УХВАЛА

18 вересня 2024 року

м. Київ

справа № 757/57860/19-ц

провадження № 61-12255ск24

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Коломієць Г. В. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 01 вересня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду

від 14 серпня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Установи «28 Управління начальника робіт» Міністерства оборони України про стягнення заробітної плати, компенсації та середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом до Установи «28 Управління начальника робіт» Міністерства оборони України (далі - Установа «28 Управління начальника робіт»), в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив суд стягнути на його користь 1 736 192,18 грн, з яких: заборгованість по заробітній платі - 104 219,98 грн, компенсація втрати частини заробітної плати - 59 564,68 грн, компенсація за невикористану відпустку - 19 270,52 грн, середній заробіток - 1 553 137,00 грн.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 01 вересня 2023 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 14 серпня

2024 року, позов ОСОБА_1 до Установи «28 Управління начальника робіт» про стягнення заробітної плати, компенсації та середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволено частково.

Стягнуто з Установи «28 Управління начальника робіт» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі у розмірі 60 496,77 грн.

Стягнуто з Установи «28 Управління начальника робіт» на користь ОСОБА_1 компенсацію втрати частини заробітної плати у розмірі 25 718,00 грн.

Стягнуто з Установи «28 Управління начальника робіт» на користь ОСОБА_1 компенсацію за невикористану щорічну основну відпустку з інфляційними втратами у розмірі 8 124,47 грн.

Стягнуто з Установи «28 Управління начальника робіт» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 130 000,00 грн.

У задоволенні інших вимог позову відмовлено.

Стягнуто з Установи «28 Управління начальника робіт» на користь держави судовий збір у розмірі 2 243,39 грн.

19 серпня 2024 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Печерського районного суду м. Києва від 01 вересня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду

від 14 серпня 2024 року (надійшла до суду 04 вересня 2024 року), в якій, посилаючись на порушення судами попередніх інстанції норм матеріального та процесуального права, просив суд скасувати оскаржувані судові рішення в частині відмовлених позовних вимог.

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 06 вересня 2024 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху з наданням строку для усунення її недоліків, а саме запропоновано: надати суду уточнену редакцію касаційної скарги з посиланням на підставу (підстави) касаційного оскарження, передбачену (передбачені) частиною другою статті 389 ЦПК України та надіслати копії уточненої редакції касаційної скарги і доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи; зазначити реєстраційний номер облікової картки платника податків заявника; уточнити прохальну частину з урахуванням повноважень суду касаційної інстанції, визначених змістом статті 409 ЦПК України. Зазначено строк виконання ухвали, а також попереджено про наслідки її невиконання.

16 вересня 2024 року до Верховного Суду, на усунення недоліків, вказаних в ухвалі Верховного Суду від 06 вересня 2024 року, надійшла уточнена касаційна скарга.

В уточнені касаційній скарзі заявник зазначив свій реєстраційний номер облікової картки платника податків та уточнив прохальну частину.

Однак, в уточненій касаційні скарзі представник заявника знову не виконав вимоги статті 389 ЦПК України.

В уточненій касаційній скарзі заявника, як на підставу касаційного оскарження, посилається на пункт 1 частини третьої статті 411 ЦПК України.

Однак, заявник не наводить обов`язкові підстави, передбачені пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 ЦПК України (хоча про умову їх обґрунтування прямо вказано в пункті 1 частини третьої статті 411 ЦПК України).

Всі доводи уточненої касаційної скарги зводяться до того, що суд апеляційної інстанції не дослідив або частково не дослідив зібрані у справі докази.

Відповідно до частини третьої статті 185, частини другої статті 393 ЦПК України,

у разі невиконання вимог ухвали суду про залишення касаційної скарги без руху, касаційна скарга вважається неподаною та повертається заявникові.

Оскільки станом на 17 вересня 2024 року не виконані вимоги, викладені в ухвалі Верховного Суду від 06 вересня 2024 року щодо необхідності зазначення конкретних підстав касаційного оскарження, визначених частиною другою статті 389 ЦПК України, це перешкоджає Верховному Суду вирішити питання про відкриття касаційного провадження, тому касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає визнанню неподаною та поверненню заявнику.

Повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню із скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 01 вересня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду

від 14 серпня 2024 року вважати неподаною та повернути заявнику.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Г. В. Коломієць