_____________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 947/6633/24
Провадження № 2/947/2410/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.09.2024 року

Київський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Куриленко О.М.,

за участю секретаря судового засідання Сопової А.Є.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні м. Одеси цивільну справу за позовом Одеської міської ради до ОСОБА_3 про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки шляхом знесення самочинного будівництва,

ВСТАНОВИВ:

22 лютого 2024 року представник позивача звернувся до суду з позовом та просив ухвалити рішення, яким: зобов`язати ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) звільнити самовільно зайняту земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом приведення квартири АДРЕСА_2 до попереднього стану, а саме у відповідність до технічного паспорту, який є додатком до Свідоцтва про право власності на житло, виданого 28.08.2006 року, та знесення капітального огородження. Стягнути з відповідача судові витрати на користь Одеської міської ради сплачений судовий збір (на рахунок Юридичного департаменту Одеської міської ради: ідентифікаційний код: 26302537, р/р НОМЕР_2 в ДКСУ м. Київ, МФО 820172).

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що за результатами позапланової перевірки 24.05.2021 року, проведеної Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради, за адресою: АДРЕСА_3 , встановлено, що ОСОБА_3 здійснено будівельні роботи з реконструкції квартири АДРЕСА_2 шляхом добудови додаткових приміщень, чим самочинно збільшено загальну площу квартири з подальшою її експлуатацією, чим порушено ч. 8 ст. 39 Закону №3038-VІ, п. 12 Порядку .№2 461.

За результатами позапланової перевірки, проведеної Управлінням 16.08.2021 року за адресою: АДРЕСА_1 , встановлено, що замовником будівництва вимоги вищевказаного припису про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил від 24.05.2021 року № 064/21, не виконано, чим порушено пп. а, п. 3 ч. 3 ст. 41 Закону № 3038-VІ, п. 11 Порядку №553.

Також представник позивача зазначає про незаконне будівництво паркану у спільному дворі загального користування за адресою: АДРЕСА_1 . Так, посадовою особою Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради під час комісійного виїзду 09.09.2022 року на місце за адресою: АДРЕСА_1 із залученням представників Київської районної адміністрації Одеської міської ради, Департаменту земельних ресурсів Одеської міської ради, Департаменту з благоустрою міста Одеської міської ради, ОСОН КМ «Люстдорф» за адресою: м. Одеса, просп. Свободи, 74 встановлено, що власниця квартири АДРЕСА_2 ОСОБА_3 влаштувала капітальне огородження по червоній лінії вздовж просп. Свободи та вздовж внутрішнього проходу на прибудинкову територію загального користування багатоквартирного житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , про що складено акт обстеження об`єкта містобудування від 09.09.2022 року.

Таким чином, представник позивача вважає, що самовільне зайняття ОСОБА_3 земельної ділянки комунальної власності грубо порушує права територіальної громади м. Одеси. Тому вважає, що слід зобов`язати ОСОБА_3 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1 , шляхом приведення квартири АДРЕСА_2 до попереднього стану, а саме у відповідність до технічного паспорту, який є додатком до Свідоцтва про право власності на житло, виданого 28.08.2006 року, та знесення капітального огородження.

Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси від 23.02.2024 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі та призначено справу до судового розгляду за правилами загального позовного провадження в підготовче судове засідання.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 15.05.2024 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до розгляду по суті у судове засідання.

29.07.2024 року до канцелярії суду від представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_2 надійшло клопотання про ознайомлення з матеріалами справи.

30.08.2024 року до канцелярії суду від представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_2 надійшли письмові пояснення по справі.

16.09.2024 року до канцелярії суду від представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_2 надійшло клопотання про доручення доказів до матеріалів справи, а саме копії технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_4 .

У судовому засіданні 20.09.2024 року представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги Одеської міської ради підтримала повністю з зазначених в позові підстав, та просила суд їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_2 у задоволенні позову просив відмовити, вказуючи на його не доведеність та безпідставність.

Суд, заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав.

У судовому засіданні встановлено, що Листом Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради від 07.08.2023 року №01-5/31-ОГ повідомлено, що посадовою особою Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради, на підставі наказу Управління від 27.04.2021 року №01-13/43ДАБК та звернення гр. ОСОБА_4 про порушення суб`єктом містобудування вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності від 13.04.2021 року №01-10/207вх здійснено позаплановий захід щодо дотримання суб`єктом містобудування вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил за адресою: АДРЕСА_3 .

За результатами позапланової перевірки 24.05.2021 року, проведеної Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради за адресою: АДРЕСА_3 , встановлено, що ОСОБА_3 здійснено будівельні роботи з реконструкції квартири АДРЕСА_2 шляхом добудови додаткових приміщень, чим самочинно збільшено загальну площу квартири з подальшою її експлуатацією, чим порушено ч. 8 ст. 39 Закону №3038-VІ, п. 12 Порядку .№2 461.

Відносно замовника будівництва складено: акт проведення позапланового заходу державного контролю щодо дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності від 24.05.2021 року №000081, протокол про адміністративне правопорушення відповідно до частини 8 статті 96 КУПАП від 24.05.2021 року, видано припис про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил від 24.05.2021 року №064/21.

Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради здійснено заходи щодо притягнення замовника будівництва до відповідальності, передбаченою ч. 8 ст. 96 КУПАП шляхом накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

За результатами позапланової перевірки, проведеної Управлінням 16.08.2021 року за адресою: м. Одеса, Київський район, просп. Свободи, 74, встановлено, що замовником будівництва вимоги вищевказаного припису про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил від 24.05.2021 року №064/21, не виконано.

Відносно замовника будівництва складено: акт проведення позапланового заходу державного контролю щодо дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності від 16.08.2021 року №000502, протокол про адміністративне правопорушення відповідно до ч. 1 ст. 188-42 КУПАП від 16.08.2021 року.

