Провадження №2/336/577/2024
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без розгляду

02 травня 2024 року суддя Шевченківського районного суду м. Запоріжжя Звєздова Н.С., при секретарі Іванченко О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договорами позики, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 через підсистему (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд» звернувся з вказаним позовом до суду, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором позики (боргова розписка) у сумі 110 000,00 гривень.

Позов обґрунтовано тим, що 12.10.2021 між ним та відповідачем був укладений договорі позики, за умовами якого відповідач позичив у нього 110 000,00 гривень, про що надано розписку від 12.10.2021. Згідно розписки, ОСОБА_2 повинен був повернути кошти 12.10.2022, але до теперішнього часу не виконав вказане зобов`язання. Кошти, вказані у розписці від 12.10.2021 не повернуто. Позивач в усній формі намагався врегулювати питання повернення боргу (оскільки Законом не передбачено обов`язку щодо письмового позасудового врегулювання спору), але станом на день звернення з вказаним позовом до суду, грошові кошти так і не було повернуто.

До позову долучено сканкопії наступних документів: ID-паспорта громадянина України та РНОКПП позивача, довідки про реєстрації місця проживання ОСОБА_1 , розписки від 12.10.2021, опису вкладення у цінному листі та накладної АТ «Укрпошта» від 17.10.2023 про направлення на адресу проживання відповідача (зазначену у позові) копії позову з додатками.

На виконання вимог ст.187 ЦПК України, судом були здійснені запити до відповідних установ щодо встановлення зареєстрованого місця проживання/перебування відповідача.

Згідно листа департаменту Соціального захисту населення Запорізької обласної державної адміністрації №5459/04-29 від 08.11.2023, ОСОБА_2 перебуває на обліку ЄІБД ВПО та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно листа Департаменту з питань громадянства, паспортизації та реєстрації Державної міграційної служби Україним №6.2-15044/6-23 від 20.11.2023, інформації щодо встановлення місця проживання ОСОБА_2 не встановлено.

Ухвалою суду від 28.11.2023 відкрито провадження по справі, розгляд якої призначено за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін.

Вказаної ухвалою позивача ОСОБА_1 зобов`язано надати у судове засідання оригінал спірної розписки від 12.10.2021, укладеної між ним та відповідачем ОСОБА_2 . Оскільки суду не вдалося встановити місце реєстрації відповідача ОСОБА_2 , його виклик, окрім іншого, здійснювався також через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України.

16.01.2024 на електронну пошту суду надійшла заява, подана від імені ОСОБА_2 про розгляд справи без участі та про визнання позову та не заперечення щодо ухвалення судом рішення про задоволення позову.

17.01.2024 позивач ОСОБА_1 через підсистему (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд» подав заяву про розгляд справи без його участі , просив позов задовольнити та не заперечував проти ухвалення заочного рішення суду.

Розгляд справи, призначений на 06.03.2024 не відбувся, у зв`язку з перебуванням судді у нарадчій кімнаті по кримінальній справі. Судове засідання перенесено на 02.05.2024.

02.05.2024 в судове засідання сторони не з`явилися. З заявою про розгляд справи без їх участі не зверталися. Будь-яких клопотань, пояснень, заяв, суду подано не було.

Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б).

Враховуючи те, що сторони були належним чином повідомленими про дату, час і місце судового засідання, не з`явилися в судове засідання без повідомлення причин, відповідачем відзив не подано, а позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд розглядає справу на підставі наявних у справі доказів.

Оскільки всі учасники справи не з`явились у судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що передбачено частиною другою статті 247 ЦПК України.

Дослідивши позовну заяву та письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Завданням цивільного судочинства у контексті статті 2 ЦПК України є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних справ, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Виконання завдань цивільного судочинства залежить від встановлення судом у справі об`єктивної істини та правильного застосування норм матеріального і процесуального права.

Об`єктивний, повний та всебічний розгляд цивільної справи в значній мірі залежить від ефективного та всебічного дослідження судом доказів, які надаються сторонами конфлікту та аргументують їхню позицію по справі і тим самим надають судді можливість вивчити обставини, які спричинили конфлікт.

Процес доказування та докази, які надаються в обґрунтування позиції сторін, використовуються сторонами для того, щоб довести свою правоту в конфліктних правовідносинах і захистити чи відновити свої права. І саме, від якості та повноти, поданих доказів, залежить майбутня позиція суду у вирішенні цього конфлікту між сторонами і прийняття мотивованого рішення.

Доказування в цивільному процесі тісно пов`язане з реалізацією принципу цивільного судочинства «змагальності сторін». Принцип змагальності процесу означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, і відповісти на них (рішення у справі «Ruiz-Mateos проти Іспанії», п. 63).

Разом з тим, принцип змагальності сторін у цивільному процесі нерозривно пов`язаний і з принципом рівності сторін.

Для справедливого судового розгляду в контексті належного доказування непересічне значення має, з погляду Європейського суду з прав людини, наявність у судовому рішенні достатніх підстав та аргументів, на основі яких воно було ухвалене. Підтвердження цього відображено у цілій низці судових прецедентів Європейського суду з прав людини. Так, у рішенні в справі «Руіс Торіа проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року Європейський суд наголосив, що «у відповідності зі встановленим прецедентним правом, яке відображає принцип належного здійснення правосуддя, у рішеннях судів мають бути належним чином вказані підстави, за якими вони були ухвалені. Пункт 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав і основоположних свобод людини зобов`язує судові інстанції вказувати мотивацію ухвалених ними рішень» [1, с. 13-14].

