Апеляційне провадження №22-ц/824/1616/2024
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 квітня 2024 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Писаної Т.О., Приходька К.П.,

за участю секретаря Загарук Н.Н.,

розглянувши справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 09 серпня 2023 року у справі за первісним позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «ОАЗИС 2016» до ОСОБА_1 , третя особа: Департамент з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), про усунення перешкод в користуванні спільним майном та зобов`язання вчинити дії та зустрічним позовом ОСОБА_1 до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «ОАЗИС 2016», третя особа: Департамент з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), про визнання права власності,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2019 року позивач Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «ОАЗИС 2016» звернулося до суду з вищевказаним позовом до відповідача.

В обґрунтування позову зазначило, що 14 червня 2016 року в багатоквартирному будинку за адресою: АДРЕСА_10 зареєстровано ОСББ «ОАЗИС 2016». Відповідно до акту приймання-передачі технічної документації від 01 червня 2017 року між позивачем та ТОВ «Експлуатаційна компанія», позивачем прийнято технічну та іншу, передбачену законодавством документацію, зокрема на 7-й корп. будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Виконуючи свої обов`язки по утриманню та обслуговуванню будинку, представниками позивача встановлено, що власником квартири АДРЕСА_6 ОСОБА_2 здійснено реконструкцію другого рівня належної йому квартири та технічного поверху (горища) 7-го корпусу будинку, внаслідок чого квартиру відповідача було об`єднано з технічним поверхом (горищем) будинку, площею 100 кв.м.

Актом про відсутність доступу на технічний поверх від 29 липня 2018 року, складеним комісією у складі голови правління та головного інженера ОСББ «Оазис 2016» ФОП ОСОБА_3 встановлено факт відсутності доступу до технічного приміщення на рівні 9-го поверху у корпусі № 7 будинку. Актом про не допуск перевірки технічного приміщення від 07.11.2018 року, складеним комісією у складі голови правління та головного інженера ОСББ «Оазис 2016» за участю представника БТІ м. Києва встановлено факт фізичної неможливості отримати доступ до технічного поверху та даху будинку у зв`язку із переплануванням відповідачем технічного поверху корпусу 7 будинку на рівні 9 -го поверху та об`єднання квартири відповідача із технічним поверхом (горищем).

04.02.2019 року позивач звернувся до відповідача із вимогою припинити протиправні дії щодо використання спільного майна співвласників будинку у власних інтересах, звільнити технічне приміщення будинку та дах, або укласти із позивачем договір про участь у витратах на утримання та збереження будинку, споруд та прибудинкової території, проект якого було додано до вимоги. У відповідь на вимогу позивача від 04.02.2019 року відповідач надав позивачу відповідь про те, що технічне приміщення (горище) та дах площею 90 кв.м. були легально і відкрито зайняті ним на підставі додаткової угоди від 10.11.2015 року б/н до договору про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території від 13 вересня 2005 р. з ТОВ «Експлуатаційна компанія» та письмового погодження з 14 мешканцями під`їзду.

Відповідач фактично визнає факт зайняття та використання ним у власних інтересах технічного приміщення (горища) та даху, розташованих в 7 корпусі будинку, які є спільною власністю всіх співвласників будинку. В той же час жодних документів, на підставі яких відповідач займає спірне приміщення, відповідачем не надано.

У відповідь на звернення позивача, Департаментом з питань Державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва надано лист від 05.03.2019 № 073-2119, з якого вбачається, що Департамент не видавав та не реєстрував документів дозвільного та декларативного характеру, які б надавали право на виконання підготовчих, будівельних робіт та не приймав об`єкт будівництва в експлуатацію за адресою розташування квартири відповідача.

Вказані протиправні дії відповідача порушують права співвласників будинку та унеможливлюють здійснення позивачем своїх обов`язків по утриманню в належному технічному стані інженерних мереж будинку, що розташовані у зайнятому відповідачем горищі та проведенні відповідних ремонтних та профілактичних робіт у зв`язку з чим позивач змушений звернутися до суду.

У зв`язку з викладеним позивач просив суд :

- зобов`язати ОСОБА_1 усунути перешкоди в користуванні спільним майном будинку, а саме приміщенням технічного поверху (горища), що розташоване на рівні 9-го поверху будинку за адресою: АДРЕСА_11 , шляхом демонтажу здійснених будівельних робіт з приведення технічного поверху в попередній стан згідно з поверхового плану забудови будинку;

- зобов`язати ОСОБА_1 повернути Об`єднанню співвласників багатоквартирного будинку «ОАЗИС 2016» приміщення технічного поверху (горища) площею 100 метрів квадратних, що розташоване на рівні 9-го поверху будинку за адресою: АДРЕСА_11.

