Справа № 489/4260/23
Провадження № 2/489/152/24
РІШЕННЯ

Іменем України

14 травня 2024 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі

головуючого судді Микульшиної Г.А.,

із секретарем судових засідань Тищенко Д.О.,

за участі:

представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Демченко Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк ПриватБанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, зустрічним позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк ПриватБанк про визнання кредитного договору недійсним,

встановив:

В липні 2023 року АТ КБ ПриватБанк звернулось до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 61 110,49 грн. та понесених судових витрат.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що відповідач звернувся до банку про надання кредитних послуг, в зв`язку з чим підписав анкету-заяву № б/н від 16.08.2018, відповідно до якої отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Через неналежне виконання позичальником грошових зобов`язань станом на 11.06.2023 утворилась заборгованість в розмірі 61 110,49 грн., яка складається з: 50 425,57 грн. - заборгованість за кредитом, 10 684,92 грн. - заборгованість за відсотками.

Посилаючись на порушення відповідачем грошових зобов`язань, АТ КБ ПриватБанк просить суд стягнути наведену заборгованість з відповідача, а також понесені судові витрати.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 31.07.2023 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.

11.08.2023 на адресу суду від представника відповідача адвоката Демченко Н.В. надійшов зустрічний позов, відповідно до якого вона просить суд визнати договір № б/н від 16.08.2018, укладений між позивачем та відповідачем, недійсним з моменту укладення; відмовити позивачу в задоволенні зустрічного позову. Свої вимоги мотивувала тим, що у анкеті - заяві, долученій позивачем до матеріалів справи, процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (штрафу, пені) за порушення зобов`язання. Позивач в обґрунтування позовних вимог посилався на Витяг з Умов і правил надання банківських послуг та тарифів, які розміщені на сайті банку. При цьому матеріали справи не містять підтверджень того, що саме ці умови відповідач розумів та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету. За таких обставин за відсутності підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови та правила банківських послуг, відсутність в анкеті-заяві домовленості сторін про надання кредиту, сплату відсотків тощо, надані банком документи не можуть розцінюватись як стандартна (типова) форма кредитного договору.

Згідно ухвали Ленінського районного суду м. Миколаєва від 31.08.2023 прийнято до розгляду зустрічний позов ОСОБА_1 , об`єднано його в одне провадження для спільного розгляду з первісним позовом АТ КБ ПриватБанк. Суд перейшов від розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадженням з повідомленням учасників справи - до розгляду справи в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання у справі.

04.09.2023 від представника АТ КБ ПриватБанк надійшли письмові пояснення по справі, згідно яких позивач за первісним позовом позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, в задоволенні зустрічного позову - відмовити. Зазначає про те, що 16.08.2018 між банком та ОСОБА_1 був укладений договір про надання банківських послуг, згідно якого відповідачу було надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку. Факт отримання відповідачем кредитних карток підтверджується відповідними фотознімками. Користування відповідачем кредитними коштами підтверджується випискою по рахунку, долученою до матеріалів справи. Текст анкети-заяви від 16.08.2018 відповідачем погоджено та підписано власноручно. Протягом тривалого часу ОСОБА_1 користувався кредитними картками, здійснював багаточисельні операції зі зняття готівки з карток.

06.11.2023 від представника відповідача за первісним позовом адвоката Демченко Н.В. надійшло клопотання про призначення по справі судової почеркознавчої експертизи. Свої вимоги мотивувала тим, що, на її переконання, вбачаються розбіжності у підписі ОСОБА_1 , який проставлений в анкеті на приєднання, яка долучена до матеріалів справи позивачем, та його власним дійсним підписом, який він використовує повсякденно.

У відповідності до ухвали Ленінського районного суду м. Миколаєва від 07.11.2023 витребувано у АТ КБ ПриватБанк оригінал анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку від 16.08.2018 на 4 аркушах, підписану від імені ОСОБА_1 .

06.12.2023 на адресу суду від представника АТ КБ ПриватБанк надійшли письмові пояснення про неможливість виконання ухвали суду про витребування доказів. Таку неможливість обґрунтовував тим, що анкета - заява про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку від 16.08.2018, підписана АТ КБ ПриватБанк та ОСОБА_1 , має правовий статус електронного документа, тобто ця анкета-заява та паспорт підписані клієнтом на електронному сенсорному пристрої (планшеті) банка - це електронний пристрій із сенсорним екраном, на якому особа створює аналог власноручного підпису, який нерозривно пов`язаний з електронним документом, підписаним цим підписом.

У відповідності до ухвали Ленінського районного суду м. Миколаєва від 29.02.2024 відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача за первісним позовом ОСОБА_1 - адвоката Демченко Н.В. про призначення по справі судової почеркознавчої експертизи.

Згідно ухвали Ленінського районного суду м. Миколаєва від 29.02.2024 закрито підготовче провадження у справі та призначено її до розгляду по суті.

