У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

08.05.2024 Справа №607/9678/24 Провадження №2/607/2341/2024

м. Тернопіль

Суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Кунець Н.Р., при вирішенні питання про прийняття позовної заяви ОСОБА_1 в інтересах якого діє адвокат Богуш Володимир Данилович до ОСОБА_2 про встановлення факту спільного проживання з спадкодавцем та визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

30.04.2024 позивач ОСОБА_1 в інтересах якого діє адвокат Богуш В.Д. звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 , в якому просить: встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт проживання у двох спадкоємця ОСОБА_1 з спадкодавцем ОСОБА_3 на день смерті останньої ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати за ОСОБА_1 право власності на трьох кімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 64,7 кв.м., житловою площею 38,6 кв.м., у порядку спадкування після смерті ОСОБА_3 .

Згідно з частиною 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною 1 ст. 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За правилами цивільного процесуального законодавства, позовна заява за формою та змістом повинна відповідати статті 175 ЦПК України, а також вимогам статті 177 цього Кодексу.

Згідно ч. 4 ст. 177 ЦПК України, до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Під час вивчення матеріалів позовної заяви встановлено, що вони не відповідають вимогам ст. ст.175, 177 ЦПК України.

1. Так, у позовній заяві позивач ОСОБА_1 просить суд визнати за ним право власності на трьох кімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 64,7 кв.м., житловою площею 38,6 кв.м., у порядку спадкування після смерті ОСОБА_3 .

Позивач зазначає, що нотаріусом йому відмовлено у видачі свідоцтва про права на спадщину, у зв`язку із пропуском шестимісячного строку визначеного для прийняття спадщини.

На підтвердження цих обставин позивачем долучено до позовної заяви лист Другої Тернопільської державної нотаріальної контори № 39/01-16 від 23.02.2024, у якому позивачу ОСОБА_1 на його усне звернення щодо подачі заяви про прийняття спадщини на майно матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , роз`яснено, що ним пропущено строк подачі заяви про прийняття спадщини, а тому нотаріальна контора не справі прийняти від нього заяву про прийняття спадщини. Відтак ОСОБА_1 рекомендовано звернутись до суду за місцем знаходження майна з приводу вирішення його питання згідно чинного законодавства України.

Так, згідно з п.п. 23, 24 Постанови №7 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 судам слід перевіряти наявність або місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Відповідно до ч. 1 ст. 67 Закону України «Про нотаріат», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім`я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо.

Відповідно до ч. 4 ст. 49 Закону України «Про нотаріат», на вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобов`язані викласти причини відмови в письмовій формі і роз`яснити порядок її оскарження. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову.

Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду в позовному провадженні.

При цьому відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому чинним на момент такої нотаріальної дії законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину та можливості подальшого оформлення своїх спадкових прав у порядку, передбаченому законом, вимоги про визнання права на спадщину в судовому порядку задоволенню не підлягають у зв`язку з відсутністю порушених прав спадкоємців, щодо захисту яких вони звернулися до суду. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за захистом своїх спадкових прав за правилами позовного провадження.

Відтак, передумовою звернення до суду за захистом порушених, невизнаних або оспорюваних прав у порядку спадкування є саме постанова нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії (видачі свідоцтва про право на спадщину).

Однак звертаючись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав у порядку спадкування після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , позивач не подає суду докази, об`єктивної неможливості отримати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину, зокрема того, що на його звернення із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , нотаріусом було винесено постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину із зазначенням підстав для такої відмови.

Аналогічні висновки викладені у постановах Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 2-390/2006 та від 20.05.2021 у справі № 339/369/18.

При цьому, суд звертає увагу на те, що лист Другої Тернопільської державної нотаріальної контори № 39/01-16 від 23.02.2024 не може слугувати належним підтвердженням відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки не є належним документом, який підтверджує відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину, натомість як роз`яснено вище така відмова повинна бути оформлена у вигляді обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії.

2. Згідно ч. 4 ст. 177 ЦПК України, до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Разом з тим, у порушення вказаної норми, до позовної заяви не додано документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Проте, разом із позовною заявою позивач подав клопотання про звільнення його від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 2 ст. 8 Закону України «Про судовий збір» оскільки предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю. Вказав, що за 2023 рік він доходів не отримував, на обліку у центрі зайнятості не перебував та не являється одержувачем пенсії, відтак оскільки за подання позовної заяви до суду йому необхідно сплатити судовий збір, який він у зв`язку з відсутністю матеріальної можливості не може сплатити, позивач просить звільнити його сплати судового збору. При цьому зауважив, що сплата судового збору є непідйомним фінансовим навантаженням для нього та фактично перешкодою у доступі до правосуддя.