09.06.2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічними позовними вимогами до ОСББ «ОАЗИС 2016» про визнання права власності.

В обґрунтування зустрічного позову ОСОБА_1 посилався на те, що більше десяти років відкрито володіє спірним приміщенням, а тому посилаючись на ст.344 ЦК України просив визнати за ним право приватної власності на нежиле приміщення горища, що розташоване за адресою : АДРЕСА_7 .

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 09 серпня 2023 року позовні вимоги об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «ОАЗИС 2016» до ОСОБА_1 задоволено; зобов`язано ОСОБА_1 усунути перешкоди в користуванні спільним майном будинку, а саме приміщенням технічного поверху (горища), що розташоване на рівні 9-го поверху будинку за адресою: АДРЕСА_11, шляхом демонтажу здійснених будівельних робіт з приведення технічного поверху в попередній стан згідно поверхового плану забудови будинку; зобов`язано ОСОБА_1 повернути об`єднанню співвласників багатоквартирного будинку «ОАЗИС 2016» приміщення технічного поверху (горища) площею 100 метрів квадратних, що розташоване на рівні 9-го поверху будинку за адресою: АДРЕСА_11; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСББ «ОАЗИС 2016» судовий збір в сумі 3842 грн. та витрати за проведення судової будівельно-технічної експертизи в розмірі 20 593 грн. 20 коп.

Також вказаним рішенням у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «ОАЗИС 2016», про визнання права власності було відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, 20 вересня 2023 року ОСОБА_1 направив апеляційну скаргу, в якій зазначив, що оскаржуване рішення вважає незаконним та таким, що ухвалене з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права. Вказує на те, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та є помилковими. У зв`язку з цим апелянт просив апеляційний суд оскаржуване рішення скасувати та відмовити в задоволенні позовних вимог ОСББ «ОАЗИС», а зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСББ «ОАЗИС» про визнання права приватної власності на нежиле приміщення горища - задовольнити.

26 жовтня 2023 року позивач направив відзив на апеляційну скаргу.

26 лютого 2024 року на адресу суду від позивача надійшло клопотання про долучення доказів.

В судове засідання 18.04.2024 року представник Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) не з`явився, про розгляд справи належним чином повідомлявся, про причини неявки суд не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надав.

На підставі ст. 372 ЦПК України колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін, що не з`явились, оскільки відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представника чи сторони, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 24 січня 2018 року у справі №907/425/16.

Згідно вимог ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими (за умови дотримання відповідної процедури та наявності передбачених законом підстав) доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Положеннями ст. 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

В ході розгляду справи судом встановлено, що ОСОБА_4 є власником квартири АДРЕСА_8 , що підтверджується свідоцтвом про право власності від 13.06.2005 року. (а.с. 225 т.1)

Управління житловим будинком здійснюється ОСББ «ОАЗИС 2016».

Відповідно до акту приймання-передачі технічної документації від 01 червня 2017 року, підписаного між позивачем та ТОВ «Експлуатаційна компанія», позивачем прийнято технічну та іншу, передбачену законодавством документацію, зокрема на 7-й корп. Будинку за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с.15-22 т.1)

7-й корпус будинку складається з 8-ми поверхів та технічного поверху (горища), який розташований на рівні 9-го поверху будинку. (а.с.23-28 т.1)

Актом про відсутність доступу на технічний поверх від 29 липня 2018 року, складеним комісією у складі голови правління та головного інженера ОСББ «Оазис 2016» , ФОП ОСОБА_3 встановлено факт відсутності доступу до технічного приміщення на рівні 9-го поверху у корпусі № 7 будинку. (а.с.29 т.1)

Актом про недопуск перевірки технічного приміщення від 07.11.2018 року, складеним комісією у складі голови правління та головного інженера ОСББ «Оазис 2016» за участю представника БТІ м. Києва встановлено факт фізичної неможливості отримати доступ до технічного поверху та даху будинку у зв`язку із переплануванням відповідачем технічного поверху корпусу 7 будинку на рівні 9 -го поверху та об`єднання квартири відповідача із технічним поверхом (горищем). (а.с.30 т.1)

