавчого провадження відсутні докази направлення будь-якої кореспонденції з питань виконання ОСОБА_1 зобов`язань за судовим рішенням.

Отже, ОСОБА_1 поінформовано суд про те, що з моменту прийняття державним виконавцем до свого провадження виконавчого провадження і по дату списання заборгованості його взагалі не було поінформовано ні про передачу виконавчого провадження між відділами державної виконавчої служби Державної виконавчої служби України, ні про стан виконавчого провадження, ні про його права та обов`язки у ньому.

Перебіг виконавчого провадження йому став відомий лише після ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження для оскарження дій державного виконавця.

Проте, з наданих ним копій матеріалів виконавчого провадження вбачається, що 02.09.2020 року головним державним виконавцем Вітовського районного відділу Державної виконавчої служби Південного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції Юхимцем А.В. винесено постанову про передачу виконавчого провадження НОМЕР_1 до Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), яке прийнято до супроводу державним виконавцем Очеретяною І.О.

Матеріали виконавчого провадження (зокрема і надані суду першої інстанції копії матеріалів) не містять будь яких підтверджень вжиття державним виконавцем обов`язкових та передбачених нормами Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон) і Інструкції з організації примусового виконання рішень (наказ Мінюсту від 02.04.2012 року №512/5) (далі - Інструкція) дій: державним виконавцем не проводилась обов`язкова перевірка сплати ОСОБА_1 , як боржником у виконавчому провадженні, аліментів, не повідомлялось про необхідність самостійного долучення до матеріалів виконавчого провадження доказів сплати аліментів, не здійснювався розрахунок щомісячних розрахунків його заборгованості.

З норм Закону та Інструкції вбачається, що державний виконавець здійснює перевірку своєчасності та повноти перерахувань коштів у рахунок аліментів на користь стягувача. Матеріали виконавчого провадження НОМЕР_1 після прийняття до супроводу державним виконавцем не містять доказів підтвердження здійснення державним виконавцем такої перевірки від серпня 2020 року і до моменту закриття. В матеріалах виконавчого провадження будь-які вимоги або постанови державного виконавця відсутні, як відсутні і щомісячні розрахунки заборгованості ОСОБА_1 (складення щомісячних розрахунків заборгованості боржника є обов`язком державного виконавця відповідно до вимог Закону та Інструкції).

При цьому з табличної довідки, що міститься у матеріалах виконавчого провадження (стор. 21-22 матеріалів виконавчого провадження) вбачається, що державний виконавець володіла інформацією про працевлаштування ОСОБА_8 у 2 кварталі 2021 року, у 3 кварталі 2021 року, з 3 кварталу 2021 року в ТОВ «Мінеральні води України», проте жодних дій щодо примусового звернення стягнення на отримані ОСОБА_1 доходи при офіційному його працевлаштуванні не вчиняла. В матеріалах виконавчого провадження відсутні будь-які запити до місць працевлаштування ОСОБА_1 , як відсутні і постанови про звернення стягнення на його заробітну плату у місцях працевлаштування.

Водночас розрахунок заборгованості проведення державним виконавцем містить інформацію про несплату ОСОБА_1 аліментів від травня 2020 року.

Матеріали виконавчого провадження підтверджують порушення державним виконавцем і частини сьомої та дев`ятої, одинадцятої статті 71 Закону щодо того, що якщо відраховані з боржника суми аліментів не були перераховані стягувачу, то виконавець письмово повідомляє стягувача про розмір заборгованості, що утворилася, та роз`яснює йому права на звернення з позовом до фізичної особи, які виплачують боржнику відповідно аліменти, якщо така заборгованість утворилася з їхньої вини. Отже, якщо б заборгованість утворилась саме з вини ОСОБА_1 , або його роботодавців, державний виконавець мала повідомити про це стягувача для самостійного звернення до суду з позовом про стягнення з нього заборгованості по сплаті аліментів або ж до органів досудового розслідування.

