Справа № 686/427/24
Провадження № 2/686/1947/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 квітня 2024 рік м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області у складі:

головуючого судді Колієва С.А.

при секретарі Кучерук Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Хмельницький справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Хмельницької міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Товариство з обмеженою відповідальністю «Житлово-експлуатаційне об`єднання» про визнання права власності,-

в с т а н о в и в :

У січні 2024 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до Хмельницької міської ради (далі Рада), третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Житлово-експлуатаційне об`єднання» (далі ТОВ «ЖЕО»), про визнання права власності на квартиру.

В позові зазначили, що ОСОБА_1 , як член Житлово-будівельного кооперативу №92 отримала разом із сім`єю займала квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 83,5 кв.м (далі квартира). Протягом 1987-1991 років позивачі за спільні кошти повністю сплатили пайовий внесок за квартиру, але не встигли зареєструвати своє право власності на неї в органах державної реєстрації. Наразі вони не можуть оформити право власності на квартиру через відсутність у ТОВ «ЖЕО» первинних бухгалтерських документів кооперативу.

За таких обставин ОСОБА_1 та ОСОБА_2 просили суд визнати за ним право власності на квартиру АДРЕСА_2 в рівних частках тобто по частці кожному.

У поданому Хмельницькою міською радою відзиві на позов, остання позовні вимоги не визнала, просила відмовити у їх задоволенні. Зазначено, що позивачами не надано належних і допустимих доказів, які б підтверджували повну сплату пайових внесків за вказану квартиру.

В судове засідання позивачі не з`явилися. Про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Подали письмову заяву, в якій просили розглянути справу за їх відсутності. Позов підтримали, просили його задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився. Просив справу розглядати за його відсутності, про що зазначив у поданому відзиві на позов.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явилися. Про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Письмових пояснень щодо позовних вимог на адресу суду не подавали.

За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін та ухвалити у справі рішення, на підставі наявних матеріалів.

Фактичні обставини встановлені судом.

Встановлено, що ОСОБА_1 і ОСОБА_2 перебувають у шлюбі, який був зареєстрований 30.08.1980 року Хмельницьким Будинком урочистих подій.

ОСОБА_1 була членом була членом Житлово-будівельного кооперативу №92, який здійснив будівництво багатоквартирного житлового будинку за адресою: АДРЕСА_3 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 , як члену ЖСК № НОМЕР_1 , та її сім`ї, до складу якої входив чоловік ОСОБА_2 (чоловік) та двоє дітей видано ордер серія ХМО №0837 на заселення до квартири АДРЕСА_2 .

Протягом 1987-1991 років ОСОБА_1 повністю внесла свій пайовий внесок за квартиру. Вказаний внесок остання внесла в тому числі за спільні сімейні кошти.

Застосовані норми права і мотиви, з яких виходить суд.

Частиною другою статті 12 Закону України від 7 лютого 1991 року №697-ХІІ «Про власність» (далі Закон №697-ХІІ), який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, встановлено, що громадянин набуває права власності на доходи від участі в суспільному виробництві, індивідуальної праці, підприємницької діяльності, вкладення коштів у кредитні установи, акціонерні товариства, а також на майно, одержане внаслідок успадкування або укладення інших угод, не заборонених законом.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону Союзу Радянських Соціалістичних Республік від 26 травня 1988 року №8998-ХІ «Про кооперацію в СРСР», який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, кооператив є організацією громадян СРСР, які добровільно об`єднались на основі членства для спільного провадження господарської та іншої діяльності на базі належного йому на праві власності, орендованого або наданого в безплатне користування майна, самостійності, самоврядування і самофінансування, а також матеріальної заінтересованості членів кооперативу і найбільш повного поєднання їх інтересів з інтересами колективу і суспільства.

В силу пункту 1 Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 30 квітня 1985 року №186 (далі Примірний статут) житлово-будівельний кооператив організується з метою забезпечення житлом членів кооперативу і членів їх сімей шляхом будівництва багатоквартирного жилого будинку (будинків), а у випадках, передбачених законодавством, одно- і двоквартирних жилих будинків садибного типу або багатоквартирного блокованого жилого будинку (будинків) з надвірними будівлями за власні кошти кооперативу з допомогою банківського кредиту, а також для наступної експлуатації та управління цим будинком (будинками).

Кошти житлово-будівельного кооперативу складаються, в тому числі, з пайових внесків (пункт 22 Примірного статуту).

Частиною першою статті 141 Житлового кодексу України визначено, що особі, прийнятій до членів житлово-будівельного кооперативу, за рішенням загальних зборів членів кооперативу, затвердженим виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів, надається окрема квартира, що складається з однієї чи кількох кімнат, відповідно до кількості членів сім`ї, суми її пайового внеску і граничного розміру жилої площі, передбачуваного Примірним статутом житлово-будівельного кооперативу.

Згідно з частиною першою статті 15 Закону №697-ХІІ член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 5-1 постанови від 18вересня 1987 року №9 «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи», згідно із ст.15 Закону України «Про власність» член ЖБК, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, надану йому в користування, набуває право власності на квартиру і вправі розпоряджатись нею на свій розсуд продавати, заповідати, обмінювати, в тому числі на інше жиле приміщення у будинку державного або громадського житлового фонду чи іншого ЖБК, на жилий будинок (частину будинку), що належить громадянину на праві власності і вчиняти відносно неї інші угоди, що не заборонені законом.

Із положень статті 392 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) слідує, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст.16 Закону України «Про власність», який діяв на момент спірних правовідносин, визначено, майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності. Здійснення ними цього права регулюється цим Законом і Кодексом про шлюб та сім`ю України

Сімейні відносини, станом на час їх виникнення, регулювалися КпШС УРСР.

Так, відповідно до ст.22 КпШС УРСР майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Статтею 28 КпШС УРСР визначено, що в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Суд може визнати майно, нажите кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу, власністю кожного з них.

Відповідно до роз`яснень, які були надані Постановою Пленуму Верховного Суду України № 9 від 18.09.1997 року «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи» при розгляді спорів про поділ квартири між подружжям, яке розлучилося, судові слід керуватися ст.146 ЖК України, ст.15 Закону "Про власність", п.43 Примірного статуту ЖБК і чинним законодавством про шлюб та сім`ю (статті 22, 24, 28, 29 КпШС України, враховуючи таке:

- пай, внесений подружжям в ЖБК у період сумісного проживання за рахунок спільних коштів, а також за рахунок коштів, подарованих подружжю або одержаних ним у позичку, а після повної сплати пайового внеску - квартира, є їх спільним майном і підлягає поділу на загальних підставах. При цьому суд повинен враховувати суму боргу, яку один з подружжя зобов`язаний повернути кредитору;

- внесений одним з подружжя до вступу в шлюб пай є його особистим майном. Якщо паєнагромадження згодом збільшилися за рахунок коштів, одержаних одним з подружжя у дар або в порядку спадкування чи за рахунок дошлюбного майна, то ці кошти також є особистою власністю того з подружжя, який їх одержав. При поділі квартири на цю суму може бути збільшена його частка в паєнагромадженні;

- до повної сплати пайового внеску за квартиру суд вирішує питання про право власності на частку в паєнагромадженні, а після завершення сплати - про право на частку в праві власності на квартиру залежно від належної особі частки у паєнагромадженні.

Статтею 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Одними із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права (пункт 1 частини другої статті 16 ЦК України).

В силу частини першої статті 4 ЦПК України слідує, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Як передбачено статтею 5 ЦПК України,здійснюючи правосуддя,суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності .

За змістом указаних правових норм підставами набуття права власності є передбачені законом юридичні факти, за наявності яких особа набуває майно, стає його власником.

Член житлово-будівельного кооперативу набуває право власності на надану йому окрему квартиру після повної сплати свого пайового внеску.

Закон встановлює способи захисту права власності, одним із яких є визнання права власності у судовому порядку (стаття 392 ЦК України).

Застосування такого способу захисту не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює його, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Отже, передумовами та матеріальними підставами для визнання права власності в судовому порядку є наявність підтвердженого належними доказами як права власності на майно, яке оспорюється або не визнається іншою особою, так і порушення (невизнання або оспорювання) цього права на спірне майно.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам.

Зібрані докази вказують на те, що ОСОБА_1 була членом Житлово-будівельного кооперативу №92, який припинено. В установленому порядку їй та членам її сім`ї (чоловікові та двом дітям) була надана в користування окрема квартира в кооперативі.

Із квитанцій (а.с. 18-21) слідує, що ОСОБА_1 сплатила пайовий внесок за квартиру. Сплата пайового внеску за спірну квартиру була здійснена за рахунок спільних коштів позивачів, як подружжя.

Отже, ОСОБА_1 і ОСОБА_2 у встановленому порядку набули право власності на квартиру, разом із тим, вони не можуть оформити це право через відсутність фінансових документів кооперативу.

За таких обставин право власності позивачів на квартиру слід визнати в судовому порядку.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 212-215, 256 ЦПК України, суд -

ухвалив:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) право власності на частину квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 83,5 кв.м, житловою площею 54,8 кв.м.

Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП НОМЕР_3 ) право власності на частину квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 83,5 кв.м, житловою площею 54,8 кв.м.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Хмельницького апеляційного суду через Хмельницький міськрайонний суд шляхом подання в 30-ти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Рішення набуває законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст судового рішення складено 30.04.2024 року.

Суддя: