ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 643/5167/23
Номер провадження 22-ц/818/3011/24
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 листопада 2024 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Мальованого Ю.М.,

суддів Маміної О.В., Яцини В.Б.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 22 травня 2024 року в складі судді Крівцова Д.А. у справі №643/5167/23 за позовом Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання,

ВСТАНОВИВ :

У червні 2023 року КП «Харківські теплові мережі» (далі КП «ХТМ») звернулось з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 в якому просило стягнути з відповідачів заборгованість за теплопостачання у сумі 84 381,66 грн за період з 01 лютого 2017 року по 23 лютого 2022 року та судовий збір.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідачі зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 . КП «ХТМ» надає послуги з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання, згідно Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VІІ від 09 листопада 2017 року та «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630. Проте, обов`язку щодо повної та своєчасної сплати за надані послуги відповідач не здійснює, що призвело до утворення заборгованості, яку і просив стягнути позивач.

У відзиві на позовну заяву представник ОСОБА_1 адвоката Бігдан О.А. зазначав, що позовні вимоги, пред`явлені до ОСОБА_1 , мають бути відхилені з огляду на таке. Під час розгляду справи позивач має довести, що усі відповідачі, в тому числі ОСОБА_1 , мають обов`язок зі сплати наданих позивачем комунальних послуг з теплопостачання (опалення). Власником Квартири є Територіальна громада м. Харкова в особі Харківської міської ради Харківської області. Таким чином, позивач під час розгляду справи має довести, що саме відповідачі, в тому числі і ОСОБА_1 , у спірний період мали статус індивідуальних споживачів за вказаною адресою у розумінні приписів закону України «Про житлово-комунальні послуги», та, відповідно, обов`язок сплачувати за послуги позивача. Оскільки у матеріалах справи відсутні докази будь-яких правовідносин між відповідачами та власником Квартири щодо користування нею в цілому та, зокрема, стосовно умов оплати за споживання комунальних послуг у спірний період, у задоволенні позовних вимог позивача має бути відмовлено. Беручі до уваги час подання позивачем позовної заяви (червень 2023), строк позовної давності за вимогами позивача зі сплати заборгованості за надані послуги теплопостачання за період із 01 лютого 2017 року по 30 травня 2020 року є таким, що сплив згідно приписів ЦК України. У зв`язку із чим ОСОБА_1 заявляє про необхідність застосування строку позовної давності до вимог позивача за період із 01 лютого 2017 року по 30 травня 2020 року.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 також звернулись з заявами про застосування строків позовної давності.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 22 травня 2024 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 на користь КП «ХТМ» заборгованість за послуги з теплопостачання у розмірі 82 424,06 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Стягнуто з солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 на користь КП «ХТМ» понесені судові витрати в загальному розмірі 2621,73 грн в рівних частках, по 655,43 грн з кожного.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, представник ОСОБА_1 адвоката Бігдан О.А. звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції, як незаконне та необґрунтоване, та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову в частині стягнення заборгованості з ОСОБА_1 .

В обґрунтування апеляційної скарги посилався на ті ж самі доводи, які виклав у відзиві на позовну заяву, зазначаючи, що ОСОБА_1 фактично не користувалась наданими послугами з теплопостачання, оскільки вже багато років не проживає за вищевказаною адресою. Таким чином, відсутні підстави для стягнення з неї заборгованості.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частин 1, 2, 4, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною 3 статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції розглядає апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Бігдан Олексія Антоновича на рішення Московського районного суду м. Харкова від 22 травня 2024 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами на підставі частини 1 статті 369 ЦПК України.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з наявної заборгованості відповідачів зі сплати послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання. При цьому, суд на заяву відповідачів застосував позовну давність, що відповідає вимогам чинного законодавства України.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 зареєстровані в квартирі, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 з централізованою системою теплопостачання, яке здійснює КП «ХТМ» (а.с. 5, 8).

Відповідачі є споживачами послуг теплової енергії шляхом відкриття особового рахунку № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_2 .

В матеріалах справи міститься Відомість нарахувань та сплати за послуги з теплопостачання з урахуванням періоду платежу, з якої вбачається, що за особовим рахунком № НОМЕР_1 мається заборгованість, що виникла за період з 01 лютого 2017 року по 23 лютого 2022 року в розмірі 84 381,66 грн. (а.с. 4).

Як на підставу позовних вимог КП «Харківські теплові мережі» посилалося на те, що зобов`язання з оплати послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання відповідачі належним чином не виконують, тому наявні підстави для стягнення з них суми заборгованості з урахуванням вимог ст. 625 ЦК України.

З огляду на фактичне споживання відповідачем наданих позивачем послуг, відповідно до ст. 11 ЦК України між сторонами склалися правовідносини щодо надання та отримання вищевказаних послуг, та у відповідачів виникло грошове зобов`язання з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина 1 статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги.

За визначеннями, які зазначені у статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV, чинного на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Закон України від 24 червня 2004 року № 1875-IV), житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Такі послуги надаються споживачу - фізичній чи юридичній особі, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газопостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством.

Частиною 1 статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Відповідно до пункту 1 частини 3 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.

Враховуючи наведене, обов`язок по укладанню договору про надання житлово-комунальних послуг покладено законодавцем як на споживача, так і на виконавця.

Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.

Пунктом 5 частини 3 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

У частині 1 статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини 1 статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини 3 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути єдиною підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 та підтверджена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц (провадження № 14-280цс18).

Встановивши, що КП «Харківські теплові мережі» надає послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання у квартирі АДРЕСА_2 , суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення заборгованості з урахуванням строків позовної давності, про застосування яких було зазначено відповідачами.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Інститут позовної давності виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина 1 статті 261 ЦК України).

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (зі змінами) було запроваджено карантин на всій території України з 12 березня 2020 року. У подальшому термін дії карантину неоднаразово продовжувався постановами Кабінету Міністрів України.

При цьому, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19) від 30 березня 2020 року № 540-IX було внесено зміни до законодавчих актів та зазначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 ЦК Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

Вказаний Закон України набрав чинності 02 квітня 2020 року.

Крім того, пунктом 19 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України, передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.

24 лютого 2022 року строком на 30 діб в Україні було введено воєнний стан відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України» «Про введення воєнного стану в Україні».

В подальшому, відповідно до Указів Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та від 24 лютого 2022 року № 65/2022 «Про загальну мобілізацію» неодноразово були внесені зміни щодо продовження строку дії воєнного стану в Україні та проведення мобілізації.

На даний час строк дії воєнного стану в Україні відповідно до Указу Президента України № 4024-ІХ від 06 листопада 2024 року продовжено до 08 лютого 2025 року.

Таким чином, судом першої інстанції було вірно встановлено, що з огляду на вищевикладене стягненню з відповідачів на користь позивача підлягає заборгованість за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання в межах позовної давності з 01 квітня 2017 року по 23 лютого 2022 року, яка складає 82 424,06 грн.

Посилання представника ОСОБА_1 адвоката Бігдан О.А. стосовно відсутності заборгованості ОСОБА_1 за послуги з теплопостачання, не можуть бути взяті до уваги, оскільки саме відповідачі як особи, які зареєстровані за адресою АДРЕСА_1 , є споживачами послуг, які надавались позивачем, а відтак несуть обов`язок щодо їх оплати.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.

Відповідно до положень статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 22 травня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 26 листопада 2024 року

Головуючий Ю.М. Мальований

Судді О.В. Маміна

В.Б. Яцина