Вирішуючи вказане клопотання позивача зазначаю наступне.

Відстрочення, розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати регулюється нормами ЦПК України та Законом України «Про судовий збір».

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про судовий збір» та ст. 136 ЦПК України підставою для відстрочення або розстрочення сплати судового збору, зменшення розміру судового збору або звільнення від його сплати є врахування судом майнового стану сторони. Особа, яка заявляє відповідне клопотання повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджає сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Таким чином, єдиною підставою для вчинення судом дій, зазначених у ст. 8 Закону України «Про судовий збір», є врахування майнового стану сторін. Особа, яка заявляє відповідне клопотання, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджає сплаті судового збору у встановленому порядку і розмірі.

Разом з тим, ст. 8 Закону України «Про судовий збір» передбачено право суду, а не обов`язок звільнення від сплати судового збору, а відповідна заява сторони розглядається, виходячи із визначених нею обставин, що унеможливлюють сплату судового збору на момент звернення до суду, та підтвердження цих обставин належними та достатніми доказами.

Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика, у тому числі у справах проти інших держав, має застосовуватись органами державної влади, зокрема судами. Згідно з рекомендацією Комітету міністрів Ради Європи від 14.05.1981 № R (81) 7 щодо заходів, які полегшують доступ до правосуддя та сталої практики Європейського суду з прав людини вимога сплатити судовий збір не обмежує право заявників на доступ до правосуддя, а попереджає подання необґрунтованих та безпідставних позовів та перенавантаження судів.

Також Європейський суд з прав людини виходить з того, що судовий збір має бути «розумним», тобто таким, що може бути сплачений заявником. Адже невиправдано великий розмір, який не враховує фінансового становища заявників, а обчислюється на основі певного відсотка від суми, що є предметом розгляду справи, може бути розцінений як такий, що непропорційно обмежує право на доступ до правосуддя, про що свідчить рішення Європейського суду з прав людини в справі ФК «Мретебі» проти Грузії.

При розгляді справ Європейський суд з прав людини установлює, чи був дотриманий баланс між інтересом держави у стягненні судового збору за розгляд справи та правом заявника на доступ до правосуддя, зокрема правом представити свою позицію по суті та захистити інтереси в суді.

Звертаючись із клопотанням про звільнення від сплати судового збору, позивач зазначає, що за 2023 рік він доходів не отримував, на обліку у центрі зайнятості не перебував та не являється одержувачем пенсії, підтвердженням чого є відомості з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору за період з 1 кварталу 2023 року по 4 квартал 2023 року, довідка з Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області та довідка з Тернопільського обласного центру зайнятості.

Водночас, на переконання суду вказані документи не свідчать про важкий майновий стан позивача, який міг би бути підставою для звільнення від сплати судового збору, оскільки не підтверджують відсутність у нього інших доходів та не містить відомостей про загальний майновий стан позивача, який може мати й інші джерела доходу.

Суд зауважує, що наведення доводів, обґрунтування пов`язаних з цим обставин, які свідчать про неможливість або утруднення в здійсненні оплати судового збору, а також подання доказів на підтвердження того, що майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті судового збору у встановлених законодавством порядку, розмірі і в строки покладається на особу, яка подає позовну заяву.

Положення Закону України «Про судовий збір» не містять визначеного (чіткого) переліку документів, які можна вважати такими, що підтверджують майновий стан особи. У кожному конкретному випадку суд встановлює можливість особи сплатити судовий збір на підставі наданих нею доказів щодо її майнового стану за своїм внутрішнім переконанням.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду. Положення пункту 1 статті 6 Конвенції про виконання зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах (Рішення ЄСПЛ у справі «Креуз проти Польщі» («Kreuz v. Poland») від 19 червня 2001 року, пункт 59).

Верховний Суд в ухвалі від 15.09.2020 у справі № 640/20109/19 зазначив: «Оцінюючи фінансове становище особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового становища (пункт 44 рішення Європейського суду з прав людини від 25.07.2005 у справі «Княт проти Польщі» («Kniat v. Poland»), заява №71731/01; пункти 63- 64 рішення Європейського суду з прав людини від 26.07.2005 у справі «Єдамскі та Єдамска проти Польщі» («Jedamski and Jedamska v. Poland»), заява №73547/01)».

