Провадження №2-о/521/35/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2024 року місто Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси в складі:

головуючий суддя - Плавич І.В.,

секретар судового засідання - Петренко Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та факту перебування фізичної особи на утриманні, заінтересована особа - Головне управління пенсійного фонду України в Одеській області,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою, в якій просить встановити факт проживання ОСОБА_1 разом із ОСОБА_2 з 01.06.2003 року до 24.12.2022 року однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Встановити факт перебування ОСОБА_1 на утриманні ОСОБА_2 з 14.05.2013 року до 24.12.2022 року.

Заява обґрунтована наступним. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу близько двадцяти років - з 01.06.2003 року до 24.12.2022 року. Також вона була на його утриманні.

Спільному проживанню передував період їх зареєстрованого шлюбу з 01.03.1991 року до розлучення 29.04.2003 року. За спливом декількох місяців з моменту розлучення, заявниця та її колишній чоловік прийшли до згоди, що рішення розійтися було передчасним та емоційним і шо вони не бажають проживати окремо. Фактично вони не розірвали та не припинили свої шлюбні відносини й з червня 2003 року продовжували проживати однією сім`єю, вели спільне господарство, спільно проводили відпочинок, здійснювали інші функції, притаманні подружжю. Зазначеному сприяли щирі почуття та, зокрема, наявність двох неповнолітніх доньок ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , які потребували виховання у присутності обох батьків.

Водночас, повторної законної реєстрації своїх взаємовідносин не здійснили, оскільки не вбачали в цьому потреби.

У травні 2013 року заявниця отримала статус пенсіонера за віком у 55 років. З цього моменту постійним і основним джерелом засобів для існування протягом майже 10 років була матеріальна допомога фактичного чоловіка, ОСОБА_2 , на утриманні якого знаходилася заявниця.

Фактичний чоловік ОСОБА_2 працював на різних роботах, здебільшого у службі таксі, також був власником земельної ділянки. Дохід чоловіка становив близько 15000,00 грн. у місяць.

Від 26.03.2022 року ОСОБА_2 був призваний до військової служби та отримував заробітну плату від Міністерства Оборони України. Розмір доходу ОСОБА_2 станом на грудень 2022 року складав 227951,55 грн.

Під час несення військової служби ОСОБА_1 неодноразово приїздила до чоловіка на побачення.

ІНФОРМАЦІЯ_5 помер її чоловік від отриманих поранень під час несення служби, пов`язаною із захистом Батьківщини.

Заявниця зазначає, що їй 65 років, вона непрацездатна людина не тільки за статусом пенсіонера, але й за віком та здоров`ям, працювати вже не може фактично. Наразі не має жодних засобів до існування чи матеріальних активів, окрім пенсії за віком, яка не відповідає економічним реаліям та дійсному прожитковому мінімуму, бо складає на сьогоднішній день 3373,19 грн.

Заявниця та її представник в судове засідання не з`явилися. Від представника надійшла заява про слухання справи у їх відсутності.

Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явилася, про слухання справи сповіщена належним чином та своєчасно. Надала заяву про слухання справи у відсутності.

Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, то відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, всебічно, повно, об`єктивно дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності, приходить до наступного.

Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 01 березня 1991 року зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію шлюбу серії НОМЕР_1 .

29.04.2003 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірванню шлюбу серії НОМЕР_2 від 29.04.2003 року.

Під час перебування у шлюбі, у вказаних сторін народилися діти: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Від 26.03.2022 року ОСОБА_2 був призваний до військової служби.

ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_2 помер від отриманих поранень під час несення служби, пов`язаною із захистом Батьківщини. Факт смерті підтверджується Сповіщенням сім`ї №224 від 30.12.2022 року, Витягом №6 від 03.01.2023 року з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть та Свідоцтвом про смерть ОСОБА_2 . 31.12.2022 року заявницею було здійснено поховання ОСОБА_2 .

Заявниця зазначає, що їй 65 років, вона непрацездатна людина не тільки за статусом пенсіонера, але й за віком та здоров`ям, працювати вже не може фактично. Наразі не має жодних засобів до існування чи матеріальних активів, окрім пенсії за віком, яка не відповідає економічним реаліям та дійсному прожитковому мінімуму, бо складає на сьогоднішній день 3373,19 грн. З ОСОБА_2 проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу близько двадцяти років.

Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_7 підтвердили факт спільного проживання однією сім`єю заявниці ОСОБА_2 разом з ОСОБА_1 .

Факт спільного проживання однією сім`єю заявниці з ОСОБА_2 також підтверджується наданими суду фотознімками.

