Справа № 463/3330/16-ц Головуючий у 1 інстанції Леньо С. І.
Провадження № 22-ц/811/3203/23 Доповідач в 2-й інстанції Савуляк Р. В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.,

секретаря: Салати Я.І.

з участю представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 21 травня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про стягнення боргу за договорами позики, -

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про солідарне стягнення заборгованості за договорами позики в загальному розмірі 49 000 доларів США.

В обґрунтування позовних вимог покликався на те, що 01 травня 2014 року між ним та ОСОБА_5 укладено договір позики, що стверджується власноручно написаною цим відповідачем розпискою, відповідно до якої останній отримав в борг грошові кошти в сумі 14 500 доларів США, які останній зобов`язався повернути до 27 червня 2014р.

В якості забезпечення виконання зобов`язань за цим договором, ОСОБА_5 передав йому автомобіль марки «Toyota Avensis», 2007р.в., д.н.з. НОМЕР_1 . Крім цього, 27 липня 2015р. між ними укладено другий договір позики на суму 34 500 доларів США, які останній зобов`язався повернути до 01 вересня 2015р. В зазначений строк ОСОБА_5 суму боргу не повернув. В зв`язку з порушенням останнім грошового зобов`язання, дану суму боргу просив стягнути в примусовому порядку.

Оскільки на час отримання грошових коштів, ОСОБА_5 перебував в зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_6 , заборгованість за вказаними договорами позики в загальному розмірі 49 000 доларів США просив стягнути в солідарному порядку, оскільки позичальник використовував кошти в інтересах сім`ї.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 21 травня 2018 року позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_5 (зареєстрований: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ), ОСОБА_6 (зареєстрована АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_3 (зареєстрований: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 ) суму заборгованості за договорами позики від 01 травня 2014 року та від 27 липня 2015 року в загальному розмірі 49 000 доларів США, що станом на дату ухвалення рішення згідно офіційного курсу НБУ еквівалентно 1 281 250,19 грн. (один мільйон двісті вісімдесят одна тисяча двісті п`ятдесят грн. дев`ятнадцять коп.).

Стягнуто з ОСОБА_5 в дохід держави 3445 грн. судового збору.

Стягнуто з ОСОБА_6 в дохід держави 3445 грн. судового збору.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 275,61 грн. судового збору.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 275,61 грн. судового збору.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі покликається на те, що на момент розгляду справи та ухвалення оскаржуваного рішення між нею та ОСОБА_6 вже існував борг, а тому вважає, що оскаржуване рішення безпосередньо стосується її прав та обов`язків.

Стверджує, що ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_3 домовились, щоб штучно створити борг заднім числом і, щоб на момент, коли виникне питання повернення їй боргу усе майно ОСОБА_6 було під арештом і вона не могла задовольнити свої вимоги про повернення коштів.

Просить рішення Личаківського районного суду м. Львова від 21 травня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив, що згідно з частиною третьою статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 , перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційне провадження слід закрити із наступних підстав.

Частиною 1 ст. 352 ЦПК України визначено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Після прийняття апеляційної скарги особи, яка не брала участі у справі, суд апеляційної інстанції з`ясовує, чи прийнято оскаржуване судове рішення безпосередньо про права, інтереси та (або) обов`язки скаржника, і які конкретно. Встановивши такі обставини, суд вирішує питання про залучення скаржника до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, та, як наслідок, скасування судового рішення на підставі п. 4 ч. 3 ст. 376 ЦПК України, оскільки таке порушення норм процесуального права є в будь-якому випадку обов`язковою підставою для скасування рішення місцевого суду, якщо суд першої інстанції прийняв судове рішення про права, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося, то апеляційний суд своєю ухвалою закриває апеляційне провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 362 ЦПК України, оскільки у такому випадку не існує правового зв`язку між скаржником і сторонами у справі, в зв`язку з чим відсутній суб`єкт апеляційного оскарження.

Аналіз наведених норм процесуального права дає підстави для висновку, що суд апеляційної інстанції лише в межах відкритого апеляційного провадження має процесуальну можливість зробити висновок щодо вирішення чи невирішення судом першої інстанції питань про права та інтереси особи, яка не брала участі у розгляді справи судом першої інстанції.

Наведені правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 22 грудня 2022 року у справі № 2-3378/2008.

Таким чином, суд апеляційної інстанції має першочергово з`ясувати, чи стосується оскаржуване судове рішення безпосередньо прав та обов`язків скаржника, та лише після встановлення таких обставин вирішити питання про скасування судового рішення, а у випадку встановлення, що права заявника оскаржуваним судовим рішенням не порушені та питання про його права і обов`язки стосовно сторін у справі судом першої інстанції не вирішувалися - закрити апеляційне провадження, оскільки в останньому випадку така особа не має права на апеляційне оскарження рішення суду.

Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка викладена у постанові від 17 лютого 2020 року у справі № 668/17285/13.

Разом з тим як встановлено апеляційним судом, ОСОБА_1 не була учасником справи та оскаржуваним рішенням суду питання про її права, інтереси та (або) обов`язки не вирішувалося.

За змістом зазначеної статті 352 ЦПК України право на апеляційне оскарження мають особи, які не брали участі у справі, проте ухвалене судове рішення завдає їм шкоди, що виражається у несприятливих для них наслідках. Особи, які не брали участі у справі, мають право оскаржити в апеляційному порядку ті судові рішення, які безпосередньо встановлюють, змінюють, обмежують, або припиняють права або обов`язки цих осіб.

Тобто особи, які не брали участь у справі, мають право оскаржити в апеляційному порядку лише ті судові рішення, які безпосередньо встановлюють, змінюють або припиняють права і обов`язки цих осіб.

При цьому, на відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності таких критеріїв: вирішення судом питання про її право, інтерес, обов`язок, причому такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

Рішення є таким, що прийнято про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення наявні висновки суду про права та обов`язки цієї особи або у резолютивній частині рішення суд прямо зазначив про права та обов`язки цієї особи. В такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не приймається до уваги.

Такий правовий висновок викладений Верховним Судом у постановах від 15 травня 2020 року у справі № 904/897/19 та від 29 вересня 2021 року у справі № 452/213/19.

Згідно із ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегією суддів встановлено, що рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 21 травня 2018 року, питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки ОСОБА_1 не вирішувались.

Судом першої інстанції було розглянуто індивідуальний спір про стягнення боргу, що виник між ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з приводу не виконання відповідачем умов договору позики, що виник на підставі розписок від 01 травня 2014 року та від 27 липня 2015 року.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що на час розгляду справи № 463/3330/16-ц та постановлення оскаржуваного рішення між нею та ОСОБА_6 вже існував борг, а отже вказане рішення безпосередньо торкалось її прав та обов?язків, не свідчить про те, що оскаржуваним судовим рішенням вирішено питання про її права і обов`язки, є безпідставним, оскільки за змістом п. 3 ч. 1 ст. 362 ЦПК України порушення має стосуватися прав, свобод, інтересів та (або) обов`язків, що витікають із спірних правовідносин, які існують між сторонами.

Припущення в апеляційній скарзі, про те що ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 домовились, щоб штучно створити борг, що вчинено для унеможливлення у майбутньому виконання законного рішення суду, колегія не бере до уваги, оскільки унеможливлення у майбутньому виконання законного рішення суду є лише припущенням щодо подій майбутнього, тоді як факт прийняття судового рішення про права, інтереси чи обов`язки особи, яка не була залучена до справи, має існувати саме в момент ухвалення рішення, а не ставитись в залежність від настання чи не настання певних подій у майбутньому.

Доводи апеляційної скарги, що правочин, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 є удаваним, а суди повинні виявляти справжню правову природу боргових розписко, колегія суддів оцінює критично, з огляду на наступне.

Постановою Львівського апеляційного суду від 03 березня 2020 року апеляційні скарги ОСОБА_5 , ОСОБА_6 залишено без задоволення, рішення Личаківського районного суду м. Львова від 21 травня 2018 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 02 червня 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_5 , ОСОБА_6 залишено без задоволення, рішення Личаківського районного суду м. Львова від 21 травня 2018 року та постанову Львівського апеляційного суду від 03 березня 2020 року залишити без змін.

Із тексту постанови Львівського апеляційного суду від 03 березня 2020 року, убачається, що оригінали боргових розписок від 01 травня 2014 року та від 27 липня 2015 року було оглянуто судами першої та апеляційної інстанції, та чітко встановлено укладення двох договорів позики між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , за якими вказаний останній отримав у позивача зазначені у розписках суми коштів (в доларах США) у борг та зобов`язався повернути такі суми коштів до вказаних у них календарних дат (т. 2 а.с. 91-94).

Таким чином, наведені в апеляційній скарзі доводи жодним чином не свідчать про те, що рішенням суду у будь-який спосіб вирішувалось питання про права, інтереси та (або) обов`язки ОСОБА_1 у розумінні ч. 1 ст. 352 ЦПК України.

Оскільки оскаржуваним рішенням суду питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки особи, яка не брала участі у справі ОСОБА_1 не вирішувалося, тому за таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що на підставі п. 3 ч. 1 ст. 362 ЦПК України апеляційне провадження у цій справі підлягає закриттю.

Керуючись п. 3 ч. 1 ст. 362 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційне провадження за апеляційною скаргоюОСОБА_1 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 21 травня 2018 року закрити.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст ухвали складено 07 травня 2024 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.