Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08.11.2024 Справа №607/11104/24 Провадження №2/607/2573/2024

м. Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Кунець Н.Р.

за участі секретаря судового засідання Ковбасюк М.В.

представника позивача адвоката Нероди А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області в режимі відеоконференції в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах якої діє адвокат Нерода Алла Ігорівна до ОСОБА_2 про стягнення коштів,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 в інтересах якої діє адвокат Нерода А.І. звернулась в суд з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення коштів.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що у квітні 2022 року ОСОБА_2 , звернувся до неї з усним проханням надати йому в борг кошти в розмірі 7 000 Євро, однак оскільки такої суми вона не мала, то погодилась позичити йому 4000 Євро, при цьому відповідач зобов`язався повернути вказані кошти протягом 5-9 днів з моменту отримання коштів, ще й з додатковими відсотками. Позивач вказує, що знала ОСОБА_2 не перший рік та перебувала з ним у дружніх відносинах, а тому попросила свого знайомого ОСОБА_3 здійснити переказ коштів в сумі 4000 євро на рахунок відповідача, так як не змогла сама цього зробити через технічні проблеми з системою клієнт-банк.

18.04.2022 та 20.04.2022 на рахунок відповідача відкритий в Польському Банку, ОСОБА_4 зі свого рахунку здійснив переказ грошових коштів, які належали їй на загальну суму 4000 Євро, що визнається відповідачем. Поряд з цим, станом на момент пред`явлення позову відповідач не тільки не повернув їй кошти, а й всіляко ухиляється від їх повернення. Позивач зауважує, що неодноразово зверталася до відповідача з вимогою про повернення коштів, яку відповідач не заперечував, а лише вказував на те, що найближчим часом віддасть усю суму або поверне кошти частинами, що на думку позивача підтверджує, що відповідач визнає одержання грошових коштів й виникнення між ними грошових зобов`язань.

Таким чином, оскільки відповідач не повернув отримані від неї кошти та свідомо ухиляється від їх повернення позивач просить суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 4 000,00 Євро, а також судові витрати.

Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29.05.2024 відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Протокольною ухвалою суду від 20.08.2024 постановленою в судовому засіданні без видалення в нарадчу кімнату із занесенням до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження у даній справі та призначено розгляд справи по суті.

25.10.2024 представник позивача ОСОБА_1 адвокат Нерода А.І. через систему «Електронний суд» подала заяву про стягнення понесених судових витрат у якій просить стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати в розмірі 18447,68 грн , з яких: професійна правнича допомога у розмірі 16 000.00 грн; судовий збір у розмірі 1370,88 грн; оплата послуг перекладу у розмірі 860,00 грн; оплата поштових послуг у розмірі 216,80 грн.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 адвокат Нерода А.І. позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила задовольнити з підстав викладених у позовній заяві, з приводу ухвалення заочного рішення не заперечила.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, хоча про день та час слухання справи неодноразово повідомлявся у встановленому законом порядку, зокрема шляхом надіслання на поштову адресу за його зареєстрованим місцем проживання повісток про виклик до суду, дві з яких ОСОБА_2 отримав, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень судових повісток про виклик до суду на 22.07.2024 та 24.09.2024. Крім того судом додатково вживались заходи повідомлення відповідача ОСОБА_2 через офіційний веб-сайті судової влади України, шляхом розміщення оголошення про виклик останнього до суду.

Також про обізнаність відповідача ОСОБА_2 про наявність вказаного судового провадження свідчить надіслані ним 27.06.2024 та 22.07.2024 на електронну пошту суду клопотання не підписані ЕЦП про відкладення розгляду справи.

Відповідач про причини своєї неявки суд не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи та відзиву на позов не подавав.

Суд вважає, що відповідач про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, не з`явився в судове засідання без поважних причин, відзиву на позов не подавав, тому відповідно до ст. 280 ЦПК України, справу слід вирішити на підставі наявних доказів та постановити заочне рішення, оскільки проти заочного розгляду справи не заперечує позивач.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного висновку:

Судом встановлено, що у квітні 2022 року ОСОБА_2 взяв у борг кошти у ОСОБА_1 у сумі 4 000 Євро, які зобов`язався повернути останній.