Судом встановлено, що позивачу встановлення факту сумісного проживання та перебування на утриманні необхідне для призначення пенсії у зв`язку із втратою годувальника.

Проаналізувавши в сукупності досліджені докази, встановлені ними обставини та визначені відповідно до них правовідносини сторін, суд приходить до переконання, що заявлені вимоги підлягають до задоволення.

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Пункт 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України передбачає, що суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Згідно з роз`ясненнями Верховного Суду України «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 01 січня 2012 року, доказами, які свідчать про факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу можуть бути: свідоцтва про народження дітей, довідки з місця проживання, свідчення свідків, листи ділового та особистого характеру тощо. Також це можуть бути: свідоцтво про смерть одного із «подружжя», свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько, виписки з по господарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства.

Відповідно до ч.2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

В пункті 6рішення Конституційного Суду від 03 червня 1999 року № 5-рп/99зазначено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Згідно ч. 1 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 36 цього Закону непрацездатними членами сім`ї вважаються: 1) чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.

Згідно ч. 3 ст. 36 цього Закону до членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони:

1) були на повному утриманні померлого годувальника;

2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.

Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року N 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т. п.

Практика Європейського Суду з прав людини свідчить про те, що відносини де - факто, як і відносини, що ґрунтуються на шлюбі, можуть вважатися сімейним життям; що якщо заявники прожили спільно близько 15 років, вони складають сім`ю, а тому мають право на захист, незважаючи на те, що їх зв`язок існує поза шлюбом.

Європейський суд з прав людини, надаючи власне визначення терміну «сімейне життя», вказує на те, що сімейне життя може існувати там, де між особами не існує жодних юридичних зав`язків. Так, у справі «Ельсхольц проти Німеччини» суд визначив, що «поняття сім`ї (за статтею 8 ЄКПЛ) не обмежується стосунками на основі шлюбу і може охоплювати інші «сімейні» de facto зв`язки, коли сторони проживають разом поза шлюбом».

Згідно із частиною першою статті 30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні (стаття 31).

Згідно ч. 2 ст. 30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» незалежно від перебування на утриманні годувальника пенсія призначається: непрацездатним дітям; непрацездатним батькам і дружині (чоловікові), якщо вони після смерті годувальника втратили джерело засобів до існування, а також непрацездатним батькам і дружині (чоловікові) військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули чи померли або пропали безвісти в період проходження служби або пізніше внаслідок поранення, контузії, каліцтва чи захворювання, що мали місце під час служби.

Згідно п. «б» ч. 4 ст. 30 цього Закону непрацездатними членами сім`ї вважаються: батьки та дружина (чоловік), якщо вони досягли пенсійного віку встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" або є особами з інвалідністю.

Члени сім`ї померлого вважаються такими, що перебували на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Члени сім`ї померлого, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які самі одержували будь-яку пенсію, мають право перейти на нову пенсію (стаття 31 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»).

Таким чином, судом становлено, що ОСОБА_1 будучи особою, яка досягла пенсійного віку, що підтверджується матеріалами справи, а саме пенсійним посвідченням серії НОМЕР_3 від 14.05.2013 року, має право на отримання пенсії по втраті годувальника, оскільки вона перебувала на його повному утриманні та одержувала від нього грошову допомогу, яка була для неї постійним і основним джерелом засобів до існування, і яке вона втратила у зв`язку зі смертю ОСОБА_2 .

Слід зазначити, що факт спільного проживання сам по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце, протягом вказаного періоду часу, усталені відносини, які притаманні подружжю.

Враховуючи обставини справи, що були встановленні під час дослідження наданих заявницею доказів, суд вважає доведеним факт ведення заявником та померлим спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, а отже і факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та беручи до уваги, що в позасудовому порядку неможливо встановити відповідний юридичний факт, задовольняє заяву в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, СК України, ст.ст. 12, 81, 89, 259, 263, 265, 315, 319 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та факту перебування фізичної особи на утриманні, заінтересована особа - Головне управління пенсійного фонду України в Одеській області - задовольнити.

Встановити факт проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 01.06.2003 року до 24.12.2022 року однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

Встановити факт перебування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на утриманні ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 14.05.2013 року до 24.12.2022 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Одеського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повні відомості про учасників справи згідно ст. 265 ч.5 п.4 ЦПК України:

Заявник: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 ).

Заінтересована особа: Головне управління Пенсійного Фонду України в Одеській області (, 65107, м. Одеса, вул. Канатна, 83).

Суддя: І.В. Плавич