Справа № 349/702/24
Провадження № 22-ц/4808/1516/24
Головуючий у 1 інстанції Гаврилюк О. О.
Суддя-доповідач Фединяк
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючого Фединяка В.Д. (суддя-доповідач)

суддів: Максюти І.О., Василишин Л.В.,

секретаря Шемрай Н.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» адвоката Городніщевої Єлизавети Олегівни на рішення Рогатинського районного суду від 08 жовтня 2024 року, ухвалене в складі судді Гаврилюк О.О. в м. Рогатин, повний текст складено 08 жовтня 2024 року у справі за позовом ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2024 року ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» звернулось в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовна заява обґрунтована тим, що 14 грудня 2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №5216553 в електронній формі, відповідно до умов якого ОСОБА_1 надано кредит в розмірі 25 000,00 грн строком на 23 дні (до 06 січня 2022 року). 06 січня 2022 року відповідач здійснив оплату на рахунок кредитора процентів на суму 1092,50 грн. У зв`язку з чим, відповідно до п.1.4, п.4.2 кредитного договору відбулося продовження строку кредиту ще на 23 дні до 29 січня 2022 року з стандартною процентною ставкою в розмірі 1,9% в день. 29 січня 2022 року ОСОБА_1 кредит не повернув, через що дію договору було продовжено на 90 днів на підставі п. 4.3 кредитного договору.18 квітня 2023 року на підставі договору факторингу № 18.04/23-Ф ТзОВ «Авентус Україна» відступило ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» право вимоги до ОСОБА_1 Позичальник ОСОБА_1 свої зобов`язання за кредитним договором порушив, внаслідок чого виникла заборгованість, яка на 05 квітня 2024 року становить 48 275 грн, з яких 25 000 грн заборгованість за кредитом, 23 275 грн заборгованість за процентами. Також ОСОБА_1 нараховано 9268, 83 грн інфляційних втрат за період з травня 2022 року по лютий 2024 року та 2 801, 27 грн 3% річних за період з 30 квітня 2022 року по 05 квітня 2024 року. Просило стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства заборгованість за кредитним договором від 14 грудня 2021 року у розмірі 48 275 грн, 9 268, 83 грн інфляційних втрат за період з травня 2022 року по лютий 2024 року та 2 801, 27 грн, 3% річних за період з 30 квітня 2022 року по 05 квітня 2024 року а також судові витрати - судовий збір в сумі 2801,27 грн і витрати на правову допомогу в сумі 10 000 грн.

Рішенням Рогатинського районного суду від 08 жовтня 2024 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» 35 925,00 грн (з яких 25 000 грн - тіло кредиту, 10 925,00 проценти за користування кредитними коштами) за кредитним договором №5216553 від 14 грудня 2021 року. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» судові витрати в розмірі 4 418,55 грн (з яких судовий збір в розмірі 1442,05 грн, витрати, понесені на професійну правничу допомогу в розмірі 2976,50 грн).

Не погоджуючись з рішенням суду, представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» адвокат Городніщева Є.О. подала апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового про задоволення позову в повному розмірі, посилаючись на те, що суд неповно з`ясував обставини справи, допустив порушення норм матеріального та процесуального права, тому постановив незаконне рішення. Вказує, що згідно умов договору про надання споживчого кредиту № 5216553 від 14.12.2021 року, укладеного між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачем останнім днем строку дії Договору враховуючи пролонгацію та автопролонгацію дії договору є 29.04.2022 року. Умовами договору передбачено сплату відсотків за користування кредиту в розмірі 1,90 % в день, а тому розмір заборгованості за процентами становить 23 275 грн. Крім того, відповідач порушив грошове зобов`язання з виплати, тому у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України. Вважає обґрунтованим стягнення з відповідача інфляційні втрати в сумі 9268.83 грн за період з травня 2022 року по лютий 2024 року включно, а також три відсотки річних у 2801.27 грн з 30.04.2022 по 05.04.2024 року (за 706 календарних днів). Щодо стягнення витрат на правову допомогу, то слід виходити з розміру пропорційності задоволених вимог позивача.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Сторони у встановленому законом порядку повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, однак не з`явились у судове засідання, що відповідно ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності.

Розгляд справи за відсутності сторін та учасників справи, щодо яких наявні відомості про вручення повістки про явку в суд не є порушенням статті 129 Конституції України та статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод про доступ до правосуддя.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 367 ЦПК України наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

Згідно вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Задовольняючи частково позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна», суд першої інстанції виходив з того, що факт отримання відповідачем кредитних коштів та користування ними підтверджується розрахунками заборгованості. Будь-яких доказів, які б спростовували проведений позивачем розрахунок заборгованості за вказаним кредитним договором відповідачем не представлено суду. За таких обставин, суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими про стягнення з відповідача заборгованості по кредитних договорах.

Ухвалене судом першої інстанції рішення відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, що 14 грудня 2021 року ОСОБА_1 уклав кредитний договір № 5216553 з ТОВ «Авентус Україна». Відповідно до п.1.2 договору ТОВ «Авентус Україна» зобов`язалося надати споживачу кредит у гривні, а споживач зобов`язався одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором.

