Справа №242/614/24
Провадження №2/242/261/24
УХВАЛА

Іменем України

09 травня 2024 року Селидівський міський суд Донецької області у складі головуючого судді Черкова В.Г., розглянувши матеріали справи за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів ,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 10.04.2024 року звернувся до Селидівського міського суду Донецької області з позовною заявою до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів.

Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 10 квітня 2024 року було відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Під підсудністю у цивільному процесуальному праві розуміють інститут (тобто сукупність правових норм), який регулює віднесення справ, які підлягають розгляду судами цивільної юрисдикції, до відання конкретного суду судової системи України для розгляду по першій інстанції. Тобто, визначити підсудність цивільної справи означає встановити компетентний, належний суд у цій справі.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною 1 ст. 23 ЦПК України передбачено, що усі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються місцевими загальними судами як судами першої інстанції, крім справ, визначених частинами другою та третьою цієї статті.

За загальними правилами підсудності, відповідно до ч. 1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

В позовній заяві місцем реєстрації відповідача зазначено: АДРЕСА_1 , фактичнем місцем проживання АДРЕСА_2 .

23.04.2024 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якій відповідач ОСОБА_2 зазначає, що фактичним місцем її мешкання, як внутрішньо переміщеної особи є АДРЕСА_3 , що підтверджується довідкою від 20.02.2024 року №1631- про взяття на облік як внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_2 .

Відповідно до Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб»(далі - Закон) внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону.

При цьому вдавшись до аналізу положень Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» звертаю увагу, що Закон України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» є спеціальним законом щодо статусу вказаних осіб, який підлягає застосуванню.

Такий правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 29.07.2019 у справі № 409/2636/17, де Верховний Суд зазначив, що, вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, необхідно також враховувати імперативні положення спеціальногоЗ акону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», згідно ст. 5 якого довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених уст. 1 цього Закону.

З системного аналізу вказаних норм вбачається, що зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем перебування внутрішньо переміщеної особи може бути у тому числі місце реєстрації, яке підтверджується довідкою, виданою у встановленому законом порядку.

Таким чином, відповідач, який є особою, зареєстрованою у встановленому законом порядку за місцем свого перебування в м. Кременчук, має право відповідно до зазначених вище вимог закону за зареєстрованою адресою отримувати судові повістки, копії документів, приймати участь у судових засіданнях та інше, тобто реалізовувати принцип безперешкодного доступу до правосуддя, який визнається міжнародним співтовариством як фундаментальний згідно з Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод (п. 1 ст. 6) та Міжнародним пактом про громадянські і політичні права (п. 1 ст. 14).

Тому встановивши зареєстроване у встановленому законом порядку місце перебування відповідача, суд приходить до висновку, що дана справа територіально не підсудна Селидівському міському суду Донецької області.

Дотриманням судами процесуальних норм інституту підсудності означає дотримання положення п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яке гарантує, що кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків або при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Як зазначено у пункті 45 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України від 01.03.2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», якщо після відкриття провадження у справі та до початку судового розгляду (розгляду справи по суті - стаття 173 ЦПК) виявиться, що заяву було прийнято з порушенням правил підсудності, суд передає справу на розгляд належному суду незалежно від волевиявлення сторін.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Згідно зі ст. 32 ЦПК України, спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

Таким чином, беручи до уваги, що відповідач зареєстрована як внутрішньо переміщена особа в м. Кременчук, що не відноситься до територіальної юрисдикції Селидівського міського суду Донецької області, вказану цивільну справу слід передати на розгляд Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області, оскільки справа належить до його територіальної юрисдикції (підсудності).

Крім того слід звернути увагу, що рішення є виконанням вимог закону, адже як передбачено ч. 1 ст. 378 ЦПК України, недотримання правил територіальної юрисдикції (підсудності) є порушенням процесуального закону, який є підставою для скасування рішення апеляційним судом з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю.

Враховуючи викладене та виходячи із системного аналізу зазначених норм ЦПК України, оскільки провадження було відкрито з порушенням норм процесуального права, а також беручи до уваги, що у випадку ухвалення рішення по справі, в подальшому таке рішення може бути скасоване, як таке, що прийнято судом з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності) у відповідності до статті 378 ЦПК України, та з метою недопущення порушення правил підсудності, враховуючи той факт, що провадження у справі по суті не розпочато, з метою повного та об`єктивного розгляду справи, суд вважає за необхідне направити цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, до Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області, тобто до територіальної юрисдикції якого належить дана справа.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 19, 27, 28, 30, 31, 258-260, п. 9 ч. 1 ст.353, ст.354 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Цивільну справу № 242/614/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, передати на розгляд до Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання. Учасник справи, якому ухвала суду не були вручені у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя