Справа № 333/1695/24
Пр. № 2/333/2392/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2024 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя

в складі головуючого судді: Наумової І.Й.

за участі: секретаря судового засідання: Кунець В.В.,

представниці позивачки: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі цивільну праву за позовомОСОБА_2 до ОСОБА_3 , про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним та визнання права власності на частку в квартирі,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовною заявою до ОСОБА_3 , про визнання права власності на частку в квартирі, який був доповнений на стадії підготовчого провадження, в обґрунтування якого зазначила, що вона та відповідач, 27 липня 1984 року уклали шлюб. 28 квітня 2001 року, в інтересах сім`ї, придбали квартиру АДРЕСА_1 . 03 травня 2001 року, Договір купівлі-продажу квартири було зареєстровано в ТОВ ЗМБТІ. 12 жовтня 2012 року згідно до рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя, шлюб з відповідачем розірвано. 28 січня 2013 року рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя (справа № 812/8569/2012) між позивачем та відповідачем було поділено спільно нажите майно під час перебування у шлюбу, згідно до якого, позивач є власником частки квартири АДРЕСА_1 , інша частка квартири АДРЕСА_1 є власністю відповідача. Починаючі зі дня розірвання з відповідачем шлюбу й до звернення до суду з відповідним позовом, в квартирі АДРЕСА_1 мешкає лише позивач. 05.03.2022 року між позивачем та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу частка квартири АДРЕСА_1 є власністю відповідача. Щодо усіх умов договору купівлі-продажу вищевказаного нерухомого майна, сторони домовилися повністю. Того ж дня позивач передала відповідачу грошові кошти в сумі 150000 грн., а останній зобов`язався нотаріально посвідчити укладений договір до 05.07.2022 року, та переоформити на позивача право власності належної йому частку квартири АДРЕСА_1 . Даний договір позивач та відповідач визначили таким, що підлягає нотаріальному посвідченню, однак даний договір останні не посвідчили, оскільки відповідач не має можливості виїхати до м. Запоріжжя, а тому позивач вимушена звернутися з даним позовом до суду.

На підставі вищевказаного позивачка просить суд:

- визнати дійсним договір купівлі продажу 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 , укладеного 05 березня 2022 року між ОСОБА_3 , як продавцем, та ОСОБА_2 , як покупцем;

- визнати за ОСОБА_2 право власності на частку квартири АДРЕСА_1 .

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 08.04.2024 р. відкрито провадження у справі та призначений її розгляд в порядку загального позовного провадження, сторонам встановлений строк для надання заяв по суті справи.

Позивачка у судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала та просила його задовольнити повністю.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, направив на адресу суду заяву, в якій позовні вимоги з урахуванням доповнення до нього визнав у повному обсязі та просив розглянути справу по суті без його участі.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши повно і всебічно обставини, на які позивач посилалася, як на підставу своїх вимог, оцінивши докази на ствердження цих обставин в їх сукупності, суд вважає позов задовольнити, виходячи з таких підстав.

Згідно до свідоцтва про укладення шлюбу від 27.07.1984 року позивач та відповідач уклали шлюб.

Згідно до Договору купівлі-продажу, посвідченого на Центральній Універсальній біржі «Запоріжжя» від 28 квітня 2001 року, укладеного в інтересах сім`ї та на ім`я відповідача, придбано квартиру АДРЕСА_1 . 03 травня 2001 року, Договір купівлі-продажу квартири було зареєстровано в ТОВ ЗМБТІ.

Згідно до рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 12 жовтня 2012 року (справа № 2/0808/2046/2012) шлюб між позивачем та відповідачем розірвано.

Згідно до рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 28 січня 2013 року (справа № 812/8569/2012), між позивачем та відповідачем поділено спільно нажите майно під час перебування у шлюбу, згідно до якого, позивач є власником частки квартири АДРЕСА_1 , інша частка квартири АДРЕСА_1 є власністю відповідача. З вищевикладеного можна зробити висновок, що власником зазначеного вище майна був продавець, а тому мав право його продажу.

05.03.2022 року між позивачем та відповідачем укладений договір купівлі продажу частки квартири АДРЕСА_1 , на суму 150000,0 грн. Кошти за продану частки квартири АДРЕСА_1 , були отримані відповідачем, згідно розписки написаної власноруч відповідачем, оригінал якої досліджено під час розгляду справи.

Як вбачається із розписки відповідача, він зобов`язався нотаріально посвідчити укладений договір до 05.07.2022 року, та переоформити на позивача право власності належної йому частку квартири АДРЕСА_1 ., проте до теперішнього часу не має можливості його виконати внаслідок воєнних дій не має можливості приїхати до м. Запоріжжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Таким чином, ЦПК України допускає ухвалення рішення в підготовчому судовому засіданні і в правовідносинах, що виникли між сторонами відповідач позов визнав (див. пункт 4), таке визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тобто в даному випадку наявні законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову в підготовчому судовому засіданні.

Вимогами ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Вимогами ст.10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч.1ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За загальним правилом статей 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною другою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до п.1 та п. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно у власність другій стороні, а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Частинами 2, 4 ст. 639 ЦК України передбачено, що якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріальне посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

У відповідності до ст. 658 ЦК України право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, належить власнику товару. Якщо продавець не є власником, покупець набуває права власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення.

У відповідності до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Суд, з урахуванням ч. 2 ст. 219 ЦК України, може визнати правочин дійсним, якщо буде встановлено, що він відповідав справжній волі особи, яка його вчинила, а нотаріальному посвідченню перешкоджала обставина, яка не залежить від її волі. При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд має право визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Сторони повністю виконали умови договору купівлі-продажу: позивач повністю сплатив грошові кошти у розмірі зазначеному в договорі, а відповідач передав позивачу у власність частку квартири та правовстановлюючі документи.

З 05.03.2022 року позивачка володіє та користується часткою квартири, як власник.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Стаття 41 Конституції України закріплює право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Між сторонами було досягнуто згоди щодо подальшого нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу до 05.07.2022 року, однак на теперішній час договір належним чином не оформлено в зв`язку з тим, що відповідач не має можливості приїхати до м. Запоріжжя, що унеможливлює також проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно за позивачкою.

Відповідно до частини 1 статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Частиною 1 статті 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до частини 3 статті 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. 1ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Пунктом 9 ч.1 ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Зважаючи на викладене вище суд приходить до переконання, що позов є підставним та підлягає до задоволення, оскільки сторони досягли згоди з усіх істотних умов під час укладення договору, покупець повністю здійснив розрахунок за придбане майно, неможливість нотаріального посвідчення договору перешкоджає покупцеві та порушує його права щодо володіння, користування та розпорядження придбаним майном.

Даний спір підлягає розгляду в судовому порядку, оскільки іншим шляхом його вирішити не можливо, а набуття позивачем права на частку в квартирі не порушує права, свободи та інтереси інших осіб.

За змістом позовної заяви судові витрати відносяться на рахунок позивача.

На підставі вищесказаного та керуючись ст.ст. 638, 650, 655, 658, 220 ЦК України, ст.ст. 3, 4, 12,81, 259,263-265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним та визнання права власності на частку в квартирі, задовольнити повністю.

Визнати дійсним договір купівлі продажу 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 , укладеного 05 березня 2022 року між ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_1 (як продавцем), та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН: НОМЕР_2 (як покупцем).

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення суду складено 16 вересня 2024 року.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя: І.Й Наумова

.