Проте, заборгованості по сплаті аліментів з боку ОСОБА_1 не було, підтвердженням чого є те, що його дитина - ОСОБА_3 регулярно отримувала кошти від нього - ОСОБА_1 протягом 2020-2023 років з призначенням платежів «аліменти», доказами чого є чекові документи AT «Укрпошта» та АКБ «ПриватБанк».

Судом першої інстанції неправомірно застосовано до спірних правовідносин норми частини четвертої статті 71 Закону, оскільки виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця, а також проводити індексацію розміру аліментів відповідно до частини першої цієї статті не лише у разі закінчення виконавчого провадження, а і в разі надіслання виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби.

Судом також не взято до уваги, що матеріали виконавчого провадження не містять будь-якого листування державного виконавця з ОСОБА_1 та його необізнаність про стан виконавчого провадження, а про наявність «заборгованості» у виконавчому провадженні він дізнався не у встановленому законом порядку, а через те, що 27.02.2023 відбулось списання коштів у сумі 75655,09 грн. з його рахунку на підставі платіжної інструкції НОМЕР_1 від 08.02.2023 року, що свідчить про незаконність судового рішення, ухваленого взагалі без встановлення обставин, що мають важливе значення для розгляду предмету спору по суті.

Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із: звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувана; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів.

Ухвалення судом першої інстанції оскаржуваної ухвали на підставі вказаного узагальненого викладу норм Закону та Інструкції підтверджують те, що судом не було з`ясовано обставин справи, що свідчить про незаконність оскаржуваного рішення, позаяк в матеріалах виконавчого провадження відсутні вказані судом документи.

Крім зазначеного, такі висновки суду є вкрай суперечливими, адже підтверджують те, що квитанції (або їх копії) про перерахування аліментів, можуть надаватись як боржником так і стягувачем. Отже, подальші висновки суду першої інстанції про те, що лише ОСОБА_1 , як боржник, зобов`язаний був надавати підтвердження сплати аліментів, законодавством не передбачено, а з урахуванням викладеного вище, він взагалі не був повідомлений державним виконавцем про те, що мав подавати державному виконавцю копії чеків на підтвердження сплати аліментів.

ОСОБА_1 дійсно не надавав державному виконавцю ніяких підтверджень сплати аліментів, проте через те, що не був обізнаний куди і кому він повинен їх надавати, та й взагалі про те, що він повинен надавати такі чеки. У скарзі ОСОБА_1 інформував суд про відсутність у судовому рішенні, яким мене зобов`язано сплачувати аліменти, реквізитів стягувача, оскільки у судовому рішенні не вказано реквізити для перерахування коштів у рахунок сплати аліментів.

З початку виконавчого провадження аліменти ОСОБА_1 особисто не сплачувались, а сплачувались шляхом звернення стягнення на його заробітну плату у ТОВ «Сандора». З листа ТОВ «Сандора» від 13.08.2020 року, копія якого (без реєстраційного номеру будь якого відділу державної виконавчої служби) міститься на cтop.119 виконавчого провадження (стор.17 матеріалів виконавчого провадження), вбачається, що ТОВ повернуто постанову ВП НОМЕР_1 від 09.10.2015 року про звернення стягнення на доходи аліментів у зв`язку зі звільненням ОСОБА_1 з ТОВ на підставі наказу №283-у від 02.04.2020 року. При цьому, в листі зазначено, що аліменти на день звільнення утримано в повному обсязі і заборгованості немає.

У подальшому, протягом 2020-2023 років ним самостійно сплачувались аліменти на суму 79885,63 грн.: у жовтні 2020 - 4920 грн., у листопаді 2020 - 1200 гри., у грудні 1200 грн., у січні 2021 - 1200 грн., у лютому 2021 - 1500 грн., у березні 20221 - 1500 грн., у квітні 2021 - 1500 грн., у травні 2021 - 1500 грн., у червні 2021 - 2000 грн., у липні 2021 - 1800 грн., у серпні 2021 - 5085 грн., у вересні 2021 - 2040 грн., у жовтні 2021 - 3045 грн., у листопаді 2021 - 2622, 02 грн., у грудні 2021 - 2241,01 грн., січні 2022 - 2713,60 гри., лютому 2022 - 2010,05 грн., березні 2022 - 1000 грн., у квітні 2022 - 1500 грн., травні 2022 - 3316,57 грн., червні 2022 - 1809,07 грн., липні 2022 - 3164,59 грн., серпні 2022 - 2792, 56 грн., вересні 2022 - 2964,84 грн., жовтні 2022 - 4120 грн., листопаді - 301,51 грн., грудні 2022 - 5125,65 грн., січні 2023 - 2491,47 грн., лютому 2023 - 2390,58 грн., березні 2023 - 1031,53 грн.