В судовому засіданні по суті спору 08.04.2024 представником відповідача за первісним позовом адвокатом Демченко Н.В. заявлено клопотання про долучення до матеріалів справи двох квитанцій про часткове погашення ОСОБА_1 заборгованості за вказаним кредитним договором на суму 700,00 грн.: одна здійснена через термінал на 350 грн., інша - через додаток «Приват24» на суму 350,00 грн. від 08.04.2024. А також долучено копію довідки до акта огляду МСЕК серії 12 ААВ № 654176, згідно якої ОСОБА_1 є особою з інвалідністю другої групи за загальним захворюванням строком до 01.05.2024. Протокольною ухвалою вказані докази долучено до матеріалів справи.

В судове засідання представник позивача за первісним позовом АТ КБ ПриватБанк не з`явився, повідомлений судом про розгляд справи належним чином. Від нього 07.05.2024 надійшла заява, згідно якої він просить розглянути справу за його відсутності, первісний позов підтримує в повному обсязі, в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 просить відмовити.

Представник відповідача за первісним позовом ОСОБА_1 адвокат Демченко Н.В. в судовому засіданні первісний позов визнала частково, просила задовольнити вимоги за первісним позовом в частині стягнення тіла кредиту за мінусом 700,00 грн. добровільно сплачених позивачем 08.04.2024 та за мінусом 5 398,14 грн. відсотків, які згідно виписки та розрахунку позивача пішли на погашення відсотків, які сторонами не були погоджені. Зустрічний позов не підтримала.

Вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини.

16.08.2018 між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено договір б/н у вигляді анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання послуг в АТ КБ «ПриватБанк», згідно з умовами якої позичальник отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок на термін дії кредитної картки (а.с. 7-8).

Підписавши заяву, відповідач надав свою згоду, що ця заява разом із Умовами і Правилами надання банківських послуг, пам`яткою клієнта та Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг.

Рух грошових коштів на картковому рахунку відповідача позивач підтвердив розрахунком заборгованості за договором № б/н від 16.08.2018 (а.с. 177-182), а також випискою з особового рахунку за період з 01.01.1999 по 30.08.2023 (а.с. 143-176).

На підтвердження наявності між сторонами кредитних правовідносин позивач надав довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, згідно якої ОСОБА_1 був встановлений кредитний ліміт в розмірі 2 000,00 грн., який станом на 27.09.2021 було збільшено до 50 000,00 грн., а також довідку про видані відповідачу кредитні картки, термін дії останньої до 05/24 (а.с. 5, 6). При цьому тип кредитних карток визначено як «Карта Універсальна Gold», «Карта Універсальна World», «Карта Універсальна Gold з фото».

Відповідно до змісту позовної заяви, через неналежне виконання відповідачем грошових зобов`язань за кредитним договором, станом на 11.06.2023 утворилась заборгованість у розмірі 61 110,49 грн., яка складається із 50 425,57 грн. - заборгованість за кредитом, 10 684,92 грн. заборгованість за простроченими відсотками.

Всупереч відомостям, зазначеним в позовній заяві, згідно Розрахунку заборгованості за договором від 16.08.2018, укладеного між банком та ОСОБА_1 , станом на 11.06.2023 заборгованість за тілом кредиту становить 36 899,18 грн., заборгованість за нарахованими відсотками 8 181,48 грн., що разом складає 45 080,66 грн. (долученим представником позивача до пояснень від 04.09.2023, а.с. 176-182)

Вирішуючи даний спір суд виходить з наступного правового регулювання.

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 стаття 1048 ЦК України).

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно з частинами 1 та 2 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

В анкеті-заяві позичальника від 16.08.2018, підписаної сторонами, відсутні умови договору про сплату відсотків по кредиту.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення заборгованості за кредитним договором, просив у тому числі, крім кредиту, стягнути складові його повної вартості, зокрема, заборгованість за нарахованими відсотками за користування кредитом. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 16.08.2018, посилався Умови та Правила надання банківських послуг та Тарифи банку, як невід`ємні частини спірного договору.

До позовної заяви банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт і Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку, які на час підписання анкети були розміщені на офіційному сайті банку.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме наданий банком Витяг з Умов та Правил і Тарифи були надані при укладенні договору позичальнику та який ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та їх розміри, порядок нарахування та сплати.

При цьому, згідно з частиною 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Надані позивачем Тарифи, Умови та Правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Оскільки Тарифи Банку, Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку, не містять підпису позичальника ОСОБА_1 , тому їх не можна розцінювати як складову частину кредитного договору, укладеного між сторонами 16.08.2018 шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил.

Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді стягнення процентів за користування кредитними коштами.

До таких висновків дійшла Великої Палати Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 у справі № 342/180/17.

Враховуючи викладене, суд не вбачає підстав для задоволення вимог позивача про стягнення процентів по кредиту.

При обрахуванні суми заборгованості суд також враховує, що Банк безпідставно списував проценти за користування коштами та включав списані суми в рахунок заборгованості.

За такого, відповідно до виписки з банківського рахунку та розрахунку заборгованості, долучених до матеріалів справи, судом встановлено, що заборгованість відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором від 16.08.2018 за період з 16.08.2018 по 11.06.2023 складає 31 501, 04 грн. (36 899,18 грн. 5 398,14 грн.). При цьому суд рахує розмір заборгованості не виходячи з тієї суми, яка зазначена в позові, а виходячи з розміру боргу за кредитом, вказаного Банком у розрахунку заборгованості. З визначених вище підстав судом не включено до складу заборгованості відповідача розмір нарахованих Банком відсотків, а також розмір відсотків, які були сплачені ОСОБА_1 в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором.