У відповідності до ст.12, ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами, у контексті статті 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказами у цивільному процесі можуть бути: письмові, речові та електронні докази; висновки експертів; показання свідків.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи. Право на розгляд справи означає право особи звернутися до суду та право на те, що його справа буде розглянута та вирішена судом. При цьому, особі має бути забезпечена можливість реалізувати вказані права без будь-яких перепон чи ускладнень. Здатність особи безперешкодно отримати судовий захист є змістом поняття доступу до правосуддя. Перешкоди у доступі до правосуддя можуть виникати як через особливості внутрішнього процесуального законодавства, так і через передбачені матеріальним правом обмеження. Для ЄСПЛ природа перешкод у реалізації права на доступ до суду не має принципового значення.

При цьому слід зазначити, що надмірно формальне, бюрократичне застосування правових норм і вчинення дій, що мають юридичне значення, безвідносне врахування їх доцільності, зважаючи на обставини конкретної справи, і необхідності забезпечення ефективного захисту прав, свобод та інтересів у цивільному судочинстві може призвести до порушення права на справедливий судовий розгляд.

Так, відповідно до положень п.9 ч.1 ст.257 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позивач без поважних причин не подав витребувані судом докази, необхідні для вирішення спору.

Так, ухвалою суду від 28.11.2023 позивача ОСОБА_1 було зобов`язано надати у судове засідання оригінал спірної розписки від 12.10.2021, укладеної між ним та відповідачем ОСОБА_2 .

Згідно з вимогами процесуального законодавства учасники справи мають право ознайомлюватися з матеріалами справи, робити з них витяги, копії, одержувати копії судових рішень (пункт 1 частини 1 статті 43 ЦПК України, пункт 1 частини 1 статті 42 ГПК України, пункт 1 частини 3 статті 44 КАС України).

Порядок ознайомлення з матеріалами справи регламентовано розділом Х Інструкції з діловодства в місцевих та апеляційних судах України, що затверджено наказом ДСА України від 20.08.2019 № 814.

Слід відзначити, що у разі подання позову до суду через підсистему «Електронний суд» зазначена справа автоматично буде додана до електронного кабінету учасника по справі у підсистемі «Електронний суд».

Ключовим реквізитом для отримання доступу у підсистемі «Електронний суд» до матеріалів справи є внесення до автоматизованої системи документообігу суду РНОКПП/код ЄДРПОУ сторони у справі та при необхідності її представника (у разі надання доступу представнику).

При зверненні ОСОБА_1 з вказаним позовом до суду, уповноваженими працівниками апарату суду будо внесено відомості РНОКПП позивача до облікової статистичної картки автоматизованої системи документообігу суду по вказаній справі, а тому позивач був обізнаний про наявність ухвали про відкриття провадження за його позовом, а також про необхідність надання суду оригіналу розписки від 12.10.2021.

Станом на день розгляду справи, витребуваний доказ суду надано не було.

З огляду на вищевказане, позовна заява підлягає залишенню без розгляду.

Щодо надходження на електронну пошту суду заяви, поданої від іменин відповідача ОСОБА_2 про визнання позову, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову в прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Таким чином, суди не вправі покласти в основу свого рішення лише факт визнання позову відповідачем, не дослідивши при цьому обставини справи.

Згідно з ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Отже, визнання обставин, які не підлягають доказуванню, можливе, зокрема, за умов: визнання їх усіма учасниками справи та відсутності в суду обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин.

Крім того, існує відмінність між визнанням обставини та визнанням позову, що впливає на різні правові наслідки.

Відповідач жодного разу не з`явився в судове засідання для надання пояснень по справі, а направлена на електронну адресу заява від імені останнього дає суду сумніви щодо достовірності обставин, зазначених у ній.

Крім того, у розумінні Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя від 17 серпня 2021 року № 1845/0/15-21, офіційною електронною адресою є адреса електронної пошти, вказана користувачем в Електронному кабінеті ЄСІТС, або адреса електронної пошти, вказана в одному з державних реєстрів..

У суду відсутні докази того, що зазначена у заяві відповідача від 16.01.2024 електронна адреса ІНФОРМАЦІЯ_1 - є офіційною адресою ОСОБА_2 .

Так, аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників по справі та їх відображення у поданих документах, питання вичерпності висновків, суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонами не було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а тому з огляду на вищевказане, а також виконуючи вимоги п.9 ч.1 ст.257 ЦПК України, суд приходить до висновку про необхідність залишення без розгляду позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики.

Суд роз`яснює, що відповідно до ч.2 ст.257 ЦПК України, особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, має право звернутися до суду повторно.

Керуючись ст. ст. 257, 260, 353-355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики - залишити без розгляду.

Роз`яснити позивачу, що після усунення умов, які були підставою для залишення заяви без розгляду, він має право звернутись до суду в вказаною заявою повторно.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повної ухвали. Учасник справи, якому повна ухвала не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали.

Суддя: Н.С. Звєздова