Справа № 465/107/22 Головуючий у 1 інстанції: Ванівський Ю.М.
Провадження № 22-ц/811/3572/23 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
Провадження № 22-ц/811/3571/23
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.,

секретаря: Салати Я.І.

з участю представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Таскомбанк» на рішення Франківського районного суду м. Львова від 01 листопада 2023 року та на додаткове рішення Франківського районного суду м. Львова від 13 листопада 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Таскомбанк» про визнання дій незаконними та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2022 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Акціонерного товариства «Таскомбанк» про визнання дій незаконними та зобов`язання вчинити дії.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 20 серпня 2008 року між ним та ВАТ «Електрон Банк» правонаступником якого було ПАТ «ВіЕс Банк», правонаступником якого є АТ «Таскомбанк» укладено кредитний договір №KF51668 зі змінами і доповненнями, згідно якого Банк надав Позичальнику грошові кошти в сумі 45000,00 доларів США з кінцевим строком погашення не пізніше 18 серпня 2023 року зі сплатою 13,5%.

Із метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між Банком та ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 укладений Іпотечний договір від 20 серпня 2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Новосад О.П., зареєстрований в реєстрі за №4501, згідно якого майнові поручителі надали в іпотеку Банку нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на підставі Свідоцтва про право власності на квартиру від 19 жовтня 2006 року.

З метою забезпечення виконання зобов`язань позичальника за вказаним кредитним договором було укладено договір поруки №РО95274 від 20 серпня 2008, поручителем за яким виступає ОСОБА_5 та договір поруки №KF51668/S-3 від 01 лютого 2012, поручителем за яким виступає ОСОБА_6 .

Станом на 14 серпня 2014 року він прострочив виконання своїх зобов`язань за Кредитним договором, а саме допустив прострочення боргу на суму 575,46 доларів США та прострочення заборгованості за процентами на суму 375,10 доларів США.

24 квітня 2017 року Франківським районним судом м.Львова ухвалено заочне рішення у справі №465/3458/15-ц, за яким позовні вимоги ПАТ «ВіЕс Банк» було задоволено, стягнуто солідарно з нього та ОСОБА_5 на користь ПАТ «ВіЕс Банк» заборгованість за кредитним договором №KF51668 від 20 серпня 2008 року в розмірі 32363 доларів США, стягнуто солідарно з нього та ОСОБА_6 на користь ПАТ «ВіЕс Банк» заборгованість за кредитним договором №KF51668 від 20 серпня 2008 року в розмірі 32363 доларів США, що станом на 22 травня 2015 року еквівалентно 669 236,32 грн. та стягнуто з нього на користь ПАТ «ВіЕс Банк» 1258,60 грн. судового збору.

Постановою Львівського апеляційного суду від 01 грудня 2020 року залишеною без змін постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2021 року у справі №465/3458/15-ц рішення Франківського районного суду м. Львова від 24 квітня 2017 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким позов Банку задоволено частково, стягнуто з нього на користь Банку заборгованість за кредитним договором №KF51668 від 20 серпня 2008 року в розмірі 30 519 долари 03 центи США. В частині стягнення заборгованості з поручителів в задоволенні позовних вимог відмовлено.

13 квітня 2021 року прийнято Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті" №1381-ІХ, яким внесені зміни до Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про споживче кредитування" та який надає позичальнику право на проведення реструктиразації кредитної заборгованості за споживчим кредитом.

23 липня 2021 він звернувся до АТ "Таскомбанк" із заявою про реструктуризацію кредитних зобов`язань.

28 серпня 2021 року Банком було надіслано лист відповідь про відмову у проведенні реструктуризації.

