Справа № 209/3069/24
Провадження № 2/209/1055/24
"20" вересня 2024 р. м. Кам`янське
Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Багбая Є.Д.,
за участі секретаря Полухіної Г.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Кам`янської міської ради, відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області ПівденноСхідного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Одеса) про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, -
Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить позбавити відповідача батьківських прав відносно її сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та стягнути з неї аліменти на його утримання в розмірі 1/4 частини її доходів, на користь позивача до досягнення дитиною віку повноліття, починаючи стягнення з дня звернення до суду.
В обґрунтування своїх вимог позивач в позовній заяві зазначив, що у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою з 14.05.2011 року, проте як подружжя вони разом проживають з 2003 року. Від фактичних шлюбних відносин, мають сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проте через те, що він знаходився у довгостроковому відрядженні, відповідачка зареєструвала народження сина як одинока мати, зареєструвавши його ОСОБА_5 . 30.11.2011 року він у судовому порядку визнав факт батьківства відносно сина ОСОБА_4 . На підставі рішення суду були зроблені зміни до актового запису у свідоцтві про народженні сина. Вказує, що з дня народження сина він самостійно турбується про нього, займається його вихованням та розвитком. Відповідачка не виконувала своїх обов`язків по вихованню сина, зникла з життя дитини. Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 23.05.2014 року шлюб було розірвано та визначено місце проживання сина разом з позивачем. Відповідачка самоусунулась від виховання сина, життям сина не цікавиться, її відношення до батьківських прав виключає участь матері у житті сина, тому вважає, що ОСОБА_2 може бути позбавлена батьківських прав.
Ухвалою суду від 27.05.2024 року справу було прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі в порядку загального провадження.
Ухвалою від 20.08.2024 року підготовче судове засідання було закрито та справу призначено до судового розгляду.
Представник позивача адвокат Кущ О. подала в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву з проханням розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги просила задовольнити, не заперечує щодо проведення розгляду справи заочно та винесення заочного рішення.
Суд вважає за можливе слухати справу за відсутністю позивача згідно вимог ч.3 ст. 211 ЦПК України.
Відповідач у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, згідно з вимогами ст. 128, 131 ЦПК України, про що є поштове повідомлення та оголошення на сайті, є достатньо матеріалів про права та відносини сторін, потрібність дачі особистих пояснень відповідачем відсутня, суд вважає за можливе розглядати справу у його відсутності.
Представник третьої особи: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Кам`янської міської ради, у судове засідання не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи за відсутності їх представника /а.с. 39/.
Представник третьої особи: відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області ПівденноСхідного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Одеса) у судове засідання не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи за відсутності їх представника. Крім того, вказали, що при реєстрації народження дитини, яка була проведена службою у справах неповнолітніх виконкому Дніпровської районної ради м. Дніпродзержинська без паспорта матері, прізвище матері зазначене як « ОСОБА_6 » /а.с.36, 38/.
Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
В порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню за наступних підстав.
У судовому засіданні встановлені судом обставини та визначені до них правовідносини.
Позивач 14.05.2011 року зареєстрував шлюб з ОСОБА_7 , яка після реєстрації шлюбу змінила прізвище на « ОСОБА_8 », що підтверджується свідоцтвом про шлюб /а.с. 11/.
23.05.2014 року рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська у справі 209/2789/14-ц шлюб між позивачем та відповідачем був розірваний /а.с. 12-13/.
13.06.2014 року рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська у справі 209/2790/14-ц було визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з позивачем за адресою: АДРЕСА_1 /а.с.14-15/.
Виконавчий комітет Кам`янської міської ради Дніпропетровської області надав висновок щодо доцільності/недоцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , /а.с.40-41/, в якому позбавлення батьківських прав залишив на розсуд суду. Також у висновку вказано, що за 10 років після розірвання шлюбу ОСОБА_1 з позовною заявою до суду про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 не звертався, заяв до служби у справах дітей щодо проведення профілактичної роботи з матір`ю дитини щодо невиконання нею батьківських обов`язків не надходило.
Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону).
Відповідно до ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Згідно з ч. 1 ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.
Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України, пунктом 2 якої визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.
Тлумачення змісту пункту 2 частини першої статті 164 СК України дає підстави для висновку, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Наслідком позбавлення батьківських прав, як виняткового заходу, є істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків.
