Справа № 188/1081/23
Провадження 2др/201/61/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2024 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська в складі головуючого - судді Покопцевої Д.О., розглянувши в письмовому провадженні заяву представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Васильченко Ганни Іванівни - про ухвалення додаткового рішення стосовно стягнення судових витрат, -

ВСТАНОВИВ

Заявник зазначила, що в провадженні Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області перебувала цивільна справа № 188/1081/23 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного сумісного майна подружжя.

Ухвалою Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 07.07.2023р. відкрито провадження по справі.

Після ознайомлення з матеріалами справи представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Васильченко Г. подала заяву про порушення правил підсудності цивільної справи судом; відзив на позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного сумісного майна подружжя; заперечення проти клопотання представника Позивача про об`єднання справ в одне провадження.

23.11.2023р. в Петропавлівському районному суді Дніпропетровської області було призначено судове засідання, яке було відкладено на клопотання представника позивача.

Ухвалою від 15.01.2024р. Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області справу передано на розгляд Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська за підсудністю.

В судове засідання 30.04.2024р. позивач та його представник не з`явилися.

Ухвалою від 11.06.11.06.2024р. Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного сумісного майна подружжя залишена без розгляду в порядку п.5 ч.1 ст.257 ЦПК України на підставі заяви представника позивача - адвоката Старовойтовой О.А.

Відповідачка понесла витрати на правову допомогу адвоката, які просить стягнути на підставі ч. 5 ст. 142 ЦПК України, вважаючи дії позивача необгрунтованими.

Так, позивач міг взагалі не подавати такий позов, або заявити про залишення позову без розгляду раніше, а не тоді коли вже по справі подано заяви по суті і відбулось 3 судових засідання. Заява про залишення позову без розгляду не була направлена стороні відповідача, а тому представник відповідачки відвідала 4 судових засідання, у той час як представник позивача не з`явилась на 3 судових засіданнях.

Крім цього, в позові було багато суттєвих недоліків, і майно, яке Позивач намагався поділити та стягнути з відповідачки половину його вартості не є об`єктом права спільної сумісної власності і не підлягає поділу, а тому позов був заявлений безпідставно.

При поданні відповідачкою відзиву на позовну заяву по справі, нею було вказано, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які відповідачка понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи складає 30 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу виходячи з вартості 1 год роботи адвоката 2000грн за ознайомлення з матеріалами справи, аналіз позову з додатками, підготовку відзиву на позов тощо.

Для захисту прав та законних інтересів відповідачка 03.11.2023р. уклала із адвокатом Васильченко Г.І. договір про надання правничої (правової) допомоги № 1.

Відповідно до п. 3.1. Договору № 1 клієнт зобов`язується сплатити адвокату гонорар - винагороду за надання правничої допомоги клієнту, що надається шляхом оплати виставлених адвокатом рахунків за надання правничої допомоги не пізніше 365 календарних днів з дня отримання рахунку, в порядку почасової оплати виходячи із розрахунку вартості: - 1 (одна) година правничої допомоги 2000грн, 1 (один) судодень 2000,00 грн, шляхом оплати готівкою або в безготівковому порядку на банківський рахунок адвоката. Датою оплати гонорару є дата надходження готівкових грошових коштів або на банківський рахунок адвоката. Під годиною, витраченою адвокатом, співробітниками, партнерами у даному пункті розуміється кожна розпочата година незалежно від кількості витрачених у ній хвилин. Під «судоднем» у даному пункті розуміється будь-яке судове засідання, яке відбулось за участі адвоката, партнера адвоката або не відбулось із незалежних від адвоката, партнера причин за умови, що адвокат, партнер прибув до суду для участі у судовому засіданні.

Факт надання адвокатом правової допомоги відповідачці у цій справі в розмірі 30 000,00 грн підтверджується актом про надання правової допомоги від 13.06.2024р. та детальним описом робіт від 13.06.2024р.

Для оплати витрат на правову допомогу адвокатом Васильченко Г.І. виставлено рахунок № 13/06/24 від 13.06.2024 на суму 30 000грн як вартість вже наданої відповідачці правової допомоги по справі, яка підлягає сплаті.