Просив визнати незаконною відмову Акціонерного товариства «Таскомбанк» щодо проведення реструктуризації кредитних зобов`язань за кредитним договором №KF51668 від 20 серпня 2008 року, укладеним між ОСОБА_1 та Відкритим акціонерним товариством «Електрон Банк», правонаступником якого було Публічне акціонерне товариство «ВіЕс Банк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Таскомбанк» на умовах та відповідності до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті» від 13 квітня 2021 р. №1381 ІХ, викладену у литсі АТ «Таскомбанк» від 28 серпня 2021 р. №13660/70.21 та зобов`язати Акціонерне товариство «Таскомбанк» провести реструктуризацію кредитних зобов`язань за кредитним договором № KF51668 від 20 серпня 2008 року, укладеним між ОСОБА_1 та Відкритим акціонерним товариством «Електрон Банк», правонаступником якого було Публічне акціонерне товариство «ВіЕс Банк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Таскомбанк» на умовах та відповідності до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті» від 13 квітня 2021 р. №1381 ІХ.

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 01 листопада 2023 року позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Таскомбанк» про визнання дій незаконними дій та зобов`язання вчинити дії задоволено.

Визнано незаконною відмову Акціонерного товариства «Таскомбанк» щодо проведення реструктуризації кредитних зобов`язань за кредитним договором №KF51668 від 20 серпня 2008 року, укладеним між ОСОБА_1 та Відкритим акціонерним товариством «Електрон Банк», правонаступником якого було Публічне акціонерне товариство «ВіЕс Банк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Таскомбанк» на умовах та відповідності до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті» від 13.04.2021 р. №1381 ІХ, викладену у литсі АТ «Таскомбанк» від 28.08.2021 р. №13660/70.21.

Зобов`язано Акціонерне товариство «Таскомбанк» провести реструктуризацію кредитних зобов`язань за кредитним договором № KF51668 від 20 серпня 2008 року, укладеним між ОСОБА_1 та Відкритим акціонерним товариством «Електрон Банк», правонаступником якого було Публічне акціонерне товариство «ВіЕс Банк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Таскомбанк» на умовах та відповідності до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті» від 13.04.2021 р. №1381 ІХ.

Додатковим рішенням Франківського районного суду м. Львова від 13 листопада 2023 року заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Гораль Тараса Зеновійовича про стягнення судових витрат пов`язаних з розглядом цивільної справи № 465/107/22 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Таскомбанк» про визнання дій незаконними та зобов`язання вчинити дії задоволено частково.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Таскомбанк» на користь ОСОБА_1 понесені витрати на професійну правову допомогу в розмірі 20 000 (двадцять тисяч) грн. 00 коп.

Вищезгадані рішення в апеляційному порядку оскаржило АТ «Таскомбанк».

В апеляційній скарзі покликається на те, що судом першої інстанції не наведено мотивів на спростування встановленого у цивільній справі № 465/3458/15-ц факту зміни строку повернення кредиту за кредитним договором № KF 51668 від 20 серпня 2008 року з 18 серпня 2023 року на 24 вересня 2014 року.

Вказує, що ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті» визначено умови при наявності яких підлягають реструктуризації зобов`язання, передбачені договором про споживчий кредит, наданий в іноземній валюті, однак зазначеним законом, також, встановлено випадки при наявності яких зобов`язання, передбачені договором про споживчий кредит, наданий в іноземній валюті не пілягають реструктуризації. Зокрема до таких випадків належить випадок наявності, строк сплати яких закінчився на день набрання чинності Закону № 1381-ІХ.

Стверджує, що мотивувальна частина рішення суду першої інстанції, також, не містить мотивів, з посиланням на діюче законодавство України щодо відхилення доводу AT «ТАСКОМБАНК» про те, що відповідно до Закону № 1381-ІХ не підлягають реструктуризації непогашені грошові зобов`язання за кредитним договором № KF 51668 від 20 серпня 2008 у зв`язку з тим, що строк змінено з 18 серпня 2023 на 24 вересня 2014.

Також зазначає, що адвокатом Гораль Т.З.. не подавалася до закінчення судових дебатів у справі № 465/107/22 заява про відшкодування витрат на правову допомогу, то відповідно в подальшому давало право адвокату Гораль Т.В. протягом п яти днів після ухвалення рішення суду подавати відповідні докази на відшкодування витрат на правничу допомогу. Крім того, заява про відшкодування витрат на правову допомогу була подана адвокатом Гораль Т.З. після спливу п`ятиденного строку, встановленого ч. 8 ст. 141 ЦПК України, а саме: 07 листопада 2023. хоча рішення було ухвалене 01 листопада 2023.