Вказані обставини підтверджуються виписками із розрахункового рахунку за періоди з 18.04.2022 по 18.04.2022 та з 20.04.2022 по 20.04.2022, які перекладені із нідерландської на українську мову, з яких вбачається, що ОСОБА_5 перерахував із банківського рахунку НОМЕР_1 на рахунок ОСОБА_6 НОМЕР_2 кошти, а саме, 18.04.2022 у розмірі 2000 Євро та 20.04.2022 у розмірі 2000 Євро.

Відповідно до заяви ОСОБА_3 від 08.08.2023, перекладеної з англійської на українську мову, ОСОБА_4 , як власник рахунку NL11INGВ заявляє, що ОСОБА_7 зв`язалася із ним 18.04.2022, повідомивши, що ОСОБА_8 позичив у неї 4000 Євро. Проте через технічні ускладнення в онлайн-банкінгу вона попросила його допомогти їй переказати гроші з її нідерландського банківського рахунку на банківський рахунок ОСОБА_6 ( НОМЕР_2 ). ОСОБА_7 надіслала суму позики 4000 Євро двома частинами по 2000 на його банківський рахунок, з якого він зміг успішно переказати ці дві частини на банківський рахунок ОСОБА_6 . Дати проведення переказу 18.04.2022 та 20.04.2022. Цим він заявляє, що вищевикладені заяви є правдивими у міру його знань і переконань, також, він розуміє, що вони зроблені для використання в якості доказів у суді та підлягають покаранню, в разі дачі неправдивих свідчень. Він готовий виступити в якості свідка або постати перед судом, якщо це буде потрібно.

01.11.2023 до Єдиного реєстру досудових розслідувань було внесено відомості про кримінальне провадження № 0000177 за ч. 1 ст. 190 КК України, за фактом того, що 31.10.2023 до чергової частини ВП № 1 (м. Тернопіль) Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області надійшла ухвала слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Гуменного П.П. справа № 607/19622/23 від 13.10.2023, про зобов`язання внести відомості в ЄРДР за фактом вчинення кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 190 КК України відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Постановою т.в.о. начальника сектору дізнання відділення поліції № 1 (м. Тернопіль) Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області Волянюк М. від 30.12.2023 кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000177 від 01.11.2023 закрито, у зв`язку із відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

Як вбачається із змісту даної постанови, в ході досудового розслідування встановлено, що в квітні місяці 2022 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , звернувся до потерпілої ОСОБА_1 та повідомив, що він планує швидко купити і продати декілька автомобілів на іноземній реєстрації з метою отримання прибутку. Оскільки, як повідомив ОСОБА_2 , в нього не було достатньо для цього коштів, а особа, яка могла б позичити йому ці кошти, десь поїхала, то він попросив ОСОБА_1 позичити йому грошові кошти в сумі 7000 Євро та пообіцяв їх повернути протягом 5-9 днів з прибутком. В подальшому ОСОБА_2 повідомив, що в нього всі рахунки в Україні заблоковані, через наявність штрафів та виконавчих проваджень та попросив переслати йому кошти на рахунок в Польському банку та надав реквізити. Після чого ОСОБА_1 попросила свого знайомого ОСОБА_3 здійснити переказ грошових коштів в сумі 4000 євро на рахунок ОСОБА_2 котрий він надав, оскільки, сама не змогла цього зробити через технічні проблемами з системою клієнт-банк. 18.04.2022 та 20.04.2022 ОСОБА_4 здійснив переказ грошових коштів, що належали ОСОБА_9 , зі свого банківського рахунку на рахунок ОСОБА_2 . При спілкуванні та відібранні письмового пояснення в ОСОБА_2 , останній повідомив про те, що на даний момент в нього проходить слідство по кримінальних провадженнях, у зв`язку із чим, всі його грошові кошти були вилученні та всі його банківські рахунки заблоковані, таким чином, він не може повернути ОСОБА_1 на даний час грошові кошти у сумі 4000 Євро. Також в письмовому поясненні ОСОБА_2 вказав, що як тільки матиме можливість повернути вище казані грошові кошти ОСОБА_1 він відразу їх поверне на її банківський рахунок. Враховуючи вище наведене дізнавачем встановлено, що в даній ситуації виникли цивільно-правові відносини, які вирішуються в судовому порядку.