На підставі викладеного просить ухвалити додаткове рішення по справі яким розподілити судові витрати, стягнувши з ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 30 000грн.

Заява про ухвалення додаткового рішення направлена представником відповідача представнику позивача адвокату Старовойтовой О.Е.

Суду не поданий договір по надання правової допомоги позивачу адвокатом Старовойтовой О.Е., відтак відомості про повноваження адвоката представляти інтереси позивача після залишення позову без розгляду, тобто закінчення судового розгляду в силу положень ч.5 ст.258 ЦПК України, відсутні. Тому судом позивачу направлено повідомлення про надходження заяви про ухвалення додаткового рішення.

Учасники справи мають право на подання своїх пояснень з метою дотримання принципу змагальності.

Разом із цим слід врахувати, що впродовж розумного строку ці пояснення не подані.

Тому суд розглядає заяву про ухвалення додаткового рішення за наявними матеріалами.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 270 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) визначено, що суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.

Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання.

Такої необхідності по справі не вбачається, оскільки призведе до затягування розгляду заяви.

Частиною 1 ст. 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно положень ч.ч. 1 4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до ч.9 ст. 141 ЦПК України, у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Відповідно до ч.5 ст.142 ЦПК України, у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Норма ч.5 ст.142 ЦПК України є спеціальною (близька за змістом правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 18.06.2019 у справі № 922/3787/17, від 09.07.2019 у справі № 922/592/17, додатковій ухвалі Верховного Суду від 20.05.2021 у справі № 910/14162/17, додатковій ухвалі Верховного Суду від 12.07.2021 у справі № 903/254/20).

При застосуванні ч.5 ст.142 ЦПК України, судом має бути встановлена наявність/ відсутність саме необґрунтованих дій позивача. Такі критерії встановлюються судом у кожній справі відповідно до встановлених обставин.

Тобто стягнення з позивача компенсації понесених відповідачем судових витрат, зокрема витрат на правничу допомогу, у разі залишення позову без розгляду можливе лише у випадку встановлення необґрунтованості дій позивача (така правова позиція є сталою і послідовною, та викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 20.06.2023 у справі № 925/1372/21, від 11.05.2023 у справі № 921/811/21, від 25.04.2023 у справі № 924/341/22).

За ст. 44 ЦПК України, залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства: подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення; подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями; подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер; необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою; укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі.

Відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 16.02.2021 у справі № 905/121/19, від 13.05.2021 у справі № 910/16777/20, від 15.09.2021 у справі № 902/136/21, від 18.01.2022 у справі № 922/2017/17, від 14.03.2023 у справі № 911/1201/22, очевидно, що під такими діями можна розуміти таку реалізацію позивачем своїх процесуальних прав, внаслідок якої виникають підстави для закриття провадження або залишення позову без розгляду.

Положення ст. 44 ЦПК України вказують на те, зловживання процесуальними правами визнається від конкретних обставин справи, які встановлюються судом у кожній справі.

Отже, відповідно до приписів ст.142 ЦПК України у сукупності з положеннями ст. 44 ЦПК України для стягнення компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, необхідно довести, а суду - встановити і зазначити про це в судовому рішенні, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені в ході розгляду справи та в чому вони виражені, зокрема, чи діяв позивач недобросовісно, пред`явивши позов, чи систематично протидіяв правильному вирішенню спору, чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - ущемлення прав та інтересів відповідача, чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується та інш.

Верховний Суд зазначає, що поняття "необґрунтованість дій позивача" не є тотожнім таким поняттям як "зловживання правом", "неправомірність дій" або ж "встановлення того, що спір виник внаслідок необґрунтованих дій позивача" (така правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 01.12.2022 у справі 922/2017/17). Верховний Суд виходить з того, що «необґрунтовані дії позивача» не тотожні поняттю «необґрунтований позов», адже законодавець свідомо визначив саме підставу як дію позивача і яка / які є необґрунтованими, а не заяву по суті спору позов.