Просить рішення Франківського районного суду м. Львова від 01 листопада 2023 року та додаткове рішення Франківського районного суду м. Львова від 13 листопада 2023 року та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог та стягненні витрат на професійну правничу допомогу.

19 березня 2024 року від представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу АТ «Таскомбанк», не погоджується із доводами апеляційної скарги та просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, заперечення представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 щодо доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Акціонерного товариства «Таскомбанк» не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до положень частин 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам, виходячи з наступного.

Судом та матеріалами справи встановлено, що 20 серпня 2008 року між ОСОБА_1 та ВАТ «Електрон Банк» укладено кредитний договір №KF51668, згідно якого Банк зобов`язується надати позичальнику грошові кошти в сумі 45000,00 доларів США строком на п`ятнадцять років, а Позичальник зобов`язується повернути Банку суму кредиту та сплатити проценти за користування кредитом у строки та в порядку, передбачених Кредитним договором.

20 серпня 2008 року між ВАТ «Електрон Банк» та ОСОБА_1 , ОСОБА_5 укладено договір поруки № РО95274, згідно якого поручитель ОСОБА_5 зобов`язується перед кредитором відповідати за порушення зобов`язань Боржника, які випливають з кредитного договору № KF51668 від 20 серпня 2008 року, укладеного між Кредитором і Боржником.

Крім цього, 20 серпня 2008 року між ВАТ «Електрон Банк» та ОСОБА_1 укладено іпотечний договір згідно якого Іпотекодавці майнові поручителі та Іпотекодавець боржник, для забезпечення виконання в повному обсязі зобов`язань Іпотекодавця- боржника перед Іпотекодержателем за Договором основного зобов`язання щодо сплати процентів, неустойки (штрафу, пені), вчасно та у повному обсязі погашення основної суми боргу за кредитом та будь якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачено умовами Договору основного зобов`язання, передали в іпотеку Іпотекодержателю наступне нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_2 . Загальна вартість іпотеки згідно Витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно №19935526 від 19 серпня 2008 року (реєстраційний номер 17145618) виданого Обласним комунальним підприємством Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» становить 23107,00 грн.

01 лютого 2012 року між ПАТ «Фольксбанк» та позивачем укладено Додаткову угоду до кредитного договору KF51668 від 20 серпня 2008 року, згідно якої сторони дійшли згоди змінити умови сплати Позичальником частини кредиту, отриманого згідно умов Кредитного договору, а саме: Позичальник бере на себе зобов`язання починаючи з лютого місяця 2012 року по 31 січня 2013 року включно, здійснювати повернення кредиту щомісячно частинами в сумі не менше 54,00 долари США та починаючи з 01 лютого 2013 року здійснювати повернення кредиту щомісячно частинами в сумі не менше 290,00 доларів США в термін не пізніше останнього робочого дня місяця. Останній платіж сплачується в розмірі залишку заборгованості по кредиту в термін не пізніше 18 серпня 2023 року.

01 лютого 2012 року між ПАТ «Фольксбанк» та ОСОБА_6 укладено Договір поруки № KF51668/S-3, згідно якого поручитель зобов`язується відповідати перед Кредитором солідарно з Боржником в повному обсязі.

Згідно повідомлення вимоги від 25 грудня 2013 року ПАТ «ПАТ ВіЕс Банк» вимагав у ОСОБА_1 дострокового повернення кредиту, а саме: 34000,63 доларів США основного боргу; 290,00 доларів США простроченого боргу; 760,98 доларів США - простроченої заборгованості за процентами.

Згідно повідомлення вимоги від 16 січня 2014 року ПАТ «ПАТ ВіЕс Банк» вимагав у ОСОБА_1 дострокового повернення кредиту, а саме: 33710,63 доларів США основного боргу; 580,00 доларів США простроченого боргу; 432,17 доларів США - простроченої заборгованості за процентами.

