П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2024 року м. Київ

Справа № 761/26819/21

Провадження: № 22-ц/824/7880/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т. О.,

суддів Верланова С. М., Нежури В. А.

секретар Сакалош Б. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2

на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 28 листопада 2023 року, постановлену під головуванням судді Фролової І. В.

у справі за позовом Київського квартирно-експлуатаційного управління до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , які діють в своїх інтересах та інтересах малолітньої ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей Шевченківської районної державної адміністрації у місті Києві, про виселення з службового приміщення,

у с т а н о в и в:

У липні 2021 року Київське квартирно-експлуатаційне управління звернулось до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що рішенням об`єднаної житлової комісії апарату Міністерства оборони України від 9 грудня 2000 року постановлено надати відповідачу ОСОБА_1 грошову компенсацію за належне отримання житлового приміщення по спискам позачерговиків, з урахуванням приватизації житла дружиною та виплатити на додаткову площу 10 кв. м., як такому, що має сина інваліда, за належне для отримання жиле приміщення, за умови здачі службового житла комісії апарату Міністерства оборони України. 30 грудня 2020 року Державною казначейською службою було проведено оплату відповідачу грошової компенсації за належне для отримання житло у сумі 1 845 321, 91 грн. на підставі платіжного доручення № 63 від 24 грудня 2020 року. Однак, станом на день подачі позову службове житлове приміщення за адресою : АДРЕСА_1 відповідачами не звільнено.

За викладених обставин, позивач просив виселити : відповідача-1, відповідача-2, відповідача-3, відповідача-4, відповідача-5 із службового приміщення, а саме з квартири АДРЕСА_2 військового містечка № НОМЕР_1 , яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 28 листопада 2023 року позов задоволено.

Виселено ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 із службового житлового приміщення - квартири АДРЕСА_2 військового містечка № НОМЕР_1 , яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , без надання іншого житлового приміщення.

Стягнуто з відповідачів в рівних частках на користь Київського квартирно- експлуатаційного управління судовий збір у розмірі 4 751 грн.

Не погодившись із таким судовим рішенням, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просили скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити в задоволенні позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначили, що суд першої інстанції помилково відхилив клопотання про зупинення провадження у справі, яка перебуває на розгляді, до набрання законної сили рішенням у справі №761/26819/21, оскільки спір у вказаній справі виник щодо розміру грошової компенсації за належне для отримання житло. Враховуючи наявність спору щодо вказаної компенсації, тобто, той факт що відповідачі з нею не погоджуються, у них не виник обов`язок зі звільнення службового житла, оскільки він виникає саме після здійснення відповідної виплати в повному обсязі. Зауважили, що орган опіки не надавав дозвіл на виселення малолітньої ОСОБА_4 без надання іншого житла, при цьому відповідний дозвіл є обов`язковим в подібних випадках. Окрім того, ОСОБА_2 не отримувала грошової компенсації за належне для отримання житлове приміщення, а тому не підлягає виселенню, оскільки в неї відсутнє інше житло та після виселення вона фактично виявиться безхатьком.

Ухвалами Київського апеляційного суду від 19 лютого 2024 року відкрито апеляційне провадження у справі та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_7 в інтересах начальника Київського квартирно-експлуатаційного управління з доводами, викладеними в апеляційній скарзі, не погоджувався, зазначив, що спір у даній цивільній справі не ставиться в залежність від спору в адміністративній справі №640/15045/21 щодо розміру компенсації за отримане житло. Також зазначив, що державою було забезпечено відповідача та його родину за їх власним бажанням грошовою компенсацією, однак, до теперішнього часу спірне службове житлове приміщення ними не звільнено.

В судовому засіданні ОСОБА_1 , адвокат Кондик І.М. в інтересах відповідачів, представник третьої особи служби у справах сім`ї та дітей ОСОБА_8 апеляційну скаргу підтримали з викладених у ній підстав.

ОСОБА_9 в інтересах Київського квартирно-експлуатаційного управління апеляційну скаргу просила залишити без задоволення, рішення суду без змін.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Вислухавши думку учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Як убачається із матеріалів справи та встановлено судом, спірне майно, а саме квартира АДРЕСА_3 , відповідно до витягу з Єдиного реєстру об`єктів державної власності є державним майном Міністерства оборони України, тобто, військовим майном.