В силу вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Частини 1, 2 ст. 509 ЦК України визначають, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Стаття 629 ЦК України визначає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа,- незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст. 1047 ЦК України).

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Таким чином суд вважає доведеним укладення між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 договору позики від квітня 2022 року, за умовами якого позикодавець ОСОБА_1 передала у власність позичальникові ОСОБА_2 кошти у сумі 4 000 Євро, а позичальник зобов`язався їх повернути позикодавцеві, а також факт виконання позивачем свого зобов`язання за цим договором позики та передача позивачем і отримання відповідачем коштів у сумі 4 000 Євро.

Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

При цьому позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (ч. 3 ст. 1049 ЦК України).

Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 373/2054/16-ц викладений правовий висновок, відповідно до якого відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. З огляду на положення ч. 1 ст. 1046 ЦК України, а також ч. 1 ст. 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення суми коштів у строки, у розмірі та у саме тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

При цьому згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Системний аналіз зазначених вище положень закону та судової практики дає підстави дійти висновку, що у разі передачі у позику грошових коштів у національній валюті та визначення умовами договору, що така позика має бути повернута у валютному еквіваленті до позиченої суми коштів, зобов`язання за договором вважається виконаним після повернення позичальником позикодавцеві грошових коштів саме у валютному еквіваленті, визначеному сторонами у договорі.

З урахуванням викладеного, приймаючи до уваги відсутність доказів визнання недійсними умов договору щодо повернення позики у Євро, суд вважає доведеним позивачем та не спростованим відповідачем обов`язок останнього сплатити позивачеві на виконання договору позики від квітня 2022 року грошові кошти у сумі 4 000 Євро.

Судом встановлено, що свої зобов`язання за договором позики від квітня 2022 року відповідач ОСОБА_2 не виконав та суму позики позивачеві не повернув, у зв`язку із чим у нього наявна заборгованість перед ОСОБА_1 у розмірі 4 000 Євро.

Стаття 525 ЦК України визначає, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом ч. 1 ст. 526, ч. 1 ст. 527, ч. 1 ст. 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу у строк (термін), встановлений у зобов`язанні. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Відтак, враховуючи, що фактично отримані відповідачем ОСОБА_2 кошти в добровільному порядку у розмірі встановлені договором позики ОСОБА_1 не повернуті, що свідчить про порушення її прав, суд приходить до висновку, що майнові права позивача підлягають захисту шляхом стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором позики від квітня 2021 року у сумі 4000 Євро.

Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, суд розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, вважає, що позов підлягає до задоволення у повному обсязі.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу.

У позовній заяві позивач зазначила, що понесені нею витрати становлять: 16 000 грн на професійну правничу допомогу та 1370,88 грн - сплачений судовий збір.

25.10.2024 представник позивача ОСОБА_1 адвокат Нерода А.І. через систему «Електронний суд» подала заяву про стягнення понесених судових витрат у якій просить стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати в розмірі 18447,68 грн, з яких: професійна правнича допомога у розмірі 16 000.00 грн; судовий збір у розмірі 1370,88 грн; оплата послуг перекладу у розмірі 860,00 грн; оплата поштових послуг у розмірі 216,80 грн.

Так, відповідно до вимог ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Встановлено, що для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Розмір витрат на правничу допомогу адвоката встановлюється судом на підставі детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Докази на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента у судовому процесі, сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження та ін.); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.

Положеннями п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон) визначено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 статті 30 Закону, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Виходячи зі змісту положень частини третьої статті 27 Закону до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Положеннями 627 ЦК України закріплено принцип свободи договору, який полягає у визначенні за суб`єктом цивільного права можливості укладати договір або утримуватися від його укладання, а також визначати його зміст на свій розсуд відповідно до досягнутої з контрагентом домовленості.

Так, повноваження адвоката Нероди А.І. підтверджені Договором про надання правничої допомоги № 445 від 04.04.2024 та ордером на надання правничої (правової) допомоги серії АІ № 1604411 від 17.05.2024.

Як вбачається з Договору про надання правничої допомоги № 445 від 04.04.2024, укладеного між Адвокатським бюро «СЕРГІЯ ЛИСЕНКА» та Клієнтом Яремчук О.В., Адвокатське бюро зобов`язується надати Клієнту правничу допомогу на умовах і в порядку, що визначені цим договором, а Клієнт зобов`язується оплатити надання правничої допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання даного договору.