Згідно повідомлення вимоги від 17 січня 2015 року ПАТ «ПАТ ВіЕс Банк» вимагав у ОСОБА_1 дострокового повернення кредиту, а саме: 30230,63 доларів США основного боргу; 575,89 доларів США простроченого боргу; 357,53 доларів США - простроченої заборгованості за процентами.

Згідно Розрахунку загальної заборгованості позивача перед ПАТ «ВіЕс Банк» по кредитному договору № KF51668 від 20 серпня 2008 року станом на 22 травня 2015 року складала 32363,36 доларів США.

Як вбачається з Інформації про виконавче провадження, 15 листопада 2021 року приватним виконавцем відкрито виконавче провадження №67509554 на підставі виконавчого листа від 27 жовтня 2021 року №465/3458/15-ц.

З метою отримання інформації про розмір заборгованості станом на 01 січня 2014 року позивач звернувся до АТ «Таскомбанк» із заявою про надання інформації.

Згідно довідки ОСББ «Наукова,29» в квартирі за адресою: АДРЕСА_3 проживають та зареєстровані шість осіб: ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , що також підтверджується довідками про реєстрацію місця проживання №36044,35625,35629,35628.

Згідно наданого представником відповідача розрахунку заборгованості за кредитним договором №KF51668 від 20 серпня 2008 року, заборгованість ОСОБА_1 станом на 03 січня 2014 року становила 10709, 37 доларів США.

Рішенням Франківського районного суду м.Львова від 24 квітня 2017 позов ПАТ «ВіЕс Банк» задоволено та стягнуто солідарно з нього та ОСОБА_5 на користь ПАТ «ВіЕс Банк» заборгованість за кредитним договором №KF51668 від 20 серпня 2008 року в розмірі 32363 доларів США, стягнуто солідарно з нього та ОСОБА_6 на користь ПАТ «ВіЕс Банк» заборгованість за кредитним договором №KF51668 від 20 серпня 2008 року в розмірі 32363 доларів США, що станом на 22 травня 2015 року еквівалентно 669236,32 грн. та стягнуто з нього на користь ПАТ «ВіЕс Банк» 1258,60 грн. судового збору.

Постановою Львівського апеляційного суду від 01 грудня 2020 року скасовано рішення Франківського районного суду м.Львова від 24 квітня 2017 року та позов ПАТ «ВіЕс Банк» задоволено частково, а саме стягнуто з ОСОБА_1 на користь Банку заборгованість за кредитним договором №KF51668 від 20.08.2008 в розмірі 30519 долари 03 центи США.

Водночас постановою Львівського апеляційного суду від 01 грудня 2020 року залишеною без змін постановою Верховного Суду України від 25 травня 2021 року постанову Львівського апеляційного суду від 01 грудня 2020 року, встановлено, що «вимоги банку про стягнення процентів за період січень травень 2015 року після закінчення строку кредитування, визначеного у повідомленні вимозі від 14 серпня 2014 (28 вересня 2014 року), не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, а відтак суд першої інстанції безпідставно стягнув з відповідачів, окрім заборгованості тіла кредиту 30 519, 03 долари США, заборгованість за процентами в сумі 1 595, 97 долари США».

22 липня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до АТ «Таскомбанк» із заявою про реструктуризацію кредитної заборгованості, однак як вбачається з листа АТ «Таскомбанк» від 28 серпня 2021 №13660/70.2.1, у зв`язку з тим, заява не відповідає вимогам п.п.4 п.7 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення «Закону України « Про споживче кредитування», оскільки у заявника була наявна на станом 01 січня 2014 року прострочена заборгованість, яку згідно з Кредитним договором Позичальник зобов`язаний був сплатити не пізніше 01 січня 2014 року, а тому в проведенні реструктуризації слід відмовити.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про споживче кредитування», передбачено, що метою цього Закону є захист прав та законних інтересів споживачів і кредитодавців, створення належного конкурентного середовища на ринках фінансових послуг та підвищення довіри до нього, забезпечення сприятливих умов для розвитку економіки України, гармонізація законодавства України із законодавством Європейського Союзу та міжнародними стандартами.