Згідно з частиною першою статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.
Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Згідно з частиною першою статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі №753/2025/19 (провадження № 61-1344св20) зазначено, що «ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків».
Тлумачення частини шостої статі 19 СК України дає підстави для висновку, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок виконавчого комітету має рекомендаційний характер.
Судам необхідно враховувати, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом вирішення сімейних питань, застосовується лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку.
Самі по собі встановлені судами факти, що батьки не у достатній мірі спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, беруть участь у вихованні, не може бути підставою для позбавлення батьківських прав.
Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальній забезпеченості. Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків тощо. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину та усвідомлення цього самою дитиною вже несе в собі негативний вплив на її свідомість, і застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.
Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Проаналізувавши викладене, суд приходить до висновку про відсутність достатніх підстав для позбавлення відповідачки батьківських прав.
Суд, на підставі належним чином оцінених доказів, дійшов висновку, що позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого за обставин цієї справи не доведено.
Суд враховує, що відповідачка не є тією особою, поведінка чи дії якої можуть свідчити про негативний вплив на дитину, а тому розрив з матір`ю сімейних відносин не буде відповідати інтересам дитини. Матеріальне забезпечення та виховання дитини батьком, а також неможливість матері дитини належним чином виконувати батьківські обов`язки не може свідчити повною мірою про ухилення матері від виконання батьківських обов`язків.
У матеріалах справи відсутні докази того, що відповідачка притягувалася до кримінальної чи адміністративної відповідальності, у зв`язку із неналежним поводженням щодо дитини, вчиняла будь-яке насильство стосовно неї. Крім того, матеріали справи не містять даних про те, що за весь час окремого проживання сина від матері, до останньої застосовувались заходи впливу та попередження про необхідність змінити ставлення до виховання дитини.
Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Належних та допустимих доказів винної поведінки та ухилення відповідачки від виконання батьківських обов`язків судом не встановлено.
Також судом не встановлено, а позивачем не доведено обставин, які б свідчили проте, що син сторін не бажає спілкуватися з матір`ю та ОСОБА_2 не бажає спілкуватися з сином та брати участь у її вихованні, остаточно і свідомо самоусунулася від виконання своїх обов`язків з виховання дитини.
Як зазначив ЄСПЛ у рішенні від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» (пункт 49), розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин.
Таких обставин у розглядуваній справі не встановлено.
Позбавлення батьківських прав за встановлених судом обставин не буде ґрунтуватися на суттєвих і достатніх причинах у контексті прецедентної практики ЄСПЛ.
Суд, з урахуванням якнайкращих інтересів дитини, встановлених обставин цієї справи та з огляду на відсутність свідомого нехтування відповідачкою своїми батьківськими обов`язками, приходить до висновку, що вимоги позивача не є законними та обґрунтованими, а тому задоволенню не підлягають.
Щодо стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини суд зазначає наступне.
Батьки несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток.
Відповідно до вимог ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 182 Сімейного Кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Згідно до ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
Враховуючи те, що відповідач самоусунувся від виховання неповнолітнього сина, позивач самостійно приймає участь у матеріальному забезпеченні сина, враховуючи положення ст. 141 СК України, що батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення аліментів з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітнього сина.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись ст.ст. 4, 10, 13, 81, 141, 223, 259, 263-265, 268, 280-282, 289, 354 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 (місце проживання АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (останнє відоме місце реєстрації АДРЕСА_1 ), треті особи, які не заявляють самостійних вимог Орган опіки та піклування виконавчого комітету Кам`янської міської ради (місце знаходження м. Кам`янське, пр. Свободи, буд.2/1), відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області ПівденноСхідного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Одеса) (м. Кам`янське, пр. Василя Стуса, буд.2А) про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з моменту пред`явлення цього позову, тобто з 03.05.2024 року і до досягнення дитиною повноліття.
У задоволенні інших вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь на користь держави судовий збір в розмірі 1211 (одну тисячу двісті одинадцять) грн. 20 коп.
Відповідно до ст. 430 ЦПК України, допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, протягом 30 днів з дня його проголошення, шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя
Дніпровського районного суду
м. Дніпродзержинська Є.Д. Багбая