Пунктами 1.3, 1.4, 1.5.1 ,1.6 договору визначено, що сума кредиту складає 25000 грн; строк кредиту 23 дні, дата повернення кредиту вказується в графіку платежів, що є Додатком №1 до цього договору; стандартна процентна ставка становить 1,90% в день; мета отримання кредиту: споживчі (особисті) потреби.

Пунктом 2.1 договору визначено, що кредитні кошти надаються у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_1 або іншої платіжної картки, реквізити якої надані споживачем Товариству з метою отримання кредиту.

Відповідно до п. 1.5.2. Кредитного договору. Знижена процентна ставка 0,19% в день та застосовується відповідно до наступних умов. Якщо Споживачу межах строку, визначеного в п.1.4 Договору або протягом трьох календарних днів, що слідують за датою закінчення такого строку, здійснить повне погашення кредитної заборгованості або протягом такого строку за ініціативою Споживача відбудеться продовження строку кредиту на новий строк, Споживач як учасник Програми лояльності отримає від Товариства індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку, в зв`язку з чим розмір процентів, що повинен сплатити Споживач за стандартною процентною ставкою до дати фактичного повернення кредиту (до дати пролонгації(не включно), але в будь-якому випадку не більше ніж за період строку кредиту, зазначеного в п.1.4 Договору, буде перераховано за зниженою процентною ставкою.

Кредитний договір підписаний сторонами, зокрема ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором М526497 14 грудня 2021 року. У такий же спосіб був підписаний додаток № 1 до договору «Таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит» та паспорт споживчого кредиту (а.с. 9-1,14-15).

Згідно таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит загальна вартість кредиту складає 35 925,00 грн. (25 000 грн - тіло кредиту, 10 925,00 проценти за користування кредитними коштами).

Обставина надання кредитних коштів підтверджується довідкою ТОВ ФК «Контрактовий дім» від 04 травня 2023 року про переказ коштів за дорученням ТОВ «АвентусУкраїна» відповідно до договору №087/20-П від 08 липня 2020 року (а.с.51-52).

18.04.2023 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» укладено Договір факторингу № 18.04/23-Ф, згідно з умовами якого ТОВ «Авентус Україна» відступило ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» права грошової вимоги до відповідача (а.с.71-75).

Згідно з п. 1.2 договору факторингу права вимоги щодо конкретного боржника переходять до фактора (позивача) з моменту підписання сторонами акту прийомупередачі реєстру боржників, після чого фактор (позивач) стає кредитором по відношенню до боржників стосовно його заборгованості.

Відповідно умов Договору факторингу № 18.04/23-Ф від 18.04.2023 року та інформації, зазначеної в Картці обліку Договору (розрахунку заборгованості), ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 за Договором про надання споживчого кредиту № 5216553 від 14.12.2021року, в загальному розмірі 48790,50 грн, з яких: тіло кредиту - 25000.00 грн, за процентами 23275,50 грн.

18.04.2023 ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» повідомило відповідача про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором, шляхом направлення листа на електронну пошту відповідача (а.с. 76).

Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відновлення становища, яке існувало до порушення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, (стаття 628 ЦК України).

Згідно зі статтями 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статей 638, 640, 642 ЦК договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною.

Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документа, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину, втілюється в електронному документі.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.

Згідно з частинами першою, другою статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувань електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа

Відповідно до частини першої статті 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис».

Встановлено, що договір про надання фінансового кредиту підписаний ОСОБА_1 за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами правочину.

Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у постанові від 12.01.2021 у справі №524/5556/19, до аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18 (провадження № 61-8449св19); від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19 (провадження № 61-7203св20).

Жодних доказів на спростування факту наявності чи розміру заборгованості (тіло кредиту, що підлягає до стягнення -25 000 грн та проценти за користування кредитом в межах погодженого строку кредитування (23 дні) 10 925 грн) відповідачем не надано.

Враховуючи вищезазначені обставини, суд вірно дійшов висновку про стягнення на користь позивача 25 000 грн заборгованості за тілом кредиту, 10 925,00 грн заборгованості по процентах. Всього на загальну суму 35 925,00 грн.

Суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що сплату відсотків за користування кредиту в розмірі 1,90 % в день, а тому розмір заборгованості за процентами становить 23 275 грн, оскільки умови договору № 5216553 від 14.12.2021 встановлено строк кредитування в межах 23 днів, тому з ОСОБА_1 підлягають стягненню проценти за користування кредитом в межах погодженого сторонами строку кредитування (23 дні) 10 925 грн.

Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Великої Палати Верховного Суду 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року).

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржуване рішення відповідає вимогам закону, ґрунтується на засадах верховенства права, принципах справедливості, добросовісності та розумності, підстави для його скасування відсутні.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційний суд не змінює судове рішення та не ухвалює нове, то в такому разі розподіл судових витрат не проводиться.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України) становить 3028 грн.

Ціна позову в даній справі становить 72767,5 грн, яка станом на 01 січня 2024 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3028грн*100=302 800 грн).

Отже зазначена справа є малозначною в силу вимог закону, тому в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Керуючись ст. 374, 375, 382-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» адвоката Городніщевої Єлизавети Олегівни залишити без задоволення. Рішення Рогатинського районного суду від 08 жовтня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її підписання і в касаційному порядку оскарженню не підлягає, а у випадках, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 28 листопада 2024 року.

Судді: В.Д.Фединяк

І.О.Максюта

Л.В.Василишин