Стаття 3 Закону України «Про споживче кредитування» визначає, що цей Закон регулює відносини між кредитодавцями, кредитними посередниками та споживачами під час надання послуг споживчого кредитування, а також відносини, що виникають у зв`язку з врегулюванням простроченої заборгованості за договорами про споживчий кредит та іншими договорами, передбаченими частиною другою цієї статті.

13 квітня 2021 року Верховною Радою України прийнято Закон «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті» № 1381-IX, який набрав законної сили 23 квітня 2021 року (далі - Закон № 1381-IX).

Цим законом внесено зміни до Закону України «Про споживче кредитування», а саме Розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» доповнено пунктом 7 згідно із Законом від 13 квітня 2021 року № 1381-IX.

Відповідно до підпунктів 1-2 пункту 7 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» обов`язковій реструктуризації підлягають зобов`язання, передбачені договором про споживчий кредит, наданий в іноземній валюті (далі у цьому пункті - договір), у разі: наявності станом на день набрання чинності цим пунктом будь-якого непогашеного грошового зобов`язання (простроченого грошового зобов`язання та/або грошового зобов`язання, строк сплати якого не закінчився) перед кредитором, крім випадку переходу усіх прав кредитора до поручителя (заставодавця) у зв`язку з виконанням ним зобов`язань позичальника; відсутності станом на 01 січня 2014 року простроченої заборгованості, яку згідно з договором позичальник зобов`язаний сплатити не пізніше 01 січня 2014 року (крім простроченої заборгованості із сплати неустойки та інших платежів, нарахованих у зв`язку із простроченням позичальником платежів, та/або будь-якої заборгованості, строк сплати якої відповідно до договору спливає після 01 січня 2014 року, але яку кредитор вимагав повернути достроково (у строк до 01 січня 2014 року) у зв`язку з простроченням позичальником платежів), або якщо зазначену прострочену заборгованість погашено до дня проведення реструктуризації; виконання зобов`язань за договором забезпечено предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку» у вигляді майна, віднесеного до об`єктів житлового фонду (далі - житлове нерухоме майно), або об`єкта незавершеного житлового будівництва, або майнових прав на нього, або садового будинку, або земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), а загальна площа такого нерухомого майна (об`єкта незавершеного житлового будівництва) не перевищує для квартири 140 квадратних метрів, для житлового будинку - 250 квадратних метрів, для садового будинку - 250 квадратних метрів, для земельної ділянки - площі, визначеної пунктом «г» частини першої статті 121 Земельного кодексу України.

Крім того, вимагається виконання хоча б однієї з таких умов:

- предмет іпотеки - житлове нерухоме майно використовується як місце постійного проживання позичальника або майнового поручителя (крім житлового нерухомого майна, що розташоване на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі), за умови відсутності у власності позичальника або майнового поручителя іншого житлового нерухомого майна (крім житлового нерухомого майна, що розташоване на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі);

- у власності позичальника або майнового поручителя, який є власником предмета іпотеки - об`єкта незавершеного житлового будівництва, відсутнє інше житлове нерухоме майно (крім житлового нерухомого майна, що розташоване на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі);

- предмет іпотеки - нерухоме житлове майно придбавалося повністю або частково за рахунок кредитних коштів, отриманих за договором, і умовами договору або іпотечного договору передбачено заборону реєстрації місця проживання позичальника або майнового поручителя за адресою розташування житлового нерухомого майна, за умови відсутності у власності позичальника або майнового поручителя іншого житлового нерухомого майна (крім житлового нерухомого майна, розташованого на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі);

- предметом іпотеки є земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), за умови відсутності у власності позичальника або майнового поручителя житлового нерухомого майна (крім житлового нерухомого майна, площа якого не перевищує 250 квадратних метрів, розташованого на зазначеній земельній ділянці, та житлового нерухомого майна, розташованого на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі);

- предметом іпотеки є садовий будинок, за умови відсутності у власності позичальника або майнового поручителя житлового нерухомого майна (крім житлового нерухомого майна, розташованого на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі).

