СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/22748/23

пр. № 2/759/915/24

07 травня 2024 року Святошинський районний суд м. Києва у складі головуючого судді Ключника А.С. за участю секретаря судового засідання Марченко В.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (без повідомлення сторін) цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 про захист прав споживачів, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 року звернулась до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до ФОП ОСОБА_2 про захист прав споживачів.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивачем зазначено, що в серпні 2022 року позивачка з чоловіком вирішила замовити міжкімнатні двері та стінові панелі для квартири. 5 вересня 2022 року на електронну пошту, яку запросив виробник, отримано рахунок - фактура №25 з реквізитами і переліком замовлених виробів. Загальна вартість замовлення становить 25 360 грн. Рахунок було вислано на ФОП ОСОБА_2 . 6 вересня 2022 року було здійснено повну оплати згідно із виставленим рахунком. Виявилось, що ФОП ОСОБА_2 навіть не має відповідно КВЕДУ для виробництва столярних виробів. Позивачем була написана до відповідача вимога про повернення коштів, але кошти назад повернені не були. Зрозумівши, що виробник замовлення не виконує, позивач замовив двері у компанії Транс Лок.

Окрім матеріальних збитків було завдано моральних збитків. За весь час очікування замовлення, на протязі 7 місяців позивачка та члени її сім`ї змушені були відвідувати ванну кімнату та туалет використовуючи тимчасові шторки та загорожі, що створювало великий моральний та фізичний дискомфорт та незручності для проживаючих. Також, через неможливість закінчити ремонт з вини ФОП ОСОБА_2 позивачка з сім`єю змушена була проживати в незручних умовах постійного будівельного бруду. Моральні збитки, заподіяні ФОП ОСОБА_2 своєю бездіяльністю та невиконанням замовлення позивач оцінює у 7000 грн. Також позивачка просить стягнути з відповідача вартість подорожчання товару у сумі 14 122 грн., у зв`язку із замовленням дверей у іншій компанії.

Ухвалою суду від 15.12.2023 року відкрито провадження в справі та здійснено розгляд справи у порядку спрощеному провадження без виклику сторін. (а.с.27).

Позивачу направлялася копія ухвали про відкриття провадження та про розгляд справи в порядку спрощеного провадження (а.с.29).

Ухвалою суду відповідачу надано встановлений законом строк для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, надано строк для направлення відзиву на позовну заяву.

Відповідач заяву із запереченнями про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзиву на позовну заяву до суду не направив.

Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів.

Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б).

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 1-4 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Судом встановлено, що в серпні 2022 року позивачка з чоловіком вирішила замовити міжкімнатні двері та стінові панелі для квартири. 5 вересня 2022 року на електронну пошту, яку запросив виробник, отримано рахунок - фактура №25 з реквізитами і переліком замовлених виробів. Загальна вартість замовлення становить 25 360 грн. Рахунок було вислано на ФОП ОСОБА_2 . 6 вересня 2022 року було здійснено повну оплати згідно із виставленим рахунком. Виявилось, що ФОП ОСОБА_2 навіть не має відповідно КВЕДУ для виробництва столярних виробів. Позивачем була написана до відповідача вимога про повернення коштів, але кошти назад повернені не були. Зрозумівши, що виробник замовлення не виконує, позивач замовив двері у компанії Транс Лок.

Окрім матеріальних збитків було завдано моральних збитків. За весь час очікування замовлення, на протязі 7 місяців позивачка та члени її сім`ї змушені були відвідувати ванну кімнату та туалет використовуючи тимчасові шторки та загорожі, що створювало великий моральний та фізичний дискомфорт та незручності для проживаючих. Також, через неможливість закінчити ремонт з вини ФОП ОСОБА_2 позивачка з сім`єю змушена була проживати в незручних умовах постійного будівельного бруду. Моральні збитки, заподіяні ФОП ОСОБА_2 своєю бездіяльністю та невиконанням замовлення позивач оцінює у 7000 грн. Також позивачка просить стягнути з відповідача вартість подорожчання товару у сумі 14 122 грн., у зв`язку із замовленням дверей у іншій компанії.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею ч. 1 ст. 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За правилом частини першої статті 673 ЦК України продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу.

Згідно п.10 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачі» виконавець несе відповідальність за шкоду, завдану життю, здоров`ю або майну споживача, що виникла у зв`язку з використанням речей, матеріалів, обладнання, приладів, інструментів, пристосувань чи інших засобів, необхідних для виконання ним робіт (надання послуг), незалежно від рівня його наукових і технічних знань, що дає змогу виявити їх властивості, згідно із законодавством.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має справо вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За нормами ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Як визначено статтею 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, у тому числі: розірвання договору; сплата неустойки; відшкодування збитків.

Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Відповідно до 653 ЦК України, у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються.

Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність.

Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позивачем не правомірно пред`явлено вимогу до відповідача, оскільки в межах даного спору не було укладено договору та порушено договірних зобов`язань.

Вимога позивача про стягнення коштів у зв`язку з подорожчанням товару у розмірі 14 122 грн., не може бути задоволена, оскільки Законом України «Про захист прав споживачів», такого права захисту не передбачено. Згідно Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено інша форма відповідальності за прострочення чи не виконання інших наданих послуг згідно з договором за кожен день прострочення споживачу сплачується пеня згідно ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до ч. 2 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Статтею 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно п. 9.Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Оскільки основна вимога не підлягає задоволенню, а моральна шкода є похідною від основної, то остання задоволенню не підлягає.

Враховуючи повну відмову у задоволенні позову, у суду відсутні підстави для розподілу між сторонами судових витрат у порядку ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1,10 Закону України «Про захист прав споживачів», ст.ст. 6, 11, 14, 509,525, 530,610 Цивільного кодексу України, ст.ст. 2, 4, 6-13, 19, 82, 89, 133, 137, 141, 258, 259, 263-265, 268, 352, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 про захист прав споживачів - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Суддя: Ключник А.С.