Відповідно до витягу з розпорядження №1830 від 28.10.2002 Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації, до числа службових житлових приміщень включено однокімнатну квартиру АДРЕСА_2 на АДРЕСА_4 , жилою площею 12,5 кв. м., та закріплено її за Київським квартирно- експлуатаційним управлінням.

Отже, спірна квартира АДРЕСА_2 є службовим житловим приміщенням, належить державі, уповноваженим органом на управління якого є Міністерство оборони України, закріплена за позивачем яка є балансоутримувачем.

ОСОБА_1 з 13.11.1993 року було зараховано на квартирний облік при в/ч НОМЕР_2 та зараховано до пільгової (позачергової) черги.

21.05.1996 року ОСОБА_1 було зараховано на квартирний облік при в/ч НОМЕР_3 зі складом сім`ї - 3 особи, з урахуванням дружини - ОСОБА_3 та сина - ОСОБА_5 .

Відповідно до витягу з протоколу засідання житлової комісії Головного квартирно- експлуатаційного управління Збройних Сил України від 15.09.2010 №7, відповідача-1 зараховано на квартирний облік при Головному квартирно-експлуатаційному управлінні Збройних Сил України з 13.11.1993 зі складом сім`ї- 1 особа- відповідач-1.

Витягом із протоколу №12 засідання житлової комісії апарату Міністерства оборони України від 18.09.2013 підтверджується внесення змін до облікової справи відповідача-1, у зв`язку із народженням доньки ОСОБА_4 . Склад сім`ї включає дві особи: відповідач-1 та відповідач-4.

На підставі ордеру №011307 на право зайняття службового жилого приміщення, виданого Солом`янською районною в м. Києві державною адміністрацією від 07.07.2015 року відповідачу-1, на склад сім`ї 2 особи: відповідач-1 та відповідач-4, відповідачами зайнято службове житлове приміщення у квартирі АДРЕСА_3 .

При цьому, відповідно до довідки, наданої Шевченківською районною в місті Києві державною адміністрацією №109.109/ОПП/К-880 від 12.06.2020 року встановлено, що з 05.08.2015 року відповідач-1 та відповідач-4 зареєстрували своє місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідач-2 та відповідач-3 зареєстрували своє місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 з 22.12.2015 року. а відповідач-5 зареєстрував своє місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 з 20.05.2019 року.

Відповідачі зареєстровані за вказаною адресою до теперішнього часу.

З 13.01.2016 року, до облікової справи відповідача-1 внесено зміни, відповідно до Витягу з протоколу № 15 засідання житлової комісії Міністерства оборони України та безпосередньо підпорядкованих структур від 13.01.2016, склад сім`ї - 4 особи: відповідач-1, відповідач-2, відповідач-3, відповідач-4.

Рішенням об`єднаної житлової комісії апарату Міністерства оборони України та безпосередньо підпорядкованих структур від 09.12.2020, затвердженим Державним секретарем Міністерства оборони України 09.12.2020, за результатами розгляду заяви/згоди полковника запасу ОСОБА_1 стосовно надання грошової компенсації за належне для отримання жиле приміщення по спискам позачерговиків, з урахуванням складу сім`ї відповідача-1 із 4 осіб, а саме: відповідач-1, відповідач-2, відповідач-3, відповідач-4, постановлено надати відповідачу-1 на склад сім`ї 4 особи грошову компенсацію за належне отримання житлового приміщення по спискам позачерговиків, з урахуванням приватизації житла дружиною, та виплатити за додаткову площу 10 кв.м., як такому, що має сина інваліда, за належне для отримання жиле приміщення, за умови здачі службового житла, зі зняттям з квартирного обліку по об`єднаній житловій комісії апарату Міністерства оборони України та безпосередньо підпорядкованих структур та направити облікову справу відповідача-1 до Київського квартирно-експлуатаційного управління для подальшої реалізації прийнятого рішення.