Також суд враховує часткове погашення ОСОБА_1 заборгованості за вказаним кредитним договором на суму 700,00 грн.: одна квитанція здійснена через термінал на 350,00 грн., інша платіжна інструкція - через додаток «Приват24» на суму 350,00 грн. від 08.04.2024 (а.с.15,16 т. 2).

За таких обставин, позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 обґрунтовані, однак підлягають частковому задоволенню в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту в сумі 30 801,04 грн. (31 501,04 грн. 700,00 грн.).

Щодо вимог за зустрічним позовом ОСОБА_1 , який його представником у судовому засіданні 14.05.2024 не підтримано, судом встановлено наступне.

За положеннями частини 1 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до частин 1, 2 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Частинами другою, третьою статті 215 ЦК України визначено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до статті 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

В обґрунтування зустрічного позову ОСОБА_1 посилався на те, що в кредитному договорі не визначено розмір процентної ставки за кредитом, надані Банком Умови та Правила надання банківських послуг та Тарифи не підписані та ним не визнаються, договір укладений з недодержанням письмової форми.

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості

Згідно зі статтею 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Якщо сторони досягли домовленості згідно з положеннями статей 207, 640 ЦК України та уклали кредитний договір, в якому передбачили умови його виконання, то ці умови мають виконуватись і свідчать про те, що момент досягнення домовленості настав.

Судом встановлено, надано ОСОБА_1 кредит у визначеному розмірі, проте останній у порушення вимог закону та умов договору своїх зобов`язань за цим договором належним чином не виконував.

Укладаючи договір про надання банківських послуг, ОСОБА_1 погодився отримати кредитну картку» з встановленим Банком грошовим лімітом, при цьому підписавши Анкету-заяву від 16.08.2018 погодився з умовами кредитування, отриманням кредиту та повернення запозичених коштів. Протягом тривалого часу (2018-2024 роки) користувався коштами, наданими банком на підставі цієї Анкети-заяви, повертав запозичені кошти, неодноразово отримував нові кредитні картку після спливу строку дії попередньої.

ОСОБА_1 активно користувався наданими кредитними коштами, здійснював відповідні платежі, знімав готівку та, разом з цим, не звертався до банку за фактом помилкового отримання коштів.

Великою Палатою Верховного Суду у Постанові від 03.07.2019 у цивільній справі № 342/180/17 зроблено висновок про те, що оскільки фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку не повернуті, банк має право вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої ним суми кредитних коштів.

Таким чином, підстави для визнання кредитного договору від 16.08.2018 недійсним відсутні, зустрічний позов є безпідставним та в його задоволенні необхідно відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно довідки до акта огляду МСЕК серії 12 ААВ № 654176 ОСОБА_1 був особою з інвалідністю другої групи за загальним захворюванням строком до 01.05.2024 (а.с.17 т. 2).

Згідно з пунктом 3 Змін, що вносяться до деяких постанов Кабінету Міністрів України, щодо строку повторного огляду осіб з інвалідністю та продовження строку дії деяких медичних документів в умовах воєнного стану, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 30 березня 2022 р. № 390: Постанову Кабінету Міністрів України від 8 березня 2022 р. № 225 Деякі питання порядку проведення медико-соціальної експертизи на період дії воєнного стану на території України доповнено пунктом 3 такого змісту:

3. Повторний огляд, строк якого припав на період дії воєнного стану на території України, переноситься на строк після припинення або скасування воєнного стану, але не пізніше шести місяців після його припинення або скасування за умови неможливості направлення: осіб з інвалідністю та осіб, яким встановлено ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках), лікарсько-консультативною комісією на медико-соціальну експертизу відповідно до Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 р. № 1317.

Однак, враховуючи, що ОСОБА_1 проходив огляд МСЕК в період з 27.04.2023 по 03.05.2023 та ним не надано суду докази неможливості направлення його на повторний огляд МСЕК дія таких положень на нього не поширюється.

За такого, оскільки позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково (50,4 %), відповідно до статі 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1 352,74 грн. (2684,00 грн. х 50,4% / 100%). В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено, в зв`язку з чим понесені ним судові витрати покладаються на нього.

Керуючись статтями 4, 19, 141, 263-265 ЦПК України, суд

вирішив:

Позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 16.08.2018 за період з 16.08.2018 по 11.06.2023 в розмірі 30 801,04 грн. (тридцять тисяч вісімсот одна гривня 04 копійок), яка складається із 30 801,04 грн. - заборгованості за тілом кредиту.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір в сумі 1 352,74 грн. (одна тисяча триста п`ятдесят дві гривні 74 коп.).

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк ПриватБанк про визнання кредитного договору недійсним відмовити.

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного тексту рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Відомості про учасників справи:

позивач: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», , адреса: м. Київ, вул. Грушевського, 1Д;

відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення складено 14.05.2024.

Суддя Г.А. Микульшина