Відповідно до підпункту 3 пункту 7 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» реструктуризація зобов`язань, передбачених договором, здійснюється за заявою, що подається кредитору позичальником (особою, до якої перейшли права та обов`язки позичальника) або його представником (за законом або за наявності довіреності на вчинення таких дій) особисто або надсилається рекомендованим листом з повідомленням про вручення протягом трьох місяців з дня набрання чинності цим пунктом, крім таких випадків:

- у разі смерті позичальника (або особи, до якої перейшли права та обов`язки позичальника) протягом строку, передбаченого абзацом першим цього підпункту, спадкоємець, до якого перейшли права та обов`язки позичальника, може подати заяву про проведення реструктуризації протягом двох місяців з дня одержання відповідного свідоцтва про право на спадщину;

- у разі наявності на день набрання чинності цим пунктом у суді відкритого провадження у справі, предметом спору в якій є права та обов`язки сторін за договором, щодо реструктуризації зобов`язань за яким подається заява, та/або права та обов`язки сторін за іпотечним договором, укладеним для забезпечення виконання передбачених цим договором зобов`язань, та/або договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, та відсутності рішення суду, що набрало законної сили, заява про проведення реструктуризації може бути подана після спливу тримісячного строку з дня набрання чинності цим пунктом, але не пізніше двох місяців з дня набрання законної сили рішенням суду в такій справі;

- у разі залучення позичальника (особи, до якої перейшли права та обов`язки позичальника) у встановленому законодавством порядку до здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях у період, що припадає на тримісячний строк з дня набрання чинності цим пунктом, заява про проведення реструктуризації може бути подана після спливу тримісячного строку з дня набрання чинності цим пунктом, але не пізніше двох місяців з дня завершення такого залучення.

У разі пропуску позичальником строків, зазначених у цьому підпункті, кредитор звільняється від обов`язку проведення реструктуризації зобов`язань за іпотечним кредитом на умовах, визначених цим пунктом.

Відповідно до підпункту 4 пункту 7 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» у заяві про проведення реструктуризації зазначаються: прізвище, ім`я та по батькові (за наявності) позичальника; найменування кредитодавця (повне або скорочене); інформація про дату укладення договору, яким передбачені зобов`язання, щодо реструктуризації яких подається заява; інформація про зареєстроване та фактичне місце проживання позичальника (особи, до якої перейшли права та обов`язки позичальника); інформація про всі наявні у власності позичальника (особи, до якої перейшли права та обов`язки позичальника) на дату підписання заяви об`єкти нерухомого майна, віднесені до об`єктів житлового фонду (зазначається кожен такий об`єкт нерухомого майна та його адреса); інформація про зареєстроване та фактичне місце проживання майнового поручителя та про всі наявні у його власності на дату підписання заяви об`єкти нерухомого майна, віднесені до об`єктів житлового фонду (зазначається кожен такий об`єкт нерухомого майна та його адреса), - у разі наявності майнового поручителя; документи, що підтверджують інформацію, зазначену у заяві (документи про склад сім`ї, про доходи іпотекодавця (позичальника та/або майнового поручителя) та членів його сім`ї - на вимогу кредитора), розширену інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно стосовно кожного члена сім`ї іпотекодавця (позичальника та/або майнового поручителя).

Спірні правовідносини у справі, що переглядається пов`язані з визнанням незаконною відмови Акціонерного товариства «Таскомбанк» щодо проведення реструктуризації кредитних зобов`язань за кредитним договором №KF51668 від 20 серпня 2008 року, укладеним між ОСОБА_1 та Відкритим акціонерним товариством «Електрон Банк», правонаступником якого було Публічне акціонерне товариство «ВіЕс Банк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Таскомбанк» на умовах та відповідності до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті» від 13 квітня 2021 р. №1381 ІХ, викладену у листі АТ «Таскомбанк» від 28 серпня 2021 р. №13660/70.21

Задовольняючи позов про визнання незаконною відмови банку у проведенні реструктуризації та зобов`язання відповідача провести реструктуризацію кредитної заборгованості, суд першої інстанції виходив з тих обставин, що з оглянутої судом цивільної справи №465/3458/15-ц, а саме розрахунку загальної заборгованості ОСОБА_1 по кредитному договору KF 51668 від 20 серпня 2008 року, то така станом на 22 травня 2015 року складала 32 363, 36 доларів США. Банком нараховувалась заборгованість зі сплати кредиту за період грудень 2014 року квітень 2015 року та заборгованість зі сплати процентів за період січень 2015 року квітень 2015 року.

