Справа № 296/8922/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

"25" листопада 2024 р. м.Житомир

Корольовський районний суд міста Житомира в складі :

головуючої судді Пилипюк Л. М.,

за участю секретаря судового засідання Клименко Е. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Житомирі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу,

В С Т А Н О В И В:

25 вересня 2024 року на адресу суду засобами поштового зв`язку надійшов позов Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі по тексту - МТСБУ) до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу.

Позов обґрунтовано тим, що 10 жовтня 2022 року відповідач ОСОБА_1 , керуючи автопоїздом у складі сідлового тягача Scania R440, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з напівпричепом Kogel Sn 24, реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухаючись на 51 км автодороги Київ-Чоп в напрямку м. Житомир, на території Бучанського району Київської області в правій смузі для руху, здійснив зіткнення з велосипедистом ОСОБА_2 , який переїжджав зліва направо смуги руху перпендикулярно руху автомобіля у невстановленому для цього місці. В результаті дорожньо-транспортної пригоди велосипедист ОСОБА_2 отримав тілесні ушкодження, внаслідок яких помер по дорозі в лікарню. Матір загиблого ОСОБА_3 набула право на отримання відшкодування.

На час скоєння дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

За фактом дорожньо-транспортної пригоди було відкрито кримінальне провадження № 0003130, відомості про яке 11 жовтня 2022 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України. Постановою старшого слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління Національної поліції України в Київській області кримінальне провадження відносно ОСОБА_1 закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 Кримінально-процесуального кодексу України в зв`язку з відсутністю у його діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 Кримінального кодексу України.

Відсутність вини водія або ж закриття кримінального провадження стосовно нього не звільняє від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. А тому, відповідач несе цивільну відповідальність за завдані дорожньо-транспортною пригодою матеріальні збитки незалежно від того чи були його дії протиправними.

Оскільки на момент настання дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність відповідач не була застрахована, з метою відшкодування збитків та на виконання вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ повністю відшкодована потерпілому в розмірі 320 000 гривень, що включає витрати на утримання, витрати на поховання та витрати на встановлення надгробного пам`ятника.

Відповідно до ст. 1191 Цивільного кодексу України та п. 38.2.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» після проведення виплати потерпілій особі у МТСБУ виникло право зворотної вимоги до відповідача.

На підставі наведеного позивач просить стягнути з ОСОБА_1 на користь МТСБУ суму виплаченого відшкодування в розмірі 320 000 гривень, а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 4 800 гривень.

Ухвалою судді Корольовського районного суду міста Житомира від 27 вересня 2024 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження в справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Корольовського районного суду міста Житомира від 24 жовтня 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Станом на 25 листопада 2024 року відзив на позовну заяву від відповідача на адресу суду не надійшов.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, заявами від 21 жовтня 2024 року та від 14 листопада 2024 року представник позивача ОСОБА_4 просить розгляд справи здійснювати без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. У вказаних заявах представник позивача також надав згоду на заочний розгляд справи.

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся до дату, час та місце розгляду справи. Установлено, що місце проживання відповідача зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідачу копія ухвали про відкриття провадження, копія позовної заяви з додатками, а також судові повістки надіслані рекомендованим листом на адресу зареєстрованого місця проживання, що відповідає вимогам п. 2 ч. 7 ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України. Однак, відповідні поштові відправлення повернулись на адресу суду неврученим відповідачу з відміткою пошти про причину повернення «адресат відсутній за вказаною адресою». А тому, відповідно до змісту п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України відповідач вважається таким, що отримав судову повістку. Відповідач у встановлений судом строк правом на подання письмового відзиву на позовну заяву не скористався.

Враховуючи, що судом вжито належних заходів для повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи, а також, беручи до уваги строки розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість ухвалення заочного рішення.