Управлінням здійснено заходи щодо притягнення замовника будівництва до відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 188-42 КУпАП, шляхом накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Постановою Другого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі від 26.11.2021 року виконавче провадження з примусового виконання постанови від 06.09.2021 року № 201/21 закрито у зв`язку з сплатою суми за виконавчим документом у повному обсязі.

Відповідно до ст. 376 ЦК України поняття самочинного будівництва визначено через сукупність його основних ознак, які виступають умовами або підставами, за наявності яких об`єкт нерухомості може бути визначений самочинним, а саме, якщо цей об`єкт: 1) збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; 2) збудований без належного дозволу чи належно затвердженого проекту; 3) збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Водночас, відповідно до частини 4 статті 376 ЦК України якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

Відповідно до ст. 212 Земельного кодексу України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.

З урахуванням змісту статті 376 ЦК України в поєднанні з положеннями статті 212 ЗК України, вимоги про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки від самочинно збудованого нерухомого майна, можуть бути заявлені власником чи користувачем земельної ділянки до особи, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці.

Відповідно до вимог ч.2 ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до ст.158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб.

Матеріали справи містять копію технічного паспорту, виготовленого 23.07.2024 року, що підтверджує приведення квартири АДРЕСА_4 до попереднього стану. Таким чином, на момент розгляду справи, в цій частині відсутній предмет спору, оскільки відповідач ОСОБА_3 добровільно звільнила самовільно зайняту земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом приведення квартири АДРЕСА_2 до попереднього стану, а саме у відповідність до технічного паспорту, який є додатком до Свідоцтва про право власності на житло, виданого 28.08.2006 року.

Реалізуючи, передбачене ст.64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду. Відсутність порушеного права є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Щодо вимоги про знесення капітального огородження, суд зазначає наступне.

У позовній заяві позивач зазначає, що посадовою особою Управління ДАБК Одеської міської ради, під час комісійного виїзду 09.09.2022 року за адресою: АДРЕСА_1 із залученням представників Київської районної адміністрації Одеської міської ради, Департаменту земельних ресурсів Одеської міської ради, Департаменту з благоустрою міста Одеської міської ради, ОСОН КМ «Люстдорф», встановлено, що власниця квартири АДРЕСА_2 ОСОБА_3 влаштувала капітальне огородження по червоній лінії вздовж просп. Свобода та вздовж внутрішнього проходу на прибудинкову територію загального користування багатоквартирного житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

З доказів, доданих позивачем до суду, зокрема з Акту обстеження незаконно розміщених об`єктів, споруд та елементів на території м. Одеси від 09.09.2022 року, листа Київської районної адміністрації Одеської міської ради від 12.01.2023 року №1825/01-11; 1749/01-11 адресованого начальнику Управління ДАБК Одеської міської ради, Акту обстеження об`єкта містобудування щодо дотримання законодавства від 22.11.2023 року вбачається, що по АДРЕСА_1 огородження вздовж червоної лінії існувало вже понад 50 років у вигляді каменю черепашнику, проте, внаслідок падіння дерева сталося його руйнування, а відповідачем ОСОБА_3 лише було відновлено огородження в існуючих його межах. Територія спільного двору по АДРЕСА_1 знаходиться у загальному користуванні всіх мешканців вказаного двору для його обслуговування та утримання в задовільному стані. Вхід до кожної квартири у спільному дворі облаштовано елементами благоустрою вже тривалий час тому, для обслуговування прилеглої території до квартир та безпеки мешканців, які там проживають.

Київська районна адміністрація ОМР в листі від 12.01.2023 року №1825/01-11; 1749/01-11 наголошувала, що вважає недоцільним проводити демонтаж огородження, відновленого ОСОБА_3 .

Крім того, факт наявності тривалого часу огорожі підтверджується фотофіксацією з сервісу гугл-карти за адресою: АДРЕСА_1 , станом на листопад 2011 року, з якої вбачається наявність встановленого кам`яного паркану.

У судовому засіданні представник відповідача наголошував на тому, що по проспекту Свободи кожний будинок має огорожу від проїзної частини та трамвайних колій. Наявність огорожі сприяє захисту будівель та жителів від шуму та пилу проїжджаючих повз транспортних засобів та трамваїв, захищає майно мешканців, яке знаходиться на прилеглій до будинків територіях та створює безпечні умови для проживання.

Позивач під час розгляду справи не скористався своїм правом на проведення експертизи, зазначеного клопотання до суду не надано.

З наявних у справі доказів неможливо встановити, в який час та ким саме було збудовано капітальне огородження, яке просить демонтувати представник позивача; не встановлено, яку частину капітального огородження було відновлено саме відповідачкою.

Загальними вимогами процесуального права визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з приписами статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з частинами першою, третьою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд зобов`язаний надати оцінку кожному належному, допустимому та достовірному доказу, який міститься в матеріалах справи, а також визначити певну сукупність доказів, з урахуванням їх належності, допустимості, достовірності, вірогідності та взаємного зв`язку, що дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (Постанова Верховного Суду від 01.07.2021 у справі №917/549/20).

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Верховний Суд неодноразово звертався до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує (в тому числі і як свідок). Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 року у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17).

Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц (провадження №14-400цс19).

З урахуванням вищевикладеного, відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог в частині знесення огорожі.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача. Оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог Одеської міської ради то судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст. 376 ЦК України, ст.ст. 152, 158, 212 ЗК України, 13, 81, 141, 263, 264, 265, 268, 274-279 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Одеської міської ради до ОСОБА_3 про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки шляхом знесення самочинного будівництва, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення.

Суддя Куриленко О. М.

Повний текст рішення складено 23 вересня 2024 року