Справа № 562/571/14-ц
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.04.2024 року Здолбунівський районний суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Саган Л.В.

за участю секретаря судового засідання Аврамчук Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Здолбунові заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , заінтересована особа: Товариство з обмеженою відповідальністю "Українська факторингова компанія", про заміну сторони виконавчого провадження та визнання виконавчих листів такими, що не підлягає виконанню, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження та визнання виконавчих листів такими, що не підлягає виконанню.

В обгрунтування заяви зазначають, що рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області в справі № 562/571/14-ц від 14 липня 2014 року стягнуто солідарно із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 18 лютого 2008 року в розмірі 122796 (Сто двадцять дві тисячі сімсот дев`яносто шість) грн. 89 коп. та витрати по оплаті судового збору в розмірі 1227 (Одна тисяча двісті двадцять сім) грн. 97 коп.

З примусового виконання виконавчих листів, виданих 25 листопада 2014 року у справі №562/571/14-ц Здолбунівським районним судом Рівненської області, державними виконавцями відкрито виконавчі провадження № 45844820 та № 51648310.

Ухвалою Здолбунівського районного суду Рівненської області від 26 жовтня 2017 року замінено стягувача Публічне акціонерне товариство "УкрСиббанк" на правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю "Українська факторингова компанія".

01 липня 2021 року між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю "Українська факторингова компанія" укладено договір про виконання зобов`язань за кредитним договором № 0 від 18 лютого 2008 року. Сторони домовились, що кредитор погоджується на добровільне погашення суми заборгованості у розмірі 75000 гривень в рахунок погашення повної суми заборгованості за кредитним договором, у разі сплати усієї суми строком до 06 серпня 2021 року заборгованість буде вважатися такою, що погашена в повному обсязі.

Факт сплати коштів за вищевказаним договором стверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру № 0608/2021 від 06 серпня 2021 року.

Стверджують, що заборгованість за кредитним договором ними погашена в повному обсязі, тому будь-яких претензій Товариство з обмеженою відповідальністю "Українська факторингова компанія" до них не має.

Просять суд:

- замінити стягувача ТОВ "Українська факторингова компанія" у виконавчому провадженні № 51648310 на ОСОБА_1 ;

- замінити стягувача ТОВ "Українська факторингова компанія" у виконавчому провадженні № 45844820 на ОСОБА_2 ;

- визнати такими, що не підлягають виконанню, виконавчі листи, видані 25 листопада 2014 року Здолбунівським районним судом Рівненської області в справі № 562/571/14-ц про солідарне стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ "УкрСиббанк", правонаступником якого є ТОВ "Українська факторингова компанія", заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 18 лютого 2008 року в розмірі 122796 грн. 89 коп. та витрат по оплаті судового збору в розмірі 1227 грн. 97 коп.

Заявники ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та їх представник - адвокат Ярмольчук В.С. подали до суду заяву про розгляд справи без їх участі.

Від представника ТОВ "Українська факторингова компанія" Садової О.А. до суду надійшла заява, в якій вимоги заяви визнає, просить задовольнити.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що заява підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 14 липня 2014 року в справі № 562/571/14-ц стягнуто солідарно із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 18 лютого 2008 року в розмірі 122796 (Сто двадцять дві тисячі сімсот дев`яносто шість) грн. 89 коп. та витрати по оплаті судового збору в розмірі 1227 (Одна тисяча двісті двадцять сім) грн. 97 коп.

Ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 13 листопада 2014 року рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 14 липня 2014 року залишено без змін.

25 листопада 2014 року Здолбунівським районним судом Рівненської області стягувачу ПАТ "УкрСиббанк" видано два виконавчі листи.

Постановою державного виконавця ВП № 45844820 від 12 грудня 2014 року та постановою державного виконавця ВП № 51648310 від 15 липня 2016 року відкрито виконавчі провадження з примусового виконання виконавчих листів, виданих 25 листопада 2014 року Здолбунівським районним судом Рівненської області в справі № 562/571/14-ц, про солідарне стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" заборгованості в розмірі 122796 (Сто двадцять дві тисячі сімсот дев`яносто шість) грн. 89 коп. та витрат по оплаті судового збору в розмірі 1227 (Одна тисяча двісті двадцять сім) грн. 97 коп.

Ухвалою Здолбунівського районного суду Рівненської області від 26 жовтня 2017 року замінено стягувача з виконання рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 14 липня 2014 року в справі № 562/571/14-ц на Товариство з обмеженою відповідальністю "Українська факторингова компанія".

Відповідно до частин 1, 2 ст.442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець.