У цій же справі Верховний Суд, відмовляючи у задоволенні клопотання позивача про звільнення від сплати судового збору, вказав, що надані позивачем відомості з Державного реєстру - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків за попередній рік не свідчать про відсутність у заявника інших джерел доходів, доводи про скрутний майновий стан належними та допустимими доказами не підтверджені.

Наведені позивачем обставини не можуть бути підставою для звільнення його від сплати судового збору, оскільки надані відомості не характеризують його майновий стан у повному обсязі. Інших доказів на підтвердження неможливості сплати судового збору та відсутності коштів призначених для сплати судового збору на момент подання позовної заяви, таких як банківські документи про відсутність на рахунку коштів, відсутність рухомого і нерухомого майна, цінних паперів, тощо, позивачем ОСОБА_1 суду не надано.

Суд зауважує, що важливе значення для висновку про майновий стан заявника, що міг бути підставою звільнення від сплати судового збору, є дані про його матеріально-побутові умови проживання, наявність у власності нерухомого майна, ведення ним підсобного господарства, наявність інших джерел доходу.

При цьому, при вирішенні клопотання про звільнення від сплати судового збору врахуванню підлягає майновий стан сторони в цілому, а не лише відсутність окремих джерел доходу, в даному випадку тих, що підлягають оподаткуванню.

Норма, що передбачає повноваження суду на звільнення особи від сплати судового збору не є імперативною, це є правом, а не обов`язком суду. Водночас, сплата судового збору є обов`язком позивача, а тому зловживання правом на звільнення від його сплати є неприпустимим.

З огляду на те, що позивачем не доведено належним та достатніми доказами неможливість сплати судового збору за звернення до суду з даним позовом, а тому суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання позивача ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору.

Так, як вбачається з позовної заяви, позивачем заявлено одну вимогу немайнового характеру встановлення факту спільного проживання з спадкодавцем та одну вимогу майнового характеру визнання права власності.

Розміри ставок судового збору визначені у частині другій статті четвертої Закону України «Про судовий збір».

Згідно з ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

Згідно п.п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою або фізичною особою підприємцем, справляється судовий збір в розмірі 1-го відсотку ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1211,20 грн) та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (15 140,00 грн).

Позивачем зазначено ціну позову 1 811 258,34 грн.

Відтак за вимогу майнового характеру про визнання права власності позивач повинен сплатити судовий збір, відповідно до п.п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» у розмірі 15 140,00 грн.

Окрім цього, відповідно до вимог п.п. 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», при поданні до суду позовної заяви немайнового характеру фізичною особою або фізичною особою підприємцем, сплачується судовий збір у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму працездатних осіб (1211,20 грн).

Відтак за вимогу про встановлення факту спільного проживання з спадкодавцем, яка є вимогою немайнового характеру, позивачу необхідно сплатити 1211,20 грн судового збору.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

У зв`язку з наведеним, вимога суду про усунення недоліків позовної заяви не є порушенням права на справедливий судовий захист.

Крім того, як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана добросовісно користуватись належними їй процесуальними правам та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Враховуючи вищенаведені вимоги закону, позовну заяву слід залишити без руху і надати позивачу строк десять днів з дня вручення ухвали для усунення вищевказаних недоліків, зокрема:

1. подати позовну заяву у новій редакції у якій викласти обставини, якими обґрунтовано заявлені вимоги та зазначити докази, що підтверджують вказані обставини, зокрема зазначити про наявність доказів, які підтверджують факт порушення, невизнання або оспорювання прав позивача, а саме, наявність обґрунтованої постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 із зазначенням підстав для відмови.

Позовну заяву подати у кількості: для суду та відповідно до наявних учасників справи із долученням до неї належним чином засвідчених копій документів, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а саме, постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

2. сплатити судовий збір за вимогу майнового характеру про визнання права власності у розмірі 15 140,00 грн та за вимогу немайнового характеру про встановлення факту спільного проживання з спадкодавцем у розмірі 1211,20 грн та подати суду оригінал квитанції про сплату судового збору.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 175, 177, 185 ЦПК України, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 в інтересах якого діє адвокат Богуш Володимир Данилович до ОСОБА_2 про встановлення факту спільного проживання з спадкодавцем та визнання права власності залишити без руху, надавши позивачу строк десять днів з дня отримання копії ухвали суду, для усунення вказаних недоліків.

У випадку невиконання вимог даної ухвали заява буде вважатись неподаною і підлягатиме поверненню.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею і оскарженню не підлягає.

Суддя Н. Р. Кунець