УХВАЛА

27 листопада 2024 року

м. Київ

справа № 759/7513/21

провадження № 61-15411ск24

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Литвиненко І. В., розглянувши питання про прийняття до розгляду касаційної скарги ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 16 листопада 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 11 вересня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Гровінг Стейт», треті особи: державний реєстратор Комунального підприємства «Реєстраційне бюро» Макаров Олег В`ячеславович, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гембарська Світлана Іванівна, про скасування рішення про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень, запису про право власності та відновлення права власності на нерухоме майно,

ВСТАНОВИВ:

14 листопада 2024 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку надіслала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 16 листопада 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від

11 вересня 2024 року у вказаній справі, у якій просить скасувати оскаржені судові рішення та прийняти нове рішення про направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Подана касаційна скарга не може бути прийнята касаційним судом до розгляду, оскільки не відповідає в повній мірі вимогам закону.

Згідно з приписами пункту 2 частини другої статті 392 ЦПК України в касаційній скарзі повинно бути зазначено повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) особи, яка подає касаційну скаргу, її місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта (для фізичних осіб - громадян України), номери засобів зв`язку, адреса електронної пошти (за наявності), відомості про наявність або відсутність електронного кабінету.

Всупереч вказаній нормі касаційна скарга не містить відомостей про наявність чи відсутність зареєстрованого електронного кабінету учасників справи.

Також касаційна скарга подана поза межами строку на касаційне оскарження.

В касаційній скарзі заявник порушує питання про поновлення строку на касаційне оскарження, в обґрунтування якого посилається на те, що її представник отримав копію постанови 14 жовтня 2024 року, про що надав відповідну розписку, яка міститься в матеріалах справи, в зв`язку з чим вважає, що строк на касаційне оскарження був пропущений з поважних причин та просить його поновити.

Відповідно до частин першої та другої статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Відповідно до частини третьої статті 390 ЦПК України, строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.

У частині першій статті 127 ЦПК України встановлено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.

За даними ЄДРСР Київський апеляційний суд прийняв оскаржувану постанову

11 вересня 2024 року, дата складання повного тексту постанови - 07 жовтня

2024 року, зареєстрована у ЄДРСР - ІНФОРМАЦІЯ_1 , забезпечено надання загального доступу - 09 жовтня 2024 року. Отже, останній день строку на касаційне оскарження з врахуванням вихідних днів припав на 07 листопада 2024 року.

Касаційна скарга подана 14 листопада 2024 року, що вбачається з відбитку штемпеля на поштовому конверті та підтверджується трекінгом поштових відправлень, тобто з пропуском строку, встановленого статтею 390 ЦПК України.

Відповідно до приписів статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, кожна сторона повинна довести обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

За змістом пункту 2 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги додаються докази, що підтверджують дату отримання копії оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції, - за наявності.

Заявник стверджує, що копію постанови отримав представник 14 жовтня 2024 року, натомість не надає жодних доказів на підтвердження зазначеної обставини, в зв`язку з чим суд не може вважати доведеним факт отримання копії судового рішення, а отже причини пропуску строку на касаційне оскарження визнає неповажними.

Для усунення цього недоліку заявнику слід надати до суду належні та достатні докази того, коли заявник отримав копію оскаржуваної постанови або надати заяву про поновлення строку на касаційне оскарження з зазначенням інших причин пропуску строку, належним чином обґрунтованих доказами.

Крім того, за подання касаційної скарги судовий збір сплачено не в повному обсязі.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову визначається: у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна.

В цій справі пред`явлено позовну вимогу майнового характеру про відновлення за ОСОБА_1 права власності на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить їй на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 29 листопада 2002 року Святошинською районною у місті Києві радою згідно з розпорядженням від

29 листопада 2002 року № 1955 і зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна 03 грудня 2002 року у реєстраційній книзі за № 9369.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 серпня 2020 року у справі

№ 910/13737/19 (провадження № 12-36гс20) зазначено, що «майновий позов (позовна вимога майнового характеру) - це вимога про захист права або інтересу, об`єктом якої виступає благо, що підлягає грошовій оцінці. Тобто будь-який майновий спір має ціну. Різновидами майнових спорів є, зокрема, спори, пов`язані з підтвердженням прав на майно та грошові суми, на володіння майном і будь-які форми використання останнього. Отже, судовий збір з позовної заяви про визнання права власності на майно, стягнення, витребування або повернення майна - як рухомих речей, так і нерухомості -визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру. Наявність вартісного, грошового вираження матеріально-правової вимоги позивача свідчить про її майновий характер, який має відображатися у ціні заявленого позову (пункт 8.12 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 лютого 2019 року у справі

№ 907/9/17, провадження № 12-76гс18). Натомість до позовних заяв немайнового характеру відносяться вимоги, які не підлягають вартісній оцінці. Під немайновим позовом слід розуміти вимогу про захист права або інтересу, об`єктом якої виступає благо, що не піддається грошовій оцінці».

Майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами (стаття 190 ЦК України).

З поданої касаційної скарги вбачається, що ОСОБА_1 оскаржує рішення суду у повному обсязі. Ціну позову скаржник не зазначає.

Разом з тим зі змісту оскаржуваних судових рішень випливає, що звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 , належну на праві власності ОСОБА_1 , відбулося за оціночною вартістю 475 285,00 грн, що еквівалентно

18 534,00 доларів США.

Аналіз скарги та доданих до неї матеріалів не дозволяє встановити ціну позову на день подання позовної заяви з урахуванням вартості спірного майна.

Оскільки із поданої касаційної скарги та копій судових рішень не вбачається ціни позову станом на день його подання, тому неможливо визначити розмір судового збору, який підлягав сплаті при поданні позовної заяви за вимогу майнового характеру, у зв`язку з чим заявник при сплаті судового збору має підтвердити відповідність такої сплати належними доказами (позовна заява з визначеною ціною позову, майнова оцінка квартири, експертний висновок, дані загальнодоступних джерел стосовно ринкової вартості майна тощо або інші належні докази).

Відповідно до пункту 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Скаржницею до касаційної скарги додано квитанцію від 14 листопада 2024 року про сплату судового збору у розмірі 1 848,98 грн.

Порядок сплати та розмір судового збору визначено Законом України від 08 липня 2011 року «Про судовий збір», який набрав чинності 01 листопада 2011 року. При цьому з 15 грудня 2017 року набули чинності зміни до вказаного Закону України щодо сплати судового збору на підставі Закону України від 03 жовтня 2017 року

№ 2147-VIII.

Згідно зі статтею 4 Закону України «Про судовий збір»за подання касаційної скарги справляється судовий збір, який відповідно до підпункту 7 пункту 1 частини другої цієї статті становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви в розмірі оспорюваної суми.

Частиною першою статті 4 Закону України «Про судовий збір»встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Так, ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом у квітні 2021 року, заявивши одну вимогу майнового характеру (визнання права власності на нерухоме майно) та одну вимогу немайнового характеру (про скасування рішення про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень, запису про право власності).

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01 січня 2021 року становив 2 270,00 грн (стаття 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік»).

Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про судовий збір»за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. У разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Підпунктом 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір»в редакції, чинній на момент звернення до суду з позовом, визначено, що судовий збір за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру становив 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (908,00 грн) та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (11 350,00 грн).

Також, підпунктом 2 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір»в редакції, чинній на момент звернення до суду з позовом, визначено, що судовий збір за подання до суду фізичною особою позовної заяви немайнового характеру становив 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (908,00 грн).

З огляду на те, що касаційна скарга та судові рішення судів попередніх інстанцій не містять відомостей про ціну позову, скаржниці необхідно надати інформацію про вартість спірного нерухомого майна, і надати докази на підтвердження цієї обставини.

Отже, заявникові слід надати належні докази вартості спірного нерухомого

майна -квартири АДРЕСА_1 (наприклад, позовна заява з визначеною ціною позову, експертний висновок, дані загальнодоступних джерел стосовно ринкової вартості майна тощо), які підтверджують ціну позову на день подання позовної заяви, та власноруч обчислити суму судового збору за формулою: С = (908,00 грн. (судовий збір за вимогу немайнового характеру) (А х 1%)) х 200%, де «С» - остаточна сума судового збору, а «А» - вартість спірного нерухомого майна, встановлена у визначеному законом порядку, при цьому добуток «А х 1%» повинен становити не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (908,00 грн) та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (11 350,00 грн).

Судовий збір за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду має бути перераховано або внесено до ГУК у м. Києві/Печерс. р-н/22030102, ЄДРПОУ - 37993783, банк отримувача - Казначейство України (ЕАП), номер рахунку отримувача (стандарт IBAN) UA0026007, ККДБ - 22030102, найменування податку, збору, платежу - «Судовий збір (Верховний Суд, 055)».

На підтвердження сплати (доплати) судового збору заявнику необхідно надати до суду документ, що підтверджує сплату ним судового збору за подання касаційної скарги, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Частиною другою статті 393 ЦПК України передбачено, у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

За таких обставин касаційна скарга не може бути прийнята судом до розгляду та підлягає залишенню без руху з наданням строку для усунення зазначених недоліків.

Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 16 листопада 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 11 вересня 2024 року залишити без руху.

Надати для усунення зазначених вище недоліків строк, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали до касаційної скарги застосовуються наслідки, передбачені цивільним процесуальним законодавством.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя І. В. Литвиненко