Справа № 367/4311/23
Провадження №2/367/1524/2024
РІШЕННЯ

Іменем України

02 травня 2024 року м. Ірпінь

Ірпінський міський суд Київської області

у складі: головуючого судді Одарюка М.П.,

за участю: секретаря судового засідання Довгополої І.В.,

представника позивача: ОСОБА_1 ,

представника позивача: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ірпені цивільну справу № 367/4311/23 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про виселення з житлового приміщення без надання іншого житла,

В С Т А Н О В И В :

В червні 2023 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 та просить суд виселити ОСОБА_4 з в квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житла. В обґрунтування позову зазначає, що є власником квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , яку придбав згідно договору купівлі продажу від 08.12.2021 року та уповноважив виступати від його імені згідно довіреності ОСОБА_2 . Останній , як повірений власника приїхав до спірної квартири здійснити там ремонтні роботи та вияви, що в спірній квартирі проживають невідомі особи, як пізніше було встановлено поліцією це ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 . Вказані особи в квартирі не зареєстровані та жодних підстав законно перебувати в ній не мають. Двері на вимогу не відчинили, до квартири не впустили ні представника, ні поліцію. Жодних документів, які підтверджують право перебування в дані квартирі ні представнику, ні поліції вказані особи, що незаконно перебувають у квартирі не надали. Відповідач ОСОБА_4 та проживаючи разом з нею особи є таким, що самоправно зайняли жиле приміщення. На прохання залишити квартиру відповідач відмовилась, а поліція повідомила, що на виселення вищевказаних осіб потрібно рішення суду бо добровільно висилятися з самоправно зайнятої квартири вони відмовилися, тому позивач вимушений звернутися до суду з відповідним позовом.

В судовому засіданні представники позивача позов підтримали в повному обсязі та просили суд його задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав суду клопотання про відкладення судового засідання, в задоволенні якого судом відмовлено, оскільки не надано доказів неможливості явки відповідача, а так само доказів поважності причин неявки у судове засідання представника.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 08 грудня 2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «КИЇВ ФІНАНС» та ОСОБА_3 укладено договір купівлі продажу нерухомого майна в порядку ст. 38 Закону України «Про іпотеку». Згідно якого позивач купив квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

Зазначена квартира належить ОСОБА_4 на підставі договору купівлі продажу, посвідченого 13 березня 2008 року приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Стрельцовою І.М. за реєстровим № 724.

Право на продаж вказаного нерухомого майна будь якій особі належить продавцю, як іпотеко держателю на підставі6 Договору іпотеки № 79738, посвідченого 13 березня 2008 року приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Стрельцовою І.М. за реєстровим № 727, укладеного 13 березня 2008 року між Акціонерним товариством інноваційним банком «УКРСИББАНК» та ОСОБА_4 , який містить іпотечне застереження;

Договору відступлення прав вимоги за договором іпотеки № 79738, посвідченим 13 березня 2008 року приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Стрельцовою І.М. за реєстровим № 727, посвідченого 07 жовтня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Андрейків І.В. за реєстровим №1089, укладеного між Акціонерним товариством «УКРСИББАНК» та Товариством з обмеженою відповідальністю « Фінансова компанія «КИЇВ ФІНАНС».

Продавець стверджує, що за тридцять днів до укладення цього договору письмово повідомлено чином, передбаченим законодавством України, іпотекодавця про намір іпотеко держателя укласти договір купівлі продажу спірної квартири (п. 2 договору купівлі продажу нерухомого майна).

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частинами першою та другою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою статті 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Стаття 391 ЦК України наділяє власника правом вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до частини першої статті 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини другої статті 109 ЖК Української РСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Таким чином, частина друга статті 109 ЖК Української РСР встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців при зверненні стягнення на жиле приміщення застосовуються як положення статті 40 Закону України «Про іпотеку», так і норма статті109 ЖК Української РСР.

Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 03 лютого 2016 року у справі № 6-2947цс15, яка в подальшому підтримана Великою Палатою Верховного Суду (постанова від 31 жовтня 2018 року у справі № 753/12729/15-ц, провадження № 14-317цс18), та у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року в справі № 295/4514/16-ц (провадження № 61-29115сво18).

Визначення того, за які кошти придбано іпотечне майно, із якого здійснюється виселення, тобто за рахунок кредитних коштів, чи особистих коштів (повністю чи частково), має вирішальне значення для правильного вирішення цієї справи та правильного застосування положень статті 109 ЖК Української РСР.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 30 червня 2021 року в справі № 757/9541/14-ц (провадження № 61-5312св21).

ОСОБА_3 , якому перейшло право власності на квартиру, не може користуватися своєю власністю, оскільки попередній власник ОСОБА_4 , відмовляється виселятися з нього.

Дійсно, внаслідок відмови у задоволенні позову про виселення, неволодіючий власник несе певні обмеження.

Матеріали справи не містять доказів того, чи була повідомлена ОСОБА_4 про намір іпотекодержателя укласти договір купівлі продажу спірної квартири та докази того, що новий власник квартири ОСОБА_3 , набувши право вимоги за іпотечним договором, 08.12.2021 року, на виконання вимог статті 40 ЗУ «Про іпотеку», направив на адресу іпотекодавця ОСОБА_4 лист-вимогу, вимагаючи у 30-денний термін з дня отримання вимоги звільнити (виселитись, знятись з реєстрації місця проживання/перебування) разом з іншими членами сім`ї квартири АДРЕСА_2 .

Таким чином, враховуючи встановлені та перевірені обставини, які стосуються предмету доказування, оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих сторонами у справі доказів, в межах розгляду позовних вимог позивачем не були доведені належними та допустимими доказами підстави та суспільна необхідність виселення відповідача, суд вважає позов ОСОБА_3 про виселення таким, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.141 ЦПК України - судові витрати, при відмові у задоволенні позовних вимог, покладаються на позивача.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 4, 7, 10, 12, 76, 77, 258, 259, 263, 265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про виселення з житлового приміщення без надання іншого житла - відмовити.

З текстом рішення можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://reyestr.court.gov.ua.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подачі у 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

Позивач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_3 ;

Відповідач: ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_4 .

Повний текст рішення виготовлено 06 травня 2024 року.

Суддя М.П. Одарюк