КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа № 752/6381/23
провадження № 22-ц/824/6582/2024
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді - доповідача Кирилюк Г. М.

суддів: Рейнарт І. М., Ящук Т. І.

при секретарі Халепчук Д. С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 08 грудня 2023 року в складі судді Мазура Ю. Ю.,

встановив:

У квітні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила розірвати шлюб, укладений між нею та ОСОБА_2 , зареєстрований 06.08.2010 Відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції м. Києва, актовий запис № 741.

Посилалась на ті підстави, що 06 серпня 2010 року між нею та ОСОБА_2 було укладено шлюб, який зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві, про що складено відповідний актовий запис №741.

В шлюбі народилися діти: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Зазначала, що тривалий час у них з відповідачем відсутні спільні інтереси, наявні різні погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння. Наразі кожен живе своїм життям вже більше одного року, спільне господарство не ведеться, майновий спір відсутній.

Виходячи з фактичний обставин справи, примирення між сторонами неможливе. Подальше збереження шлюбу з відповідачем суперечитиме їх інтересам та інтересам їх малолітніх дітей. Просила не надавати строк на примирення сторін.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 08 грудня 2023 року вказаний позов задоволено.

Розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 06.08.2010 Відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції м. Києва, за актовим записом № 741. Стягнуто ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 1 073, 60 грн.

13.12.2023 ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 08 грудня 2023 року та надати подружжю час для примирення у 6 місяців.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що суд першої інстанції, відхиляючи клопотання відповідача про надання часу для примирення, не навів жодних аргументів такого рішення, чим позбавив його родину можливості з`ясувати в повній мірі свої стосунки та примиритися.

Зазначив, що наведені позивачем причини розірвання шлюбу є загальними та неконкретними. Єдиною реальною причиною є війна, яка роз`єднала їх родину та унеможливила залагодження сімейних спорів та негараздів в момент їх виникнення. Саме вимушений від`їзд позивача та дітей за кордон, неможливість особисто обговорити непорозуміння призвело до того, що дружина в односторонньому порядку та з формальних причин вирішила знищити їх родину й розірвати з ним шлюб. Вважає, що жодних підстав для розірвання шлюбу не було.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Іваницький В. В. подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Просить поновити строк на подання відзиву, оскільки по надходження апеляційної скарги позивач та її представник дізналися 10.03.2024 р.

З огляду на обставини справи, суд дійшов висновку про визнання поважними причини пропуску строку на подання відзиву на апеляційну скаргу та про його поновлення.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Вважає, що призначення судом строку для примирення подружжя порушить права та охоронювані законом інтереси позивача. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Просить взяти до уваги категоричне заперечення позивача щодо надання строку на примирення, оскільки протягом останнього року відповідачем не вживались заходи щодо примирення. Надання строку на примирення суперечитиме моральним засадам суспільства.

В судовому засіданні ОСОБА_2 та його представник - адвокат Андрєєвський Є. В. апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Іваницький В. В. просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін.

В судовому засіданні за допомогою засобів телефонного зв`язку також було заслухано думку позивача ОСОБА_1 , яка просила відмовити в задоволенні апеляційної скарги. Зазначила, що між сторонами втрачено зв`язок, як між чоловіком та жінкою, у них з відповідачем немає спільних інтересів. Вона не має бажання залишатися в шлюбі з відповідачем. У неї немає почуттів до відповідача, як до чоловіка. Проти надання строку на примирення категорично заперечує, вважає, що це ні до чого не призведе.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 06 серпня 2010 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено шлюб, який зареєстрований ВРАЦС Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві, про що зроблено актовий запис №741.

Сторони мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 посилалася на те, що близько року вони з відповідачем проживають окремо, між ними фактично припинено сімейні стосунки. Примирення між ними неможливе.

Статтею 51 Конституції України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Згідно з частиною першою статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно з частинами третьою та четвертою статті 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до частини другої статті 36, 51 СК України шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією України. Дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань.

Згідно із частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Відповідно до статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Згідно зі статтею 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

За змістом указаної норми заходи щодо примирення подружжя вживаються судом за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя.

Надання строку для примирення подружжя є правом суду, а не його обов`язком.

Отже шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу.

Доводи відповідача про можливість збереження шлюбу за умови надання сторонам строку на примирення є необґрунтованими.

Судом апеляційної інстанції було заслухано думку позивача з цього приводу, проте остання категорично проти цього заперечувала. Позивачка наполягала на розірванні шлюбу.

Встановивши, що шлюб між сторонами носить формальний характер, суперечить правам та інтересам позивача, сімейне життя сторін не склалося, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, враховуючи конституційне право особи на шлюб за вільною згодою, дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову про розірвання шлюбу, що відповідає вимогам ст. 24, 56 СК України.

Підстав для надання сторонами строку на примирення за умов категоричного заперечення позивача проти цього, суд апеляційної інстанції також не вбачає.

Оскаржуючи рішення суду першої інстанції, відповідач в апеляційній скарзі не навів обґрунтованих мотивів, які б свідчили про неправильність висновків суду першої інстанції щодо наявності підстав для розірвання шлюбу.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом доказів, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог є законним і обґрунтованим, відповідає обставинам справи та положенням матеріального закону.

Рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 08 грудня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 02.05.2024.

Суддя - доповідач Г. М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

Т. І. Ящук