Відповідно до п. 2.1 Договору, Адвокатське бюро на підставі звернення Клієнта приймає на себе зобов`язання з надання правничої допомоги, в т.ч. але не виключно представництво, захист, інші види правничої допомоги, у справі (-ах): про стягнення боргу з ОСОБА_2 в розмірі 4000 євро.

Згідно п. 4.1. Договору, Сторони узгодили що гонорар становить 16 000 грн, який сплачується протягом 10 днів з дня підписання цього договору.

10.05.2024 ОСОБА_1 через платіжну систему LIQPAY перерахувала на рахунок Адвокатського бюро «СЕРГІЯ ЛИСЕНКА» кошти у розмірі 16 000 грн, що підтверджується квитанцією АТ «Приватбанк» № від 10.05.2024.

Таким чином позивачем надано докази наявності договірних відносин між нею та Адвокатським бюро «СЕРГІЯ ЛИСЕНКА», а також понесення нею витрат за надання правничої допомоги у розмірі 16 000 грн.

При визначенні суми відшкодування витрат суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

Вказаний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс-19).

Разом з тим, суд вважає, що необґрунтованими та неспівмірними є витрати на правничу допомогу у заявленому розмірі, оскільки вказані витрати не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру. Крім цього, зважаючи на складність справи, обсяг наданої правової допомоги, суд вважає, що вони не вимагали від адвоката значних зусиль та часу.

З врахування наведеного та вимог ч. 2 ст. 141, ч. 4 ст. 137 ЦПК України, враховуючи складність справи та обсяг виконаних робіт, дотримуючись принципів співмірності та розумності судових витрат, суд вважає, що обґрунтованим є розмір витрат на професійну правничу допомогу в сумі 5000 грн, який підлягає стягненню з відповідача в користь позивача.

Також, відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

Позивачем доведено належними та допустимими доказами факт понесення та розмір витрат за здійснення перекладу у сумі 860 грн, а саме рахунком фактурою ТОВ «БЮРО ПЕРЕКЛАДІВ «МАКРОГЛОБАЛ» № БП 196 від 24.10.2024 та платіжною інструкцією № 264 від 24.10.2024, а відтак такі підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Окрім цього, відповідно до вимог статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі в розмірі 1370, 88 грн сплачений позивачем за звернення до суду із даним позовом.

При цьому суд звертає увагу, що під час виготовлення вступної та резолютивної частини судового рішення судом допущено описку у резолютивній частині рішення, зокрема не правильно зазначено дату договору позики за яким стягнуто борг, зокрема помилково зазначено «від квітня 2021 року», замість правильного «від квітня 2022 року».

З урахуванням викладеного, відповідно до ст. 269 ЦПК України, суд дійшов висновку про необхідність внесення змін до другого абзацу резолютивної частини рішення, зазначивши правильно дату договору позики за яким стягнуто борг: «від квітня 2022 року».

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 12, 13, 80, 81, 89, 141, 263-268, 280, 354, 355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 в інтересах якої діє адвокат Нерода Алла Ігорівна до ОСОБА_2 про стягнення коштів, - задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від квітня 2022 року у сумі 4000 (чотири тисячі) Євро.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1370 (одну тисячу триста сімдесят) гривень 88 (вісімдесят вісім) копійок судового збору, 5000 ( п`ять тисяч) гривень на правничу допомогу та 860 (вісімсот шістдесят) гривень витрат на послуги перекладача.

Заочне рішення може бути переглянуто Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починається відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення суду в загальному порядку встановленому Цивільним процесуальним кодексом України.

Апеляційна скарга на заочне рішення суду відповідачем подається протягом тридцяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення до Тернопільського апеляційного суду.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Заочне рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складене 18.11.2024.

Відомості проучасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса місця проживання АДРЕСА_1 .

Представник позивача: адвокат Нерода Алла Ігорівна, РНОКПП НОМЕР_4 , місце праці вул. Мінеральна, 7-Е, офіс 1002, м. Ірпінь, Бучанський район Київська область, 08202.

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_5 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 .

Головуючий суддяН. Р. Кунець