Означеного судом першої інстанції до уваги не було взято, як і не враховано, зокрема такі порушення державного виконавця як те, що у розрахунку заборгованості зі сплати аліментів державного виконавця від 08.02.2023 року, в графі «сплачена боржником/стягнуто виконавцем» від травня 2020 року вказано 0,00 грн.

Означене судом першої інстанції при винесені оскаржуваної ухвали не було взято до уваги, водночас є підтвердженням того, що саме бездіяльність державного виконавця призвела до неправомірності такого розрахунку, адже Інструкцією визначено, що державний виконавець зобов`язаний здійснювати систематичний контроль за правильним та своєчасним відрахуванням утриманих сум аліментів стягувачам. Перевірка інформації про наявність боржника, його майна, місця роботи або здійснення опису та арешту майна на території, на яку не поширюється компетенція державного виконавця, здійснюється органом державної виконавчої служби, компетенція якого поширюється на територію вчинення таких дій за дорученням державного виконавця. Будь - яких доручень державного виконавця Очеретяної І.О. матеріали виконавчого провадження не містять.

Таким чином, при винесені оскаржуваної ухвали судом першої інстанції проігноровано визначені Законом та Інструкцією обов`язки державного виконавця в сукупності з відсутністю обізнаності ОСОБА_1 про його обов`язки у виконавчому провадженні, взагалі не досліджено надані ним докази, у зв`язку з чим оскаржувана ухвала підлягає скасуванню.

ОСОБА_1 фактично був позбавлений можливості довести доказами в розрізі положень ст.ст.76-81 ЦПК України те, що державний виконавець здійснила розрахунок на підставі іншого виконавчого листа у іншому виконавчому провадженні у іншій судовій справі за зобов`язанням іншої особи.

Крім вказаного, вбачається що судом ухвалено рішення на підставі припущень, що є неприпустимим. Так, висновок суду «... технічна описка не є обставиною, яка є істотною для розгляду скарги...» судом не обгрунтовано всупереч вимогам Глави 5 ЦПК України та суперечить вимогам статті 89 вказаного Кодексу, відповідно до якої суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частина перша). Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частина третя).

Матеріали справи не містять доказів надсилання державним виконавцем до суду матеріалів виконавчого провадження.

Проте, державний виконавець вказав у розрахунку виконавчий документ №757/54546/19 від 05.08.2021 року, виданим Печерським районним судом м. Києва, а судом не досліджувались ні матеріали виконавчого провадження, ні матеріали справи №757/54546/19. Крім зазначеного, такі висновки суду першої інстанції є вкрай суперечливими, адже як зазначено судом же в оскаржуваній ухвалі, наданий ОСОБА_1 розрахунок суд вважав «нечитабельним».

Водночас, вбачається, що сума заборгованості, розрахована державним виконавцем на підставі іншого виконавчого листа у іншій судовій справі, містить суму сплати аліментів на 2-х неповнолітніх дітей. Таким чином, як сума заборгованості ОСОБА_1 , так і сума виконавчого збору вирахувана невірно.

Отже, державним виконавцем Очеретяною І.О. вчинено протиправні, незаконні та безпідставні дії щодо стягнення з ОСОБА_1 75655,09 грн. що складаються не з «його заборгованості» у розмірі 68777,36 грн. за виконавчим документом №757/54546/19 від 05.08.2021, в якому боржником є ОСОБА_7 та 6877,73 грн., якими є виконавчий збір у виконавчому провадження НОМЕР_1, боржником у якому є він - ОСОБА_1 .