Окрім цього, банком долучались повідомлення вимоги від 17 січня 2015 року, згідно з яких банком було нараховано заборгованість з простроченого боргу у сумі 575,89 доларів США та 357, 53 доларів США простроченої заборгованості за процентами. ( том 1, аркуші 21-23, справа №465/3458/15-ц).

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що зазначені докази підтверджують те, що навіть за наявності в позивача простроченої заборгованості станом на 01 січня 2014 року, така заборгованість була погашена позичальником до моменту звернення банку із позовом до суду.

В апеляційній скарзі, містяться доводи, що судом першої інстанції не було наведено мотивів, щодо спростування встановленого у цивільній справі 465/3458/15-ц факту зміни строку повернення кредиту за кредитним договором №KF51668 від 20 серпня 2008 року з 18 серпня 2023 року на 24 вересня 2014 року.

Однак такі доводи колегія суддів не бере до уваги, оскільки судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні зазначено, що рішення суду про стягнення заборгованості не змінює змісту відповідного правовідношення характер та обсяг прав та обов`язків сторін залишаються незмінними, додається лише ознака безпосередньої можливості примусового виконання. До моменту здійснення такого виконання або до припинення зобов`язання після ухвалення судового рішення з інших підстав (наприклад, унаслідок зарахування зустрічних однорідних вимог) відповідне зобов`язання продовжує існувати.

Саме собою набрання законної сили рішенням суду про стягнення з боржника заборгованості за кредитним договором не змінює та не припиняє ані кредитного договору, ані відповідного договору поруки, доки не виникне договірна чи законна підстава для такого припинення.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Щодо доводів апеляційної скарги про скасування додаткового рішення суду щодо стягнення витрат на правничу допомогу колегія суддів зазначає наступне.

Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.

Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Разом з цим, договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору ( п. 4 ч. 1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

22 липня 2021 року між адвокатом Горалем Т.З. та Коновалюком Р.М. укладено Договір про надання правової допомоги 01/22-08/21.

04 липня 2022 року між адвокатом Горалем Тарасом Зеновійовичем (Довіритель) та адвокатом Нецкаром Юрієм Ігоровичем (Повірений) укладено договір доручення, за яким у порядку та на умовах цього Договору, а також на підставі п.8 Договору про надання правової допомоги №01/22-08/21 від 22 липня 2021 року, укладеного між адвокатом Горалем Тарасом Зеновійовичем та ОСОБА_1 , Довіритель доручає Повіреному, а Повірений приймає на себе обов`язки представляти інтереси ОСОБА_1 замість Довірителя при розгляді справи №465/107/22 за позовом ОСОБА_1 до АТ ТАСКОМБАНК про визнання незаконними дій та зобов`язання вчинити дії.

04 липня 2022 року між адвокатом Нецкаром Ю.І. та ОСОБА_1 укладено Договір про надання правової допомоги №04/07/22, в п. 3 якого зазначено, що вартість надаваної юридичної допомоги за цим договором, визначається згідно умов викладених в Договорі про надання правової допомоги №01/22-08/21 від 22 липня 2021 року, укладеного між ОСОБА_1 та адвокатом Горалем Т. З. та Договорі доручення, укладеним 04 липня 2022 року між ОСОБА_10 та ОСОБА_2 .

