Справа № 629/1701/24
Номер провадження 2/629/594/24
08.05.2024 року Лозівський міськрайонний суд Харківської області у складі головуючого судді Каращука Т.О., за участю секретаря судового засідання Лукаренко А.Р., розглянувши в порядку загального провадження цивільну справу №629/1701/24 за позовом ОСОБА_1 до Лозівської міської територіальної громади в особі Лозівської міської ради Харківської області, третя особа - приватний нотаріус Лозівського районного нотаріального округу Харківської області Ніколенко Наталія Степанівна, про встановлення факту, що має юридичне значення, та визнання права власності в порядку спадкування за законом,-
До суду надійшов позов ОСОБА_1 до Лозівської міської територіальної громади в особі Лозівської міської ради Харківської області, третя особа - приватний нотаріус Лозівського районного нотаріального округу Харківської області Ніколенко Наталія Степанівна, про встановлення факту, що має юридичне значення, та визнання права власності в порядку спадкування за законом, в якому вона просила встановити факт прийняття ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадщини після смерті матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , та визнати за нею, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_2 , в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 .
В обґрунтування позову ОСОБА_1 вказала, що ІНФОРМАЦІЯ_4 померла її мати - ОСОБА_2 . Після смерті останньої відкрилась спадщина на майно, зокрема на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_2 . Вказаний житловий будинок належав на праві власності бабі позивача - ОСОБА_3 , що підтверджується договором купівлі-продажу від 13 січня 1977 року, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . За життя, 15 січня 1991 року, ОСОБА_3 склала заповіт, згідно якого усе своє майно де б воно не було та з чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде їй належати на день смерті за законом заповіла дядькові позивача - ОСОБА_4 , який є братом її мами. Після смерті баби ОСОБА_3 ні мати позивача, ні дядько жодних заяв про прийняття спадщини до нотаріуса не подавали, спадкова справа на майно ОСОБА_3 не заводилась. Разом з тим, з огляду на той факт, що на момент смерті ОСОБА_3 мати ОСОБА_1 - ОСОБА_2 проживала з останньою, здійснила поховання матері та після її смерті розпорядилася особистими речами ОСОБА_5 , моя мати ОСОБА_2 фактично вступила в управління і володіння майном. ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_4 помер. Останній жодним чином не реалізував своє право на спадщину за заповітом на домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_2 . За життя, ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_4 , хоча і не оформив свої спадкові права, проте залишив заповіт на домоволодіння, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , на свою рідну сестру, маму позивача, ОСОБА_2 . Інше майно, яке належало йому на праві особистої власності, він заповів своєму другу ОСОБА_6 . Останній в установлений законом термін оформив спадок. Окрім ОСОБА_2 , інших спадкоємців за законом після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 на житловий будинок не має. Після смерті матері
ОСОБА_2 позивач своєчасно, в установлений законом строк звернулася до нотаріуса з приводу оформлення спадщини. Приватним нотаріусом Лозівського районного нотаріального округу Харківської області Ніколенко Н.С. була заведена спадкова справа № 178/2021 та 19.01.2023 року, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вище вказаний житловий будинок отримала відмову. З огляду на вище викладене, позивач була змушена звернутися до суду з вказаним позовом.
Ухвалою суду було відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, сторонам надано час для подання заяв по суті, витребувано у нотаріуса копії спадкових справ ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
12.04.2024 року на адресу суду надійшла належним чином завірена копія спадкової справи ОСОБА_2 за №178/2021.
16.04.2024 року на адресу суду надійшов лист нотаріуса з інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру №76582248, відповідно до якої спадкова справа після смерті ОСОБА_3 не заводилась.
Позивач в судове засідання не з`явилася, надала заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності, на задоволенні позову наполягала.
Представник відповідача в судове засідання не з`явилась, до суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності, просила вирішити справу на розсуд суду.
Третя особа в судове засідання не з`явилась, про причини не явки не повідомила.
В судове засідання сторони не з`явилися, тому відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК Україниу разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши наявні докази, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.
Як вбачається з копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 (а.с.31), ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_7 у родині ОСОБА_7 та ОСОБА_3 .
ІНФОРМАЦІЯ_8 народилася ОСОБА_8 в родині ОСОБА_7 та ОСОБА_3 , про що свідчить копія свідоцтва про народження, наявна у матеріалах спадкової справи(а.с.95).
ІНФОРМАЦІЯ_9 ОСОБА_9 одружився з ОСОБА_8 , що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії НОМЕР_3 (а.с.17).
ОСОБА_10 народилася ІНФОРМАЦІЯ_10 в родині ОСОБА_2 та ОСОБА_9 , про що свідчить копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 (а.с.13).
07.08.1981 року ОСОБА_10 уклала шлюб з ОСОБА_11 , що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_5 (а.с.14).
Згідно з копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_6 (а.с.15), ІНФОРМАЦІЯ_11 померла ОСОБА_3 .
На підставі копії Договору купівлі-продажу від 13.01.1977 року(а.с.20-21), ОСОБА_3 належав житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 .
Відповідно до копії заповіту від 1991 року(а.с.29), ОСОБА_3 заповіла усе своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде їй належати на день смерті за законом заповіла дядькові позивача - ОСОБА_4 .
Згідно з копією довідки(а.с.32), ОСОБА_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , дбала про свого брата ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , котрий до смерті проживав за адресою: АДРЕСА_2 , та робила його захоронення.
Проживання померлого ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_2 , підтверджується письмовими поясненнями ОСОБА_12 та ОСОБА_13 (а.с.35, 40).
Згідно з викладеним у письмових поясненнях, на момент смерті ОСОБА_3 з нею
проживала ОСОБА_8 , яка здійснила поховання матері та після її смерті розпорядилася її особистими речами, тобто фактично вступила в управління і володіння майном.
ОСОБА_4 жодним чином не реалізував своє право на спадщину за заповітом на домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , хоча і включив до заповіту вказаний будинок.
Відповідно до копії заповіту від 10.03.2004 року(а.с.28), ОСОБА_4 заповів ОСОБА_2 житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 , інше спадкове майно він заповів ОСОБА_6 .