Отже, висновки суду зроблено незаконно та ґрунтуються на припущеннях суду, що у розумінні норм ЦПК України є неприпустимим та свідчать про незаконність такого рішення.

Також, матеріали виконавчого провадження не містять будь-яких відомостей щодо домовленостей між сторонами виконавчого провадження з приводу перерахунку аліментів на утримання неповнолітньої дитини на рахунок інших осіб, жодних доказів на підтвердження таких обставин боржником не надано.

Отже, з аналізу матеріалів, наявних у справі, доводи боржника щодо не врахування грошових коштів у рахунок сплати аліментів у розмірі 79 885,63 грн. за рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 12.01.2015 року (справа №759/20089/14- ц) також не знайшли свого підтвердження.

ОСОБА_1 стверджує про відсутність інформування його про його обов`язки у виконавчому провадженні, а також того, що судове рішення у справі №759/20089/14-ц не містить реквізитів для перерахування аліментів.

Разом з тим, ним надано суду належні у сукупності докази того, що перераховано ним кошти у сумі 79885,63 грн. мали цільове призначення «аліменти».

ОСОБА_1 також був позбавлений можливості надати пояснення стосовно предмету спору, так як в судове засідання 09.11.2023 він з`явився, водночас був повідомлений про те, що слухання не відбудеться, а також те, що розгляд скарги відбуватиметься без запрошення учасників справи.

Водночас, судом не було запропоновано подати заяву щодо розгляду справи за його відсутності.

З метою надання відповідних доказів явки у судове засідання 09.11.2023 року він звернувся до служби охорони Святошинського районного суду міста Києва, проте йому відмовлено у наданні будь-яких підтвердних документів мого перебування у суді 09.11.2023.

Повістку у судове засіданні, призначене на 20.11.2023 року, він отримав 20.11.2023 року, що позбавило його можливості прибути у судове засідання. Вказане підтверджує те, що він не був належним чином повідомлений про розгляд справи.

Отже, судом порушено і вимоги статті 450 ЦПК України та здійснено розгляд скарги за відсутності учасників справи. При цьому, судом допущено порушення рівності доступу учасників процесу до правосуддя.

Як стверджує заявник, саме через бездіяльність державного виконавця з нього незаконно стягнуто грошові кошти у загальній сумі 75655,09 грн., які у свою чергу перераховано на користь стягувача.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку щодо задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 , скасування ухвали Святошинського районного суду

м. Києва від 20 листопада 2023 року та часткове задоволення скарги.

Слід визнати неправомірними дії (бездіяльність) старшого державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Очеретяної Ірини Олександрівни у виконавчому провадженні № НОМЕР_1.

Визнати протиправною та скасувати постанову про стягнення виконавчого збору у розмірі 6 877,73 грн у виконавчому провадженні НОМЕР_1, а також постанову про закінчення виконавчого провадження НОМЕР_1.

Зобов`язати старшого державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Очеретяну Ірину Олександрівну здійснити дії щодо з?ясування повноти виконання боржником у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 зобов?язання з виплати аліментів, за результатами яких: здійснити вірний розрахунок виконавчого збору у виконавчому провадженні № НОМЕР_1, та здійснити вірний розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, про що прийняти постанови.

В іншій частині відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.367, 374, 379, 381, 382 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 20 листопада 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Скаргу ОСОБА_1 на дії (бездіяльність) старшого державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Очеретяної Ірини Олександрівни задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії (бездіяльність) старшого державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Очеретяної Ірини Олександрівни у виконавчому провадженні № НОМЕР_1.

Визнати протиправною та скасувати постанову про стягнення виконавчого збору у розмірі 6 877,73 грн у виконавчому провадженні № НОМЕР_1, а також постанову про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_1.

Зобов`язати старшого державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Очеретяну Ірину Олександрівну здійснити дії щодо з?ясування повноти виконання боржником у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 зобов?язання з виплати аліментів, за результатами яких: здійснити вірний розрахунок виконавчого збору у виконавчому провадженні № НОМЕР_1, та здійснити вірний розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, про що прийняти постанови.

В іншій частині відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 07 травня 2024 року.

Головуючий:

Судді: