УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження у справі

14 лютого 2024 року суддя Личаківського районного суду м. Львова Нор Н.В., вивчивши матеріали заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 , Орган опіки і піклування в особі Служби у справах дітей Личаківського району м.Львова про встановлення факту, що має юридичне значення, -

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме про встановлення факту самостійного одноособового виховання неповнолітньої дитини.

Як вбачається зі змісту поданої заяви, ОСОБА_1 просить встановити факт, що він самостійно виховує малолітню дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка з червня місяця 2023 року проживає разом з ним. Мати з того часу не бере участі у вихованні дитини. Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 рішенням Пустомитівського районного суду м.Львова від 13.12.2023 рокурозірвано. Як зазначає заявник, станом на сьогодні місце проживання ОСОБА_2 йому невідоме. Мати не цікавиться життям дочки, не виявляє батьківських почуттів у достатньому для дитини обсязі. Вказує на те, що ОСОБА_2 не може надати дитині належного виховання та піклування. Зазначає також, що ним подано позовну заяву про визначення місця проживання дитини разом з батьком. Між заявником та ОСОБА_2 досягнуто усної домовленості стосовно подальшого утримання та виховання дочки. Зазначає, що у зв`язку з перебуванням дочки на його одноособовому утриманні виникає необхідність вирішення питання юридичної фіксації факту самостійного виховання дитини для подальшого комфортного безтурботного безстресового життя малолітньої дочки ОСОБА_3 . Встановлення даного факту необхідно заявнику, окрім захисту прав та інтересів дитини, також для захисту своїх прав та інтересів як батька, що займається вихованням та утриманням дитини.

Розглянувши матеріали заяви, вважаю, що слід відмовити у відкритті провадження у справі, виходячи з таких підстав.

Відповідно до положень ст. 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження /загального або спрощеного; 3) окремого провадження.

Окреме провадження, відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України, це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Частинами першою та другою ст. 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Як вбачається зі змісту постанови Верховного Суду від 22.04.2020 року у справі №200/14136/17 (провадження № 61-15965св19), суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Аналізуючи дані положення, Верховний Суд зазначив, що юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, а також вказав, що у разі, коли буде виявлено, що встановлення підвідомчого судові факту пов`язане з вирішенням спору про право, суд відмовляє в прийнятті заяви до розгляду в окремому провадженні, а якщо це буде виявлено під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.95 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» звертається увага судів на наступне: в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.95року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» зазначено, що, вирішуючи питання про прийняття заяв про встановлення фактів, що мають юридичне значення, судам необхідно враховувати, що ці заяви повинні відповідати як загальним правилам щодо змісту і форми позовної заяви, так і вимогам щодо її змісту, передбаченим конкретною статтею про зміст заяви. Згідно зі ст. 318 ЦПК України, у заяві про встановлення юридичного факту повинно бути зазначено, який факт заявник просить встановити та з якою метою.

Зі змісту поданої заяви вбачається, що встановлення факту самостійного виховання дітей батьком без участі матері необхідне заявникові для забезпечення можливості захисту, як прав та інтересів дітей, так і прав та інтересів батька.

Суд вважає, що саме по собі встановлення судом факту виховання та утримання дітей батьком без участі матері не породжує для заявника юридичних наслідків, тобто від встановлення вказаних фактів не буде залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав останнього. До того ж заявник зазначає, що між ним і ОСОБА_2 досягнуто усної домовленості стосовно подальшого утримання та виховання дочки.

Так, відповідно до ст. 141 СК України мати та батько мають рівні права та обов`язки по відношенню до дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їх прав по відношенню до дитини.

Згідно з ч.2 ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини.

Відповідно до ч.1-3 ст. 12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Нездійснення особою своїх цивільних прав не є підставою для їх припинення, крім випадків, встановлених законом. Особа може відмовитися від свого майнового права.

Відповідно до ч. 2-3 ст.155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства.

Відповідно до ч.2 ст.157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Відповідно до п.2 ч.1ст. 164СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.

Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Зокрема, мати (батько) має право звернутися до суду з позовом про позбавлення другого з батьків батьківських прав через ухиляння його від виконання своїх обов`язків з виховання дитини. При цьому, одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Жодний нормативно-правовий акт, що регулює сімейні відносини та захист прав дітей, не зобов`язує підтверджувати актом факт відсутності участі батька (матері) у вихованні дитини. Такий факт може бути підтверджений за рішенням суду виключно в разі вирішення питання щодо позбавлення особи батьківських прав.

Таким чином, вимоги заявника про встановлення факту самостійного виховання батьком малолітньої дочки без участі матері не є вимогами, які підлягають розгляду в порядку окремого провадження в розумінні положень ст.ст. 293, 315 ЦПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 315 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Враховуючи наведене, вважаю, що у відкритті провадження у справі слід відмовити, роз`яснивши заявнику його право подати позов на загальних підставах.

Керуючись ст. ст. 293, 315 ЦПК України,

ухвалив:

відмовити у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 , Орган опіки і піклування в особі Служби у справах дітей Личаківського району м.Львова про встановлення факту, що має юридичне значення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в порядку та строки, передбачені ст.ст. 354, 355 ЦПК України.

Суддя Нор Н.В.