04.02.2019 року позивач звернувся до відповідача із вимогою припинити протиправні дії щодо використання спільного майна співвласників будинку у власних інтересах, звільнити технічне приміщення будинку та дах, або укласти із позивачем договір про участь у витратах на утримання та збереження будинку, споруд та прибудинкової території, проект якого було додано до вимоги. (а.с.31-32 т.1)

У відповідь на вимогу позивача від 04.02.2019 року відповідач надав позивачу відповідь про те, що технічне приміщення (горище) та дах площею 90 кв. м. були легально і відкрито зайняті ним на підставі додаткової угоди від 10.11.2015 року б/н до договору про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території від 13 вересня 2005 р.» з ТОВ «Експлуатаційна компанія» та письмового погодження з 14 мешканцями під`їзду..» (а.с.33 т.1)

ОСОБА_1 надав суду договір про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території від 13.09.2005 року, укладений між ним та ТОВ «Експлуатаційна компанія» та додаткову угоду до договору про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території від 13.09.2005, датовану 10.11.2005 р. (а.с. 122-126 т.1)

Додатковою угодою визначено, що власник приймає на себе зобов`язання утримання та обслуговування обладнання даху і дощової каналізації , що розташовані над квартирою «Власника» , загальною площею 90 кв.м. відповідно до діючих норм та правил.

Як убачається з висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 24.01.2023 №12104/21-44 у приміщенні квартири АДРЕСА_8 , які розташовані в житловому будинку на 8-му, 9-му та 10-му поверхах, проведені ремонтно-будівельні роботи з реконструкції, а саме: перепланування і переобладнання приміщень; приєднання площі горищного простору, в якому влаштовані і обладнані житлову та допоміжні приміщення , установлені санітарно-технічні прибори; влаштування прорізів та зміна розмірів прорізів в несучих конструктивних елементах (стіні, міжповерховому перекритті) будинку, які призвели до збільшення загальної площі приміщення в квартирі.

Роботи з реконструкції у приміщеннях квартири АДРЕСА_9 виконані з втручанням в несучі конструктивні елементи будинку, зокрема: влаштування прорізу в стіні до частини горища приєднаної до квартири; міжповерхового перекриття між дев`ятим та десятим поверхами та роботи по переплануванню і переобладнанню.

На час проведення обстеження після виконаних робіт з реконструкції, загальна площа приміщення квартири АДРЕСА_8 становить 322,9 кв.м., що на 143,2 кв.м. більше ніж загальна площа приміщень на час вводу житлового будинку в експлуатацію та даних технічного паспорту БТІ від 23.11.2018 .

Ремонтно-будівельні роботи з реконстсрукції в квартирі АДРЕСА_8 виконані за відсутності проектно-технічної документації та з недотриманням вимог нормативно-правових актів у галузі будівництва, а саме : п.п.1, 2, 3 ст.34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17.02.2011 № 3038-УІ (зі змінами); п.4.1 ДБН А2.2-3-2014 «Склад та зміст проектної документації на будівництво (чинні з 01.07.2014); п.п.1.4.1., 1.4.5 Положень «Правила утримання жилих будинків та прибудинкових територій, які затверджені наказом Держкомітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 № 76. (а.с.18-30 т.2)

Задовольняючи первісний позов, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач без відповідних дозволів здійснив переобладнання спірного приміщення, що є порушенням прав співвласників квартир та допоміжних приміщень будинку, а тому дані порушення мають бути усунуті у спосіб, визначений ОСББ «Оазис 2016». Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову суд першої інстанції виходив із того, що приміщення технічного поверху (горище), яке є предметом спору, належить на праві спільної сумісної власності співвласникам квартир багатоквартирного будинку, а сам по собі факт користування ОСОБА_1 даним майном не є підставою для виникнення у нього права власності за набувальною давністю, відтак у останнього відсутні підстави для набуття права власності на спірне майно.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновком суду першої інстанції.

По своїй суті позиція ОСОБА_5 , висловлена в апеляційній скарзі, в переважній більшості співпадає з доводами на обґрунтування позиції, яку він займав в суді першої інстанції, і яким судом юуло надано відповідну правову оцінку.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини.

В своєму рішенні у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, ЄСПЛ зазначив про те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції й зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Верховний Суд у постанові від 24 квітня 2020 року у справі № 554/2491/17 зазначив наступне:

«Доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з висновками судів попередніх інстанцій щодо установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обґрунтовано спростували.