Під правонаступництвом у виконавчому провадженні необхідно розуміти заміну однієї зі сторін (стягувача або боржника) з переходом прав та обов`язків від правопопередника до іншої особи (правонаступника), що раніше не брали участі у виконавчому провадженні. Правонаступництво можливе на всіх стадіях виконавчого провадження - з моменту відкриття виконавчого провадження до його закінчення.

Згідно з ч.5 ст.15 Закону України "Про виконавче провадження" у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Виходячи зі змісту статей 512, 514 ЦК України, ст.442 ЦПК України, ст.15 Закону України "Про виконавче провадження" заміна кредитора у зобов`язанні можлива з підстав відступлення вимоги (цесія), правонаступництва (смерть фізичної особи, припинення юридичної особи) тощо й до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, у тому числі бути стороною виконавчого провадження шляхом подання ним та розгляду судом заяви про заміну стягувача (правова позиція Верховного Суду України від 20 листопада 2013 року у справі №6-122цс13).

Передання кредитором своїх прав іншій особі за договором відступлення права вимоги (договором цесії) є правонаступництвом, і такий правонаступник кредитора має право звертатись до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження з наданням йому статусу сторони виконавчого провадження (постанова Верховного Суду від 23.07.2019 № 905/1976/16).

Підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах.

Водночас підставою заміни учасника процесуальних правовідносин є факт набуття таким учасником відповідних прав, у даному випадку кредитора, у матеріальних правовідносинах.

Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, як передбачено статтею 11 ЦК України.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Поряд з цим, право грошової вимоги до боржника може бути відступлене також на підставі договору факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги), за яким згідно з частиною першою статті 1077 ЦК України одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Статтею 1079 ЦК України визначено, що сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

Висновок щодо розмежування договорів відступлення права вимоги (цесії) та договорів факторингу викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2018 у справі № 909/968/16, в якій Суд зазначив, що під час цесії може бути відступлене право як грошової, так і не грошової (роботи, товари, послуги) вимоги.

Метою укладення договору відступлення права вимоги є безпосередньо передання такого права. Метою договору факторингу є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника. При цесії право вимоги може бути передано як за плату, так і безоплатно. За договором факторингу відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Заявниками не надано суду доказів набуття ними права вимоги за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 18 лютого 2008 року. Матеріали справи не містять договору відступлення права вимоги за кредитом на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

На підставі наведеного судом не встановлено підстав для задоволення вимог заяви в частині заміни стягувача ТОВ "Українська факторингова компанія" на ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Стаття 1 Закону України "Про виконавче провадження" визначає виконавче провадження як завершальну стадію судового провадження і примусового виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупністю дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції (ч.1 ст.431 ЦПК України).

Відповідно до ст.432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувана або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

У постанові Верховного Суду від 20.02.2019 в справі № 2-4671/11 наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, які поділяються на дві групи: матеріально-правові, зокрема, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання, та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання тощо.

Однак, перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом статті 432 ЦПК України, не є виключним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій норми процесуального права.

У цьому випадку саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.

Отже, закон передбачає можливість визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, якщо він виданий компетентним судом і є належним виконавчим документом, однак наявними є обставини, які виключають необхідність проведення виконавчих дій за цим виконавчим документом.

01 липня 2021 року між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю "Українська факторингова компанія" укладено договір про виконання зобов`язань за кредитним договором № 0 від 18 лютого 2008 року. Сторони домовились, що кредитор погоджується на добровільне погашення суми заборгованості у розмірі 75000 гривень в рахунок погашення повної суми заборгованості за кредитним договором, у разі сплати усієї суми строком до 06 серпня 2021 року заборгованість буде вважатися такою, що погашена в повному обсязі.

Як вбачається з довідок про відсутність заборгованості, виданих 06 серпня 2021 року Товариством з обмеженою відповідальністю "Українська факторингова компанія", станом на 06 серпня 2021 року у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором №0 від 18 лютого 2008 року погашена в повному обсязі, претензій щодо його виконання ТОВ "Українська факторингова компанія" не має.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню.

Керуючись ст.ст.258-260, 431, 432, 353 ЦПК України, суд -

у х в а л и в :

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про заміну сторони виконавчого провадження - відмовити.

Заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання виконавчих листів такими, що не підлягає виконанню, - задовольнити.

Визнати такими, що не підлягають виконанню, виконавчі листи, видані 25 листопада 2014 року Здолбунівським районним судом Рівненської області в справі № 562/571/14-ц, про солідарне стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк", правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю "Українська факторингова компанія", заборгованості в розмірі 122796 (Сто двадцять дві тисячі сімсот дев`яносто шість) грн. 89 коп. та витрат по оплаті судового збору в розмірі 1227 (Одна тисяча двісті двадцять сім) грн. 97 коп.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Рівненського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя