Житомирський апеляційний суд
Справа №279/4894/23 Головуючий у 1-й інст. Недашківська Л.А.
Категорія 36 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2024 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Коломієць О.С.

суддів Талько О.Б., Шевчук А.М.

розглянувши у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників) цивільну справу №279/4894/23 за позовом Комунального підприємства теплозабезпечення до ОСОБА_1 про стягнення боргу за послуги теплопостачання

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 27 жовтня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Недашківської Л.А.

в с т а н о в и в :

У серпні 2023 року Комунальне підприємство теплозабезпечення (далі КП теплозабезпечення) звернулось до суду із вказаним позовом, в якому просило стягнути з відповідача на користь КП теплозабезпечення 29 380,69 грн. заборгованості за послуги з теплопостачання та понесені судові витрати.

На обґрунтування позовних вимог зазначало, що відповідач є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яка знаходиться в житловому будинку, приєднаному до централізованої системи теплопостачання, та є споживачем послуг централізованого теплопостачання, які надає КП теплозабезпечення.

Між позивачем та відповідачем склалися фактичні договірні відносин з приводу надання житлово-комунальних послуг. Однак відповідач по справі вчасно не сплачував кошти за надані послуги по теплопостачанню, тому виникла заборгованість за період з жовтня 2020 року по липень 2023 року в розмірі 29 380,69 грн., яку відповідач у добровільному у поряду не погашає.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 27 жовтня 2023 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КП теплозабезпечення 29 380,69 грн. заборгованості по оплаті за централізоване теплопостачання та 2684,00 грн. понесених судових витрат.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність, необґрунтованість та неврахування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що квартира за адресою: АДРЕСА_1 , відключена від мережі центрального опалення, тому що позивач не надавав послуги теплопостачання належної якості. Жодних договорів між ним та позивачем не укладалось, а Типовий договір, долучений до матеріалів справи, ним не підписаний. Вказує, що особовий рахунок № НОМЕР_1 на оплату вказаних послуг оформлено на ОСОБА_2 , тому вважає, що позивач зловживаючи своїм становищем, в односторонньому порядку змінив власника особового рахунку під час звернення до суду.

Звертає увагу, що жодних договорів із позивачем не укладав, ніяких зобов`язань на себе не брав, тому відсутні будь-які правові підстави для стягнення з нього боргу за послуги теплопостачання.

КП теплозабезпечення скористалось своїм правом і подало відзив, в якому посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

На спростування доводів апеляційної скарги вказує, що письмовий договір з відповідачем не укладено, однак із 28 листопада 2021 року, відповідно до ч. 5 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», підприємство надає послуги споживачам на підставі договору, який є публічним договором приєднання та розміщений на офіційному сайті КП теплозабезпечення. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Відповідач, в порушення вимог Порядку відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженим наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22.11.2005 року №4, здійснив самовільне відключення від мереж централізованого опалення, тому підстав для зняття відповідача з обліку та припинення нарахування немає.

Зазначає, що оскільки відповідальність за своєчасні розрахунки несе як власник квартири ОСОБА_1 , так і зареєстрована у житлі дієздатна, повнолітня особа ОСОБА_3 , тому в картці обліку споживачів квартири АДРЕСА_2 , зазначено двоє осіб, що не суперечить чинному законодавству, зокрема Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Відповідач ОСОБА_1 подав до суду заперечення на відзив, в якому вказує, що у даному випадку в обов`язковому порядку сторони повинні були підписати договір про надання послуг, однак жодних договорів з позивачем він не укладав.Вищезазначена квартира була відключена від постачання теплової енергії, в зв`язку з тим що позивач не надавав послуги належної якості. Оскільки дані послуги не отримувались, як наслідок відсутні правові підстави для стягнення коштів. Вказує, що починаючи з 2018 року по теперішній час він намагається отримати відповідний дозвіл на відключення квартири від мереж централізованого опалення, однак його заяви безпідставно ігноруються.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та її вимог, суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Судом під час розгляду справи встановлено, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, власником квартири АДРЕСА_3 є ОСОБА_1 , на ім`я якого і відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 (а.с.8,24).

01 жовтня 2018 року ОСОБА_1 звернувся із заявою до позивача і повідомив, що він від`єднав квартиру АДРЕСА_3 від мережі централізованого опалення та влаштував в квартирі автономне опалення (а.с.57).

Із акту від 06.02.2019 року вбачається, що при перевірці температурного режиму в квартирі АДРЕСА_3 виявлено, що приміщення квартири відключено від системи централізованого опалення будинку, трубопроводи і стояки, які проходять по квартирі, прогріваються, не ізольовані, проведена заміна трубопроводів на пластикові (а.с.56).

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив із того, що відповідач самовільно відключив квартиру від теплопостачання, не вирішив у передбаченому чинним законодавством порядку питання про надання дозволів на таке відключення, тому такі дії споживача вважаються самовільними, протиправними, які тягнуть відповідальність за самовільне переобладнання приміщень та не надають підстав для припинення обов`язків власника квартири зі сплати за послуги з теплопостачання.

Такий висновок суду є вірним, виходячи з наступного.

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать - житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком; комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління побутовими відходами.

У відповідності до пункту 5 частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Відповідно до абзацу 6 частини третьої статті 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання, складається з: плати за послугу, що розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів на відповідну комунальну послугу та обсягу спожитих комунальних послуг, визначеного відповідно до законодавства; плати за абонентське обслуговування, яка не може перевищувати граничний розмір, визначений Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини шостої статті 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію, а відповідно до статті 25 вищезазначеного Закону, у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії, заборгованість стягується в судовому порядку.

Відповідно до Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (далі - Правила), централізоване опалення це послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири (будинку садибного типу), яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем теплопостачання.

Згідно з пунктом 24 Правил споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється (пункт 25 Правил).

Порядком відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженим наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року № 4 (далі - Порядок) (який був чинним на час відключення відповідачем квартири від системи централізованого опалення) було визначено процедуру відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води житлового будинку при відмові споживачів від цих послуг.

Зокрема, вказаним Порядком було установлено, що для вирішення питання відключення від мережі централізованого опалення, власник (власники) житлового будинку повинні звернутися до постійно діючої міжвідомчої комісії, створеної органом місцевого самоврядування або місцевим органом виконавчої влади, для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж центрального опалення і гарячого водопостачання з письмовою заявою. Комісія після вивчення наданих власником документів приймає відповідне рішення, яке оформляються протоколом. У разі незгоди заявника з відмовою спір вирішується в судовому порядку. При позитивному рішенні заявнику надається перелік організацій, до яких слід звернутися для отримання технічних умов для розробки проекту індивідуального (автономного) теплопостачання і відокремлення від мережі централізованого опалення. Проект індивідуального (автономного) теплопостачання і відокремлення від мережі централізованого опалення виконує проектна або проектно-монтажна організація на підставі договору із заявником. Проект узгоджується з усіма організаціями, які видали технічні умови на підключення будинку до зовнішніх мереж. Відключення приміщень від внутрішньобудинкової мережі централізованого опалення виконується монтажною організацією, яка реалізує проект. По закінченні робіт складається акт про відключення від мережі централізованого опалення і подається заявником до комісії на затвердження. Після затвердження акта на черговому засіданні комісії сторони переглядають умови договору про надання послуг з централізованого теплопостачання.

Отже, відключення споживачів від мережі централізованого опалення в законному порядку мало відбуватись на підставі рішення постійно діючої міжвідомчої комісії, створеної органом місцевого самоврядування або місцевим органом виконавчої влади, і з дотримання споживачем процедури, визначеної Порядком.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 здійснив самовільне відключення квартири від мережі централізованого опалення, що не є підставою для припинення нарахування платежів теплопостачальною організацією.

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1192цс15, постановах Верховного Суду від 16 жовтня 2019 року у справі № 703/69/16-ц (провадження № 61-17067св18), від 11 грудня 2019 року у справі № 490/11619/15-ц (провадження № 61-23337св18), від 18 червня 2020 року у справі № 643/133/17 (провадження № 61-38460св18), від 22 липня 2020 року у справі № 500/5362/17 (провадження № 61-21125св19).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів.

Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність письмово оформленого договору з позивачем не позбавляє відповідача обов`язку оплачувати надані йому послуги.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц (провадження № 14-280цс18).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до частини першої, другої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства тощо.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтею 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції, враховуючи вказані норми матеріального права, правильно встановивши обставини справи, обґрунтовано виходив із того, що від`єднання квартири від мереж централізованого опалення здійснено відповідачем самовільно, без дотримання вимог щодо складання та затвердження акта про відключення квартири від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання, закріплених у пунктах 2.6, 2.7 Порядку відключення окремих приміщень житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженого наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року № 4.

Матеріали справи не містять відповідної проектної документації, яка б засвідчувала факт правомірного відключення квартири відповідача від мережі централізованого теплопостачання та встановлення у квартирі індивідуального (автономного) опалення.

Враховуючи зазначене, суд першої інстанції, встановивши наявність порушеного права КП теплозабезпечення, дійшов правильного висновку про те, що у відповідача наявна заборгованість зі сплати послуг з постачання централізованого опалення, а самовільне відключення квартири від мереж центрального опалення не є підставою для припинення нарахування платежів позивачем.

При цьому твердження ОСОБА_1 про фактичне неотримання послуги судом відхиляються як безпідставні та непідтверджені належними доказами.

Доводи апеляційної скарги про те, що особовий рахунок № НОМЕР_1 оформлений на ОСОБА_2 , тому позивач помилково звернувся із позовом саме до ОСОБА_1 є безпідставними, оскільки саме ОСОБА_1 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_3 і який зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції щодо встановлення обставин справи та тлумачення норм матеріального права на свій розсуд, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки суду, який їх обґрунтовано спростував.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність обґрунтованих підстав для стягнення із відповідача на користь позивача заборгованості за послуги централізованого опалення у сумі 29 380,69 грн.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст. 19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.

Керуючись ст. 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 27 жовтня 2023 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Судді