Сам по собі факт залишення позову без розгляду у справі не підтверджує, що спір виник у зв`язку необґрунтованих дій позивача, ні свідоме порушення позивачем охоронюваних законом прав та інтересів відповідача, не може свідчити про зловживання правом та не свідчить про наявність безумовних підстав для компенсації судових витрат відповідачу.

Приписи ст.44 ЦПК України, визначають, зокрема імператив щодо неприпустимості зловживання процесуальними правами і обов`язок сторін судового процесу та їх представників добросовісно користуватись процесуальними правами. Суд залежно від конкретних обставин справи може визнати дії зловживанням правом.

Обов`язком сторін у цивільному процесі є доведення суду тих обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень (ч.1 ст.81 ЦПК України).

Необгрунтованість дій позивача, згідно заяви про ухвалення додаткового рішення, полягає в поданні заяви про залишення позову без розгляду пізніше, ніж подані заяви по суті справи, а залишення позову без розгляду не направлялася стороні відповідача.

В позові було багато суттєвих недоліків.

Майно, заявлене позивачем до поділу, не є об`єктом спільного сумісного майна подружжя, оскільки спірний автомобіль придбаний відповідачкою після розірвання шлюбу; квартира АДРЕСА_1 продана після розірвання шлюбу, а гроші поділені між колишнім подружжям; квартира АДРЕСА_2 поділена подружжям добровільно, про що укладений договір, посвідчений нотаріально (надалі свою частку позивач подарував дочці ОСОБА_3 , а дочка відповідачці).

Разом із цим відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом ч.ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно з ч. 1 ст. 43 ЦПК України учасники справи мають право, зокрема, подавати до суду заяви та клопотання.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги (принцип диспозитивності цивільного судочинства). Відповідна правова позиція викладена у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 17.07.2020 у справі № 585/2152/19 (провадження № 61-4450св20) та від 11.04.2019 у справі № 712/13263/17 (провадження № 61-29936св18).

Суд пересвідчився у повноваженнях представника позивача подавати заяву про залишення позову без розгляду і у відсутності порушення будь-чиїх законних прав та інтересів такою заявою.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду.

Як зазначено у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 19.07.2022 у справі № 388/1029/20 (провадження № 61-5083св22):

«За змістом статті 257 ЦПК України залишення заяви без розгляду це форма закінчення розгляду цивільної справи без ухвалення судового рішення, у зв`язку із виникненням обставин, які перешкоджають розгляду справи, але можуть бути усунуті в майбутньому.

Пунктом 5 частини першої статті 257 ЦПК України передбачено, що суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду.

Отже, саме по собі подання заяви про залишення позову без розгляду не є необґрунтованими діями позивача, так як це його диспозитивне право, передбачене нормами ЦПК України, яке не містить обмежень в його реалізації.

Закріплене за позивачем право на подання такої заяви є абсолютним. Сторони вільні розпоряджатися своїми правами на власний розсуд.

Суд зобов`язаний залишити подану заяву без розгляду, якщо позивач звернувся з таким клопотанням.

Таких висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд у постановах від 10 квітня 2020 року у справі № 548/2531/18 (провадження № 61-2228св20), від 29 червня 2021 року у справі № 505/3083/13-ц (провадження № 61-4773св19), від 04 квітня 2022 року у справі № 441/1609/19 (провадження № 61-20050св21)».

Вказівка на те, що в позові було багато суттєвих недоліків, є власною думкою представника відповідача.

Стосовно того, що майно, заявлене позивачем до поділу, не є об`єктом спільного сумісного майна подружжя, слід врахувати наступне.

Дійсно, ст.44 ЦПК України передбачає зловживання правом такі дії як подання позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер.

Відповідно до правового висновку, висловленого Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі №3/51-04, провадження N 12-67гс19, прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання (цей же висновок підтримала в подальшому у постанові від 20.09.2021р. у справі № 638/3792/20 Об`єднана палата Касаційного цивільного суду).