Враховуючи наявність всіх умов, передбачених ст. 280 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про здійснення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Зі змісту ст. 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд установив, що постановою старшого слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту Слідчого управління Головного управління Національної поліції в Київській області Родигіної Г. Д. від 29 грудня 2022 року кримінальне провадження № 50003130, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11 жовтня 2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України, закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 Кримінально-процесуального кодексу України в зв`язку з відсутністю у діянні ОСОБА_1 складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 Кримінального кодексу України.

Зі змісту вищевказаної постанови встановлено, що 10 жовтня 2022 року ОСОБА_1 , керуючи автопоїздом у складі сідлового тягача Scania R440, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з напівпричепом Kogel Sn 24, реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухаючись на 51 км автодороги Київ-Чоп в напрямку м. Житомир, на території Бучанського району Київської області в правій смузі для руху, здійснив зіткнення з велосипедистом ОСОБА_2 , який переїжджав зліва направо смуги руху перпендикулярно руху автомобіля у невстановленому для цього місці.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди велосипедист ОСОБА_2 отримав тілесні ушкодження, внаслідок яких помер по дорозі в лікарню.

Потерпілою у вищевказаному кримінальному провадженні є матір загиблого - ОСОБА_3 . Факт родинних відносин між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 як між сином та матір`ю підтверджено копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , яке видане Бишівською сільською радою Макарівського району Київської області 07 серпня 1979 року. Копією посвідчення серії НОМЕР_4 підтверджено, що ОСОБА_3 є особою з інвалідністю третьої групи безстроково. Крім того, відповідно до копії посвідчення серії НОМЕР_5 , яке видане Київським ПФУ України у Макарівському районі ОСОБА_3 є отримувачем пенсії по інвалідності.

На час скоєння дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_1 не була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Установлено, що 16 листопада 2022 року представник потерпілої ОСОБА_3 адвокат Грицан Р. О. звернувся до МТСБУ із заявою про виплату страхового відшкодування, зокрема щодо відшкодування витрат на утримання в розмірі 241 200,00 гривень, витрат на поховання в розмірі 5 330,00 гривень. Крім того, 04 квітня 2023 року представник потерпілої ОСОБА_3 адвокат Грицан Р. О. звернувся до МТСБУ із заявою про виплату витрат на встановлення пам`ятника в розмірі 78 800,00 гривень.

09 лютого 2023 року МТСБУ складено довідку про розмір відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих, відповідно до змісту якої визначено, що розмір відшкодування потерпілій ОСОБА_3 (матері загиблого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_2 ) становить 246 530 гривень, з яких 5 330,00 гривень витрати на поховання; 241 200, 00 гривень витрати по втраті годувальника.

Наказом МТСБУ від 10 лютого 2023 року ухвалено виплатити ОСОБА_3 246 530,00 гривень за шкоду, заподіяну в результаті дорожньо-транспортної пригоди.

Крім того, 12 квітня 2023 року складено довідку про розмір відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих, відповідно до змісту якої визначено, що розмір відшкодування потерпілій ОСОБА_3 витрат на поховання становить 73 470,00 гривень.

Наказом МТСБУ від 10 лютого 2023 року ухвалено виплатити ОСОБА_3 73 470,00 гривень за шкоду, заподіяну в результаті дорожньо-транспортної пригоди.

Копією платіжної інструкції № 822865 від 13 лютого 2023 року підтверджено, що МТСБУ перерахувало ОСОБА_3 246 530, 00 гривень. Крім того, 12 квітня 2023 року МТСБУ перераховано ОСОБА_3 73 470,00 гривень, що підтверджено копією платіжної інструкції № 920673 від 12 квітня 2023 року.

Таким чином, суд установив, що МТСБУ виплатило ОСОБА_3 страхове відшкодування в загальному розмірі 320 000 гривень.

Предметом судового розгляду у цій справі є вимоги МТСБУ про стягнення шкоди в порядку регресу.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Згідно з пунктом 9 частини першої статті 7 Закону України «Про страхування» страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є обов`язковим.

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Пунктом 2.1. статті 2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Суб`єктами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є страхувальники та інші особи, відповідальність яких застрахована, страховики, Моторне (транспортне) страхове бюро України (МТСБУ), потерпілі (стаття 4 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників.