Вартість житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 , згідно копії звіту про оцінку вартості майна з додатками(а.с.22-27), становить 99 300 гривень.
ІНФОРМАЦІЯ_13 померла ОСОБА_2 , про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії НОМЕР_7 (а.с.16).
Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 19.01.2023 року(а.с.33), спадкоємцем майна ОСОБА_2 є її донька ОСОБА_1 , а саме житлового будинку: АДРЕСА_3 .
Як вбачається з копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності(а.с.34), ОСОБА_1 є власником житлового будинку АДРЕСА_3 .
Також, позивач звернулася до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_2 , що належав померлій матері, однак їй було відмовлено через відсутність документів про прийняття спадщини ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_3 , вказане підтверджується копією постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії(а.с.19).
За приписами ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, свобод чи інтересів фізичних осіб , прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно із ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Статтею 5 ЦК України встановлено дію актів цивільного законодавства у часі. Так, відповідно до зазначеної норми права акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.
Відповідно до Прикінцевих та перехідних положень ЦК України до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності, застосовуються положення ЦК України. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли і продовжують існувати після набрання ним чинності.
Відповідно до ч.1 статті 524 ЦК Української РСР (далі -ЦК Української РСР), спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.
Згідно із ст.525 ЦК Української РСР, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим день, зазначений в статті 21 цього Кодексу.
Статтею 526 ЦК Української РСР визначено, що місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, місцезнаходження майна або його основної частини.
Як вбачається із статті 527 ЦК Української РСР, спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті.
Відповідно до ч.1 ст.548 ЦК Української РСР, для придбання спадщини необхідно, щоб
спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.
Статтею 549 ЦК Української РСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.
Під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, маються на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані або сплаті податків та інших платежів тощо. Вказаного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 305/235/17.
Пунктом 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 1994 р. № 18/5, яка діяла на той час, було визначено, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном.
Дослідивши матеріали справи, беручи до уваги пояснення свідків, суд вважає, що фактичне прийняття спадщини ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_3 є доведеним. Крім того, спадкоємець за заповітом ОСОБА_4 не реалізував своє право на спадщину, однак в своєму заповіті зазначив, що будинок за адресою: АДРЕСА_2 , він заповідає ОСОБА_2 .
Згідно із ст.553 ЦК Української РСР, спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому він може заявити, що відмовляється від спадщини на користь кого-небудь з інших спадкоємців, закликаних до спадкоємства за законом або за заповітом, а також на користь держави або окремих державних, кооперативних або інших громадських організацій. Наступне скасування спадкоємцем такої заяви не допускається. Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу).
Відповідно до ст.86 ЦК Української РСР, право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Право власності в Україні охороняється законом. Держава забезпечує стабільність правовідносин власності. Власність в Україні виступає в таких формах: приватна, колективна, державна. Усі форми власності є рівноправними.Відносини власності регулюються Законом України "Про власність" ( 697-12 ), цим Кодексом, іншими законодавчими актами. ( Із змінами, внесеними Законом №3718-12 від 16.12.93)
Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Відповідно дост. 67 Закону України "Про нотаріат" свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством на ім`я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо.
З урахуванням відмови нотаріуса виник цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду у позовному провадженні.
У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосуватися, якщо існують перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку. На цьому наголосив Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 227/3750/19.
Враховуючи відсутність всіх необхідних документів у позивача для подальшого вирішення питання прийняття спадщини у позасудовому порядку, суд вважає за можливе вирішити питання права власності на спадщину.
Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.
Приписами ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Частинами 1, 2 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Приписами ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
У справі «Серявін та інші проти України», №4909/04, §58, рішення від 10.02.2010, Європейський суд з прав людини зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент.
Враховуючи вище викладене, зважаючи на всі докази в їх сукупності, а також на відмову нотаріуса, з урахуванням письмових пояснень свідків та тексту заповітів, беручи до уваги відсутність інших спадкоємців за законом, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі.
Зважаючи на те, що позивач не просила стягнути з відповідача на її користь судовий збір, суд вважає за необхідне залишити судовий збір за позивачем.
Керуючись ст.ст.12,13,60,81,89,141,263-265 ЦПК України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до Лозівської міської територіальної громади в особі Лозівської міської ради Харківської області, третя особа - приватний нотаріус Лозівського районного нотаріального округу Харківської області Ніколенко Наталія Степанівна, про
встановлення факту, що має юридичне значення, та визнання права власності в порядку спадкування за законом- задовольнити.
Встановити факт прийняття ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадщини після смерті матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_2 , в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Рішення може бути оскаржене в Харківський апеляційний суд шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Інформація про сторони:

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_14 , РНОКПП НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач -Лозівська міська територіальна громади в особі Лозівської міської ради Харківської області, адреса місцезнаходження: вул. Ярослава Мудрого, буд.1, м. Лозова, Харківська область.

Третя особа- приватний нотаріус Лозівського районного нотаріального округу Харківської області Ніколенко Наталія Степанівна, адреса місцезнаходження:бульвар Шевченка, буд.2, м. Лозова, Харківська область.

Суддя Т.О.Каращук