Із урахуванням того, що доводи касаційної скарги є майже ідентичними доводам апеляційної скарги заявника, яким судом апеляційної інстанції надана належна оцінка, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність необхідності повторно відповідати на ті самі аргументи заявника. При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразова відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Руїз Торія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.»

З огляду на зазначене апеляційний суд вважає відсутніми підстави для повторного наведення тих доводів і аргументів, якими керувався суд першої інстанції при вирішенні даної справи, і з якими в повній мірі погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Окремо апеляційний суд звертає увагу на неналежність позиції апелянта стосовно відсутності повноважень голови ОСББ «ОАЗИС 2016» на підписання та направлення позову до суду.

Оскільки дане питання було підняте у апеляційній скарзі, позивачем були представлені до суду ряд документів, зокрема і протоколи загальних зборів, які спростовують вищевказані твердження апелянта. Вказані докази були прийняті на стадії апеляційного розгляду справи, оскільки були подані саме на спростування вимог апелянта, порушених в апеляційній скарзі, і які фактично в суді першої інстанції не підіймалися.

Також в апеляційній скарзі апелянт зазначав про порушення критерію пропорційності.

Критерій «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності буде розглядатись як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання.

Предметом регулювання ст. 1 Першого протоколу є втручання держави у право на мирне володіння майном. У практиці ЄСПЛ (наприклад, рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 7 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 2 листопада 2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати, аналізуючи сумісність втручання в право особи на мирне володіння майном з гарантіями ст. 1 Першого протоколу, а саме: чи можна вважати втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) є пропорційним визначеним цілям.

Втручання держави у право на мирне володіння майном є законним, якщо здійснюється на підставі закону, нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним щодо застосування та наслідків дії його норм.

Втручання є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення суспільного, публічного інтересу, за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності.

Критерій пропорційності передбачає, що втручання в право власності буде розглядатися як порушення ст. 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними із втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що ставиться для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотримано, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар».

При цьому ЄСПЛ у питаннях оцінки пропорційності, як і в питаннях наявності суспільного, публічного інтересу, визнає за державою досить широку «сферу розсуду», за винятком випадків, коли такий «розсуд» не ґрунтується на розумних підставах.

Апеляційний суд не вважає, що в даному випадку було порушено критерій «пропорційності» і на сторону відповідача було покладено надмірний тягар, оскільки з однієї сторони стоять інтереси однієї особи, а з іншої сторони - інтереси усіх співвласників багатоквартирного будинку. Також апеляційний суд не вбачає в даному випадку порушення й права на житло, оскільки предметом даного спору не є позбавлення ОСОБА_1 житла, а суть спору стосується лише незаконно зайнятого ним приміщення загального користування додаткового до вже наявної у нього квартири.

Окремим доводом апелянта було безпідставне неврахування судом першої інстанції при задоволенні первісного позову пропуску строку позовної давності. Дані твердження апелянта також не можуть бути прийняті апеляційним судом.

Як вбачається з матеріалів справи, спірне приміщення в силу положень закону, перебуває у спільній власності співвласників багатоквартирного будинку. При цьому таке право власності не скасовувалося, не припинялося, спірне приміщення за позивачем не реєструвалося, право власності на нього останній не отримував. Оскільки спірне приміщення так ніколи й не вибувало із власності співвласників будинку, які володіють ним на і даний час, заявлені у справі позовні вимоги по суті є вимогами власника про усунення перешкод у здійсненні такого свого права власності, відтак є негаторними вимогами, до яких строк позовної давності не застосовується.

Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, як витребування майна з чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України),так і усунення перешкод у здійсненні права користування та розпоряджання майном (стаття 391 ЦК України). Вказані способи захисту можуть бути реалізовані шляхом подання віндикаційного та негаторного позовів відповідно.

Положення закону про застосування строку позовної давності поширюються зокрема на вимоги про витребування майна з чужого незаконного володіння. Натомість до вимог про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном позовна давність не застосовується, оскільки негаторний позов може бути пред`явлений позивачем доти, поки існує відповідне правопорушення.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц.

Зважаючи на наведене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення. Апелянтом не було відповідним чином доведено наявності передбачених законом підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції, відтак апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Згідно вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 09 серпня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді Т.О. Писана

К.П. Приходько