Справа № 367/3043/23
Провадження №2/367/1434/2024
25 квітня 2024 року Ірпінський міський суд Київської області у складі:
головуючого судді Третяк Я.М.,
секретаря судових засідань - Люліної О.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ірпені цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Ірпінської міської ради Київської області про стягнення додаткових витрат на дитину та позбавлення батьківських прав,
У травні 2023 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Ірпінської міської ради Київської області, про стягнення додаткових витрат на дитину та позбавлення батьківських прав, в якому просила: стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , кошти необхідні для поїздки дитини на лікування та реабілітацію в сумі 8 000,00 грн.; позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьківських прав відносно неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що 11 серпня 2012 року між нею та ОСОБА_2 було укладено шлюб, в якому народився син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Зазначає, що син є інвалідом з дитинства, діагноз - ДЦП, до початку війни дитина проживала разом зі позивачем, в будинку батьків в АДРЕСА_1 , що підтверджується актом обстеження матеріально-побутових умов від 30 травня 2019 року.
16.05.2017 шлюб між сторонами розірвано.
Зазначає, що відповідач не підтримує стосунків з дитиною, не цікавиться сином, не бере участі у його житті, ухиляється від обов`язку утримувати сина та виховувати сина, вважає, що є передбачені ст.164 СК України підстави для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав щодо сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та стягнення додаткових витрат необхідних для лікування та реабілітації дитини.
Також, позивач вказує, що на даний час разом із сином мешкає в Федеративній Республіці Німеччина за адресою: АДРЕСА_4 син навчається в спеціалізованому навчальному закладі, потребує постійного лікування і реабілітації, що пов`язано з необхідністю частих переїздів, в тому числі і через державні кордони інших держав.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 05.05.2023 зазначену цивільну справу передано в провадження судді Ірпінського міського суду Київської області Третяк Я.М.
Ухвалою суду від 21 липня 2023 року відкрито загальне позовне провадження у даній цивільній справі та призначено підготовче засідання.
Ухвалою суду від 06 листопада 2023 року закрито підготовче провадження у справі за вказаним позовом.
У судовому засіданні представник позивача просив суд задовольнити позов, зазначив, що відповідач тривалий час не виконує батьківських обов`язків, не цікавиться сином.
У судове засіданні позивач не з`явилася, 15 лютого 2024 року від позивача ОСОБА_1 надійшло клопотання про розгляд справи без її участі.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся в порядку, передбаченому процесуальним законом. Про причину неявки суд до відома не поставив. Судові повістки, які направлялись відповідачу за вказаною адресою в позовній заяві, повернулася до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Оголошення про виклик відповідача також було розміщено на веб-сайті суду. Відзив на позовну заяву у встановлений судом строк відповідач не подав.
Згідно вимог ст. 280 ЦПК України, якщо відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
16 квітня 2024 року від представника третьої особи Органу опіки та піклування виконавчого комітету Ірпінської міської ради Київської області Співак Н.В. надійшов лист, в якому зазначено, що відповідно до пункту 72 Постанови Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року № 866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини» працівник служби у справах дітей за місцем проживання (перебування) дитини проводить бесіду з батьками та відвідує дитину за фактичним місцем проживання, про що складає акт обстеження умов проживання. Вказує, що служба у справах дітей та сім`ї Ірпінської міської не може подати висновок щодо доцільності/недоцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який на даний час, разом з матір`ю проживає в Німеччині. Враховуючи вищезазначене, просила дану справу розглядати у відсутність представника служби у справах дітей та сім`ї Ірпінської міської ради та прийняти рішення в інтересах дитини.
Виходячи з цього, суд, вважає за можливе ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних доказів.
Заслухавши пояснення представника позивача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з вимогами п. п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.
Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 11 серпня 2012 року, який заочним рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 16 травня 2017 року розірвано.
Сторони є батьками малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується даними свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого 28 листопада 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції у м. Донецьку, актовий запис №1373.
Встановлено, що відповідно до медичного висновку № 39 від 20.11.2017 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є дитиною з інвалідністю та має захворювання (G80.1 дитячий церебральний параліч, (ДЦП), підгрупа А).
Рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 04 жовтня 2017 року у справі № № 236/2505/17 стягнуто щомісячно з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1500,00(одна тисяча п`ятсот гривень 00 копійок)гривень, починаючи з 31.08.2017 року і до повноліття дитини, з урахуванням індексації відповідно до закону. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 фактично понесені додаткові витрати на дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 15357,74 грн.

Рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 21 червня 2019 року у справі № 236/485/19 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 фактично понесені додаткові витрати на дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі 8765,40 грн., суму індексації розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі у розмірі 2442 грн. за період з жовтня 2017 року по липень 2019 року.

Позивач посилається на те, що з часу розірвання шлюбу відповідач перестав цікавитися життям та здоров`ям свого сина, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, не відвідує сина за місцем його проживання.

Тому позивач вважає, що відповідач фактично самоусунувся від виконання свого батьківського обов`язку по вихованню та утриманню дитини, що є достатньою підставою для позбавлення його батьківських прав.

Так, судом встановлено, що малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживав разом з позивачем ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Мати дитини ОСОБА_1 виконує в повному обсязі свої батьківські обов`язки по відношенню до свого сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у частині забезпечення необхідним піклуванням про фізичний розвиток, забезпечення необхідним харчуванням, здійснює медичний догляд та лікування дитини, що підтверджується копією акту депутата Ірпінської міської ради від 30.09.2019 обстеження матеріально-побутових умов проживання сім`ї власника житла (заявника).