Згідно детального опису робіт (наданих послуг) та Акту про виконання зобов`язань від 03.11.2023 року адвокатом було виконано:

аналіз законодавства, судової практики Верховного суду, доказів, наявних у позивача, побудова адвокатом позиції захисту інтересів Замовника 2 години 5000 грн.;

збирання та подання доказів, складання клопотань про витребування доказів та продовження строку на подання доказів 2 години 5000 грн.;

консультація Замовника з метою узгодження правової позиції 1 година 2500 грн.;

підготовка та подання до Франківського районного суду м. Львова позовної заяви до Акціонерного товариства «Таскомбанк» про визнання незаконними та зобов`язання вчинити дії (разом з додатками) у справі №465/107/22 - 3 години 7500 грн.;

підготовка та подання до Франківського районного суду м. Львова клопотання про витребування доказів у справі №465/107/22 30 хвилин 1250 грн.;

підготовка та подання до Франківського районного суду м. Львова заяви про забезпечення позову у справі №465/107/22 30 хвилин 1250 грн.;

підготовка та подання до Франківського районного суду м. Львова клопотань про відкладення розгляду справи та про розгляд підготовчого судового засідання без участі позивача у справі №465/107/22 1 година 2500 грн.;

вивчення та проведення правового аналізу відзиву на позовну заяву Акціонерного товариства «Таскомбанк» та доказів поданих відповідачем у справі №465/107/22 2 години 5000 грн.;

підготовка та подання до Франківського районного суду м. Львова заперечення на відзив на позовну заяву у справі №465/107/22 1 година 2500 грн.;

забезпечення представництва інтересів відповідача у Франківському районному суді м. Львова вс14 судових засіданнях у справі №465/107/22 14 годин 35 000 грн.

Згідно квитанції до прибуткового касового ордера №1 від 03 листопада 2023 року адвокатом Гораль Т.З. прийнято від ОСОБА_1 за надання правової допомоги за Договором про надання правової допомоги №01/22-08/21 від 22 липня 2021 року суму 67 500 гривень.

Колегія суддів зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2020 року (справа № 904/4507/18) вказує на те, що при визначенні суми відшкодування судових витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

При вирішенні питання розподілу судових витрат суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг (п.61 Постанови Верховного Суду від 24 жовтня 2019 у справі № 905/1795/18).

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Тож суд може зменшити розмір понесених витрат на правничу допомогу, якщо обсяг робіт і час, витрачений на підготовку документів, є явно неспівмірним із складністю виконаних адвокатом робіт.

Верховний Суд у своїх рішеннях зазначив, що для визначення суми відшкодування необхідно керуватися критеріями реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін (постанови КГС ВС від 10 жовтня 2018 у справі № 910/21570/17, від 14 листопада 2018 у справі № 921/2/18, додаткова постанова КГС ВС від 11 грудня 2018 у справі № 910/2170/18, від 10 жовтня 2019 у справі № 909/116/19, від 18 березня 2021 у справі № 910/15621/19, постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 у справі № 755/9215/15-ц), Постанова Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19, Постанови КЦС ВС у справах №757/13974/21 ц від 31 травня 2023 року та від 28 вересня 2023 року у справі №686/31892/19.

Відповідно до правової позиції, висловленої у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у постанові від 03 жовтня 2019 року по справі № 922/445/19, розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Враховуючи характер виконаної адвокатом роботи (складання відзиву, клопотань, участь у судовому засіданні), враховуючи співмірність складності справи та обсягу виконаної адвокатом роботи, колегія суддів вважає, що розмір витрат на правничу допомогу в розмірі 20 000 грн., яку суд першої інстанції вирішив стягнути з відповідача, відповідає критерію реальності адвокатських витрат, їх співмірності та розумності їхнього розміру.

При цьому, колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги, що заява про відшкодування витрат на правову допомогу була подана адвокатом Гораль Т.З. після спливу п`ятиденного строку, встановленого ч. 8 ст. 141 ЦПК України, а саме: 07 листопада 2023. хоча рішення було ухвалене 01 листопада 2023.

Так як з матеріалів справи слідує, що адвокат Гораль Т.З. звернувся із заявою про стягнення понесених судових витрат 06 листопада 2023 року, через систему «Електронний суд» (т. 1 а.с. 208-213).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Таскомбанк» залишити без задоволення.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 01 листопада 2023 року залишити без змін.

Додаткове рішення Франківського районного суду м. Львова від 13 листопада 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 07 травня 2024 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.