Справа № 727/3550/24
Провадження № 2/727/939/24
10 вересня 2024 року
Шевченківський районний суд м.Чернівці в складі:
головуючої судді М.Є. Бойко,
за участю секретаря судового засідання В.В. Васківчук,
розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності,
У квітні 2024 року адвокат Поляк М.В. звернулася до суду з позовом в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частку у спільному майні подружжя.
Позивач зазначила, що з 21 липня 2006 року ОСОБА_1 перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням суду від 11 березня 2020 року.
Отже, позивачка має право на поділ вищезазначеного майна на підставі ст. ст.60,61,69, 70 СК України, а також - ч.2 ст.120 ЗК та ст.377 ЦК України, оскільки перехід права власності на земельну ділянку відбувається одночасно з переходом такого права на розташований на ній об`єкт нерухомості.
Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Чернівці від 07 травня 2024 року у справі відкрито загальне позовне провадження з призначенням підготовчого судового засідання, яке закрито ухвалою від 04 липня 2024 року.
В судові засідання позивачка, її представник не з`явилася, подавши клопотання про розгляд справи без їх участі.
Відповідач ОСОБА_2 у судові засідання по справі жодного разу не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив, клопотань про його відкладення та відзиву на позов не подавав, а тому суд вважає за можливе розглянути справу в його відсутність та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, проти чого позивачка та її представник не заперечували.
Також, у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд, у відповідності з ч.2 ст.247, ст.280 ЦПК України, вважає можливим здійснювати розгляд справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.
Згідно з вимогами частин 1, 2 статті 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Відповідно до змісту частин 1, 2, 3 статті 61 Сімейного кодексу України, об`єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту, а також заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя і внесені до сімейного бюджету або внесені на його особистий рахунок у банківську (кредитну) установу. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Частиною 1 статті 70 Сімейного кодексу України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Статтею 71 Сімейного кодексу України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.
Тлумачення вказаних норм свідчить, що поділ майна подружжя здійснюється таким чином: по-перше, визначається розмір часток дружини та чоловіка в праві спільної власності на майно (стаття 70 СК України); по-друге, здійснюється поділ майна в натурі відповідно до визначених часток (стаття 71 СК України). При цьому не виключається звернення одного із подружжя, при наявності спору, з позовом про визнання права на частку в праві спільної власності без вимог щодо поділу майна в натурі ( постанова Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 квітня 2020 року у справі № 565/495/18 (провадження № 61-1539св19)).
Позов про визнання права на частку в праві спільної часткової власності не є вимогою про поділ майна в натурі. Тому при визнанні права на частку не здійснюється вказівка які саме об`єкти в натурі відповідають частці в праві спільної часткової власності (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 вересня 2020 року у справі № 344/5437/17 (провадження № 61-124св20)).
Відповідно до ч.1 ст.377 ЦК України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).
Згідно з ч.ч.1, 4ст.120 ЗК України,у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.
З матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 11.03.2020 року розірвано шлюб, зареєстрований ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . відділом реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції 21 липня 2006 року, актовий запис № 989.
Вказані обставини підтверджуються витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 21283966 (а.с.14).
Таким чином, вищезазначене нерухоме майно набуте ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за час шлюбу та належать їм на праві спільної сумісної власності подружжя, внаслідок чого частки сторін у цьому майні є рівними. Відповідач не спростував презумпцію спільності права власності подружжя на майно та не довів придбання ним частки житлового будинку та господарських та побутових будівель і споруд за рахунок особистих коштів.
Також судом встановлено, що між сторонами дійсно існує спір щодо поділу майна, в позасудовому порядку вирішити який вони не змогли.
Отже, в цій частині позов підлягає задоволенню, оскільки судом встановлено, що спірне майно дійсно придбано у період перебування у шлюбі, а тому підлягає поділу як спільне майно подружжя в рівних частинах з визнанням права власності кожного на його частину, оскільки визнання такого права власності тільки за позивачкою на думку суду може в подальшому утруднити виконання судового рішення при оформленні права власності сторін на поділену нерухомість.
У постанові Верховного Суду від 22 вересня 2021 року у справі № 173/1744/19 зазначено, що за правилами статті 377 ЦК України та статті 120 ЗК України до набувачів будівлі переходять права на земельну ділянку, на якій вона розташована, у тих обсягах, які були у попереднього власника. Відповідно, сам факт набуття права власності на будинок не може бути достатньою підставою для висновку про набуття особою у власність земельної ділянки.
У постанові від 20 липня 2022 року у справі № 910/5201/19 Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що за відсутності в попереднього власника належним чином оформлених прав користування земельною ділянкою, на якій розміщено нерухоме майно, положення статей 120 ЗК України, 377 ЦК України в частині переходу прав на земельну ділянку до нового власника в тому ж обсязі застосуванню не підлягають.
Відповідно до ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України).
При цьому слід зазначити, що право власності чи право користування спірною земельною ділянкою сторони у справі можуть оформити на загальних підставах.
Отже, позов підлягає задоволенню частково.
Згідно ст.141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на сторони пропорційно задоволених позовних вимог.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачкою при звернення до суду із даним позовом сплачено 5086 грн. судового збору, а тому, оскільки позовні вимоги задоволено судом на 50%, з відповідача на користь позивачки слід стягнути 2543 грн. у відшкодування цих витрат.
На підставі викладеного та, керуючись ст.ст.10,11,60,212-215,223 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2543 грн. судового збору.
В іншій частині позову відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня проголошення.
Рішення суду може бути оскаржене до Чернівецького апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набуває законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Повне рішення складене 16.09.2024 року
Суддя М.Є. Бойко