Відповідачем-1 подано нотаріально засвідчену заяву від 12.12.2020 року за підписами відповідача-1 та відповідача-2 від свого імені та від імені відповідача-3, а також за підписом відповідача-4 про надання згоди на отримання грошової компенсації за належне їм для отримання житлове приміщення зі зняттям з квартирного обліку в Київському гарнізоні.

Крім того, також подано нотаріально засвідчену заяву від 12.12.2020 за підписами відповідача-1 та відповідача-2 від свого імені та від імені відповідача-3, а також за підписом відповідача-4 та відповідача-5 про надання своєї згоди на здачу службового житла та взяття на себе зобов`язання його звільнити протягом двох місяців після отримання грошової компенсації.

30.12.2020 року Державною казначейською службою України було проведено оплату грошової компенсації за належне для отримання житло у сумі 1 845 312,91 грн., на підставі платіжного доручення № 63 від 24.12.2020 року.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що державою було забезпечено ОСОБА_1 та членів його сім`ї за їх власним бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення, однак, до теперішнього часу службове житлове приміщення не звільнено, відповідачі продовжують проживати за вказаною адресою, не здійснили перереєстрацію свого місця проживання та продовжують утримувати службову житлову площу, як належить Державі у особі Міністерства оборони України.

Перевіряючи висновки суду першої інстанції з урахуванням висновків Верховного Суду, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Як встановлено судом першої інстанції квартира АДРЕСА_5 , жилою площею 12,5 кв. м належить державі, уповноваженим органом на управління якою є Міністерство оборони України, закріплена за позивачем та балансоутримувачем її є позивач.

Законодавчо встановлено гарантії забезпечення житлом для військовослужбовців та членів їх сімей, так, абзацом 1 пункту 1 статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - ЗУ «Про СПЗ») визначено наступне: «Держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української PCP, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.»

Відповідно до абз. 3, п. 1, ст. 12 ЗУ «Про СПЗ»: «Військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової військової служби) та члени їх сімей, які проживають разом з ними, забезпечуються службовими жилими приміщеннями, що повинні відповідати вимогам житлового законодавства.»

Забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей службовим житлом регламентується наступними нормами.

Пунктом 2 Розділу І Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства оборони України № 380 від 31.07.2018 (далі - Інструкція №380) встановлено, що забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями від Міністерства оборони України здійснюється за рахунок: новозбудованого. вивільненого або придбаного житла:

надання грошової компенсації за належне для отримання жиле приміщення (за згодою військовослужбовця):

переобладнання нежилих приміщень фонду Міноборони у жиле (крім приміщень, розташованих на територіях, які використовуються за призначенням військовими частинами).

Військовослужбовець та повнолітні члени його сім`ї беруть письмове зобов`язання щодо звільнення службового жилого приміщення у передбачених законодавством випадках.

Пунктом 7 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого ПКМУ № 1081 від 03.08.2006 (далі - Порядок № 1081), визначається аналогічна умова забезпечення службовим житлом, а саме:

«Військовослужбовці та члени їх сімей, які проживають разом з ними, за відсутності в них житла для постійного проживання в населених пунктах за місцем проходження військової служби та/або в безпосередній близькості від місця проходження військової служби, що дає змогу щодня своєчасно прибувати до місця проходження військової служби (перелік таких населених пунктів для військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу визначається Міноборони, МВС, МОН, СБУ, розвідувальними органами. Адміністрацією Держспецзв`язку, ДКА та Управлінням державної охорони), забезпечуються службовими житловими приміщеннями. »

При цьому, відповідно до пункту 14 Порядку № 1081 службове житлове приміщення надається військовослужбовцю на всіх членів сім`ї, за умови надання ними письмової згоди на проживання в службовому житловому приміщенні. Крім того, військовослужбовець та повнолітні члени його сім`ї беруть письмове зобов`язання щодо звільнення службового житлового приміщення в передбачених законодавством випадках.

З вищевикладених норм слідує, що військовослужбовці та члени їх сімей забезпечуються службовими житловими приміщеннями за місцем проходження служби, за відсутності у них житла для постійного проживання, а також письмово зобов`язуються звільнити його, у передбачених законом випадках.