Згідно поданого позивачем витягу з Єдиного державного реєстру міністерства внутрішніх справ України стосовно зареєстрованих транспортних засобів (а.с.5), відповідачка є власником автомобіля Mazda, модель 6, 2016 року випуску, дата державної реєстрації 23.04.2019р. (тобто в період шлюбу сторін), потужність двигуна 2488см.куб.

Згідно копії свідоцтва серії НОМЕР_1 про реєстрацію транспортного засобу (а.с.33), поданої відповідачкою, вона є власником автомобіля марки Mazda, модель 6, 2016 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , дата первинної реєстрації 23.04.2019р., дата реєстрації 19.01.2021р, і відповідачка вказує, що цей автомобіль був вживаний.

Відповідачкою не подані докази придбання нею цього автомобіля після розірвання шлюбу, надано лише свідоцтво серії НОМЕР_1 про реєстрацію транспортного засобу (СпРТЗ).

На сайті Головного сервісного центру МВС (https://opendata.hsc.gov.ua/srtz/) провести перевірку свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (СпРТЗ) серії НОМЕР_1 , номер автомобіля НОМЕР_2 неможливо (вказує на помилку).

Слід врахувати, що перереєстрація (з видачею іншого свідоцтва) транспортних засобів можлива і без зміни власника, і проводиться у разі: отримання свідоцтва про реєстрацію замість утраченого або не придатного для користування; зміни місця проживання або прізвища, імені чи по батькові фізичних осіб, які є власниками транспортних засобів; зміни кольору; переобладнання транспортного засобу чи заміни кузова, інших складових частин, що мають ідентифікаційні номери.

Також позивачка вказує, що квартира АДРЕСА_1 продана після розірвання шлюбу, а гроші поділені між колишнім подружжям.

На підтвердження цього подала суду копію договору від 15.05.2020р. (а.с.35), без підписів сторін, підпису нотаріуса, із вказівкою у договорі, що він підлягає реєстрації у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, і з реєстраційним номером договору 237.

Але згідно витягу з цього реєстру станом на квітень 2023р. (тобто на три роки пізніше) (а.с.8зв), відповідачка є єдиним власником цієї квартири з 2004р. на підставі договору купівлі-продажу, і відомості про відчуження цієї квартири за договором з реєстровим номером 237 (рівно як і будь-яким іншим) на користь іншої особи у реєстр не внесені. В 2004р. сторони перебували у шлюбі.

Вирішувати по суті питання про те, чи відноситься майно, заявлене до поділу як спільне сумісне, до майна з іншою правовою природою, на стадії вирішення питання про ухвалення додаткового рішення після закінчення розгляду справи стосовно судових витрат суд не вправі.

Окремо слід зазначити стосовно квартири АДРЕСА_2 , яка придбана сторонами у шлюбі в 2015р., і стосовно якої відповідачкою подані нотаріально посвідчені договори від 26.02.2021р. про поділ її в рівних частках між подружжям Циганкових та дарування цього ж дня позивачем ОСОБА_3 своєї частки; дарування ОСОБА_4 01.03.2021р. (в наступний робочий день) цієї частки відповідачці (а.с.36-40).

Позов поданий суду 03.07.2023р., а відтак на час подання позивач не пропустив строки позовної давності стосовно оскарження цих правочинів, і суду невідомо, чи не подавав він таких позовів. Не вказує цього і відповідачка.

Відтак відповідачкою за критерієм поза розумним сумнівом не доведено відсутності предмету спору (або очевидно штучний його характер) на стадії подання позову до суду.

Інших підстав зловживання правом, передбачених ст. 44 ЦПК України, або необгрунтованості дії позивача суд не встановив, а відповідачка не навела.

Тому в задоволенні заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід відмовити за недоведеністю.

Керуючись ст.ст. 141,142,270 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволенні заяви відповідача ОСОБА_1 адвоката Васильченко Ганни Іванівни - про ухвалення додаткового рішення стосовно стягнення судових витрат.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду впродовж 15 днів.

Суддя: Д.О. Покопцева