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Згідно зі статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожнього-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до пункту 21.1 статті 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» з урахуванням положень пункту 21.3 цієї статті на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТСБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування.

Згідно з пунктом 39.2.1 статті 39 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Пунктом 39.2.1 статті 39 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що основними завданнями МТСБУ є, зокрема, здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених цим Законом.

МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння: а) транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі ( підпункт «а» пункту 41.1 статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Судом установлено, що на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди 10 жовтня 2022 року транспортний засіб, яким керував відповідач ОСОБА_1 , не був забезпечений чинним договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Частинами 1-3 статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом.

Згідно з частиною 1 статті 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» непрацездатні громадяни - особи, які досягли встановленого статтею 26 цього Закону пенсійного віку, особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону.

Частиною 1 статті 1201 ЦК України передбачено, що особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати.

Згідно зі статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб (ч.1). Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч.2).

Страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди ( пункт 27.1 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку ( пункт 27.2 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть (пункт 27.4 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Таким чином, оцінюючи заявлений позивачем розмір витрат, пов`язаних зі сплатою страхового відшкодування, що включає регламентну виплату утриманцю в розмірі 241 200,00 гривень, витрати на поховання в розмірі 5 330,00 гривень та витрати на встановлення надгробного пам`ятника в розмірі 73 470,00 гривень, суд ураховує, що здійснене МТСБУ страхове відшкодування на загальну суму 320 000 гривень відповідає вимогам Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до частини п`ятої статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними.

Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.

Такі правові висновки зроблені Верховним Судом у постановах: від 05 червня 2019 року у справі № 466/4412/15-ц (провадження № 61-37654св18); від 15 серпня 2019 року у справі № 756/16649/13-ц (провадження № 61-26702св18); від 02 жовтня 2019 року у справі № 447/2438/16-ц (провадження № 61-26195св18); від 11 грудня 2019 року у справі № 601/1304/15-ц (провадження № 61-33216св18); від 26 квітня 2022 року у справі №184/1641/20 (провадження №61-14226св21).

У статті 1166 ЦК України міститься законодавче визначення деліктної відповідальності за шкоду, завдану майну, та підстави її виникнення.

Так, для настання деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення, а саме: наявність шкоди; протиправна поведінка заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина. Зазначені підстави визнаються загальними, оскільки їх наявність необхідна для всіх випадків відшкодування шкоди, якщо інше не передбачено законом. Якщо закон змінює, обмежує або розширює коло підстав, необхідних для покладення відповідальності за завдану шкоду, то мова йде про спеціальні підстави відповідальності, що характеризують особливості тих чи інших правопорушень. Наприклад, завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки, володілець якого відповідає незалежно від наявності вини.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що відсутність вини водія незабезпеченого транспортного засобу та закриття кримінального провадження відносно нього не звільняє від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки.

Статтею 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Згідно з пунктом 38.2.1 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, та який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Таким чином, враховуючи вищенаведені норми чинного законодавства, на підставі досліджених у справі доказів суд дійшов висновку про задоволення позову та стягнення з відповідача в користь МТСБУ виплаченого страхового відшкодування в розмірі 320 000 гривень.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 4 800 гривень судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду з цим позовом.

Керуючись ст. 10, 12, 13, 81, 258,263-265,268 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь Моторного (транспортного) страхового бюро України 320 000 (триста двадцять тисяч) гривень майнового відшкодування в порядку регресу.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь Моторного (транспортного) страхового бюро України 4 800 (чотири тисячі вісімсот) гривень судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільно-процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: Моторне (транспортне) страхове бюро України (місце знаходження: Русанівський бульвар, 8, м. Київ, 02154, код в );

Відповідач: ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП - НОМЕР_6 ).

Дата складення повного рішення суду 26 листопада 2024 року.

Суддя Корольовського районного суду

міста Житомира Лілія ПИЛИПЮК