Позивач вказує, що у даний час разом із сином мешкає в Федеративній Республіці Німеччина за адресою: АДРЕСА_4 син навчається в спеціалізованому навчальному закладі, потребує постійного лікування і реабілітації, що пов`язано з необхідністю частих переїздів, в тому числі і через державні кордони інших держав.

Згідно копії довідки Ірпінського гуманітарного ліцею «Лінгвіст» ім. Зафіри Алієвої від 04.09.2023 № 400 ОСОБА_3 навчається в 6-Е класі Ірпінського гуманітарного ліцею на сімейній формі навчання.

У силу ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати до самостійного життя та праці.

Відповідно до положень принципу № 6, принципу № 7 абз. 2 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією № 1385 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, дитина заради повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та порозуміння. Вона має, коли це є можливим, зростати під опікою і відповідальністю її батьків і в будь-якому випадку в атмосфері любові, моральної і матеріальної забезпеченості. Найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її навчання, ця відповідальність покладена переш за все на батьків.

Згідно до ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно до ч. 2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 152 СК України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою держаного контролю, що встановлена законом.

Статтею 165 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , оскільки не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не приймає участі в її вихованні та матеріально не забезпечує.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 суду показала, що з 2019 року особисто знайома із позивачем ОСОБА_1 та її сином ОСОБА_3 , зазначила, що відповідача жодного разу не бачила, вихованням та лікуванням дитини займається лише позивач та її батьки.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 суду показала, що була вчителем ОСОБА_3 з 2020 по 2022, він проживав разом із мамою, бабусею та дідусем, які піклуються про нього та забезпечують всім необхідним. У зв`язку з особливим станом здоров`я ОСОБА_3 бувала за місцем проживання позивача. Батька дитини жодного разу не бачила, підтвердила, що вихованням та забезпеченням реабілітації дитини займаються виключно позивач та її батьки.

Обов`язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття покладений на батьків відповідно до статті 180 СК України.

Частина 1 статті 185 СК України закріплює правило, відповідно до якого, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається даною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, є калікою. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Такі особливі обставини будуть індивідуальними у кожному конкретному випадку.

Оцінюючи матеріали справи в їх сукупності, враховуючи вимоги чинного законодавства, суд приходить до висновку про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , оскільки відповідач, як батько, ухиляється від виконання батьківських обов`язків, долею сина не цікавиться та про нього не піклується.

За приписами ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 року № 2402-III, з відповідними змінами та доповненнями, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

В частині позовних вимог про стягнення додаткових витрат на утримання дитини суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частинами першою-третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Положеннями статей 180, 183, 185, 193, 198, 199 СК України визначаються декілька видів виконання цього обов`язку, зокрема утримання неповнолітньої дитини, що стягується у частках або твердій грошовій сумі (статті 180, 183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо) (стаття 185); утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому закладі, у разі якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (стаття 193); батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними двадцяти трьох років, за умови якщо батьки можуть надавати таку допомогу (стаття 198).

Згідно із частиною першою статті 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Отже, виходячи з аналізу статті 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які утримуються одним з батьків на утримання дитини.

Пунктом 18 Постанови Пленуму ВС України 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, щодо передбаченої ст. 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках йдеться про фактично зазначені або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Аналіз відповідних норм Закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Цей перелік не є вичерпним - сюди входять усі потреби дитини, які не покриваються аліментами на її утримання. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставини підлягають доведенню в судовому засіданні.

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі № 6-1489цс17 та узгоджується з висновками Верховного Суду викладеними у постанові від 26 вересня 2018 року по справі № 569/6838/15-ц.

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. За положеннями статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтовуючи підстави звернення до суду з позовними вимогами про стягнення додаткових витрат на утримання дитини, позивач зазначила, що влітку планує приїзд до України з метою лікування та реабілітації дитини в медичному закладі ТзОВ «Міжнародна клініка відновного лікування», вартість поїздки з Франкрута-на-Майні до Києва коштує 8 000,00 грн.

Враховуючи наведене, зважаючи на особливі обставини, за яких син сторін потребує лікування та відповідних витрат, самостійно їх нести позивач не може, беручи до уваги матеріальний стан позивача, враховуючи відсутність належних та допустимих доказів у суду про неможливість відповідача відшкодувати частину понесених витрат на утримання дитини та беручи до уваги положення ст. 185 СК України, з аналізу якої встановлюється, що утримання та забезпечення всебічного розвитку дитини є прямим та беззаперечним обов`язком обох батьків, суд вважає, що позовні вимоги законні, обґрунтовані та такі, що підлягають задоволенню зі стягненням з відповідача додаткових витрат на лікування сина у розмірі 8 000, 00 грн.

Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Судовий збір в сумі 1073, 60 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави, так як позивач при подачі позовної заяви про оплату додаткових витрат на дитину звільнена від його сплати на підставі закону.

Керуючись ст.ст. 2, 10, 12, 13, 76-81, 89, 141, 247, 258, 263, 264, 265, 273, 274, 279, 354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Ірпінської міської ради Київської області про стягнення додаткових витрат на дитину та позбавлення батьківських прав - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , ) батьківських прав відносно його сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_3 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) додаткові витрати на дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі 8 000,00 грн.

Стягнути із ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь держави судовий збір в розмірі 1073,60 грн.

Стягнути із ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_3 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) судовий збір в розмірі 1073,60 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заява про перегляд заочного рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Я.М.Третяк