Згідно з частинами першою та другою статі 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до частини першої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно з частиною першою статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно зі статтею 129 ЖК України (у редакції чинній на час видачі ордера) на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу.

Оскільки ордер є підставою для вселення на надану жилу площу, після якого особа набуває право користування жилим приміщенням, позбавлення такого права та виселення особи можливе з підстав, передбачених законом, зокрема, статтями 59, 72, 116, 117, 132 ЖК України.

Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до п.п. 66, 69 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11 грудня 1984 р. № 470 (далі - Правила № 470): «На підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер (додаток № 7). який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення». Крім того, «у надане жиле приміщення переселяються члени сім`ї які включені в ордер і дали письмове зобов`язання про переселення в це приміщення».

Пунктом 23 Розділу IV Інструкції № 380, визначено обов`язок військовослужбовця та членів його сім`ї вивільнити займану службову житлову площу у двотижневий строк з дня виключення із списків особового складу військової частини, крім, зокрема випадку звільнення з військової служби у запас або відставку із залишенням на обліку для поліпшення житлових умов за рахунок фондів Міноборони.

Однак, вказана виняткова підстава конкретизується у абз. 2 п. 26 цього ж розділу Інструкції № 380 наступним чином: «Особи, звільнені з військової служби, які були забезпечені службовим жилим приміщенням, жилою площею у гуртожитку (сімейному гуртожитку) та залишені на обліку військовослужбовців та членів їх сімей, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання, не підлягають виселенню до забезпечення їх встановленим порядком постійним житлом».

Відповідно до статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених ЖК України, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла, з урахуванням особливостей, визначених пунктом 10 цієї статті.

Відповідно до пункту 2 Розділу І Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, яка затверджена наказом Міністерство оборони України від 31 липня 2018 року № 380, забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями від Міністерства оборони України здійснюється за рахунок новозбудованого, вивільненого або придбаного житла, переобладнання нежилих приміщень фонду Міноборони у жилі або надання грошової компенсації за належне для отримання жиле приміщення (за згодою військовослужбовця).

Відповідно до пункту 25 Розділу IV Інструкції № 380 виселення з гуртожитку (сімейного гуртожитку) без надання іншого жилого приміщення здійснюється відповідно до статей 116, 132 ЖК України.

Відповідно до пункту 26 Розділу IV Інструкції № 380 особи, звільнені з військової служби, які були забезпечені службовим жилим приміщенням, жилою площею у гуртожитку (сімейному гуртожитку) та залишені на обліку військовослужбовців та членів їх сімей, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання, не підлягають виселенню до забезпечення їх встановленим порядком постійним житлом.

Отже законом передбачено можливість виселення відповідачів з кімнати у гуртожитку у випадку забезпечення їх постійним житлом.

Пунктом 9 Розділу VIII Інструкції № 380 визначено, що про виплату грошової компенсації КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району протягом трьох робочих днів письмово повідомляє житлову комісію військової частини, яка на найближчому засіданні приймає рішення про зняття військовослужбовця з обліку. Рішення житлової комісії військової частини (об`єднаної житлової комісії) є підставою для видання наказу командира військової частини про отримання військовослужбовцем грошової компенсації та зняття з обліку.

Виходячи з приписів статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», пункту 2 Розділу І Інструкції № 380, держава в особі Міністерства оборони України виконало свій обов`язок перед військовослужбовцем ОСОБА_1 та членами його сім`ї щодо забезпечення житловим приміщенням шляхом виплати за їхньою згодою грошової компенсації за належне для отримання житлове приміщення.

Більше того, відповідачем-1 подано нотаріально засвідчену заяву від 12.12.2020 року за підписами відповідача-1 та відповідача-2 від свого імені та від імені відповідача-3, а також за підписом відповідача-4 про надання згоди на отримання грошової компенсації за належне їм для отримання житлове приміщення зі зняттям з квартирного обліку в Київському гарнізоні, а також подано нотаріально засвідчену заяву від 12.12.2020 за підписами відповідача-1 та відповідача-2 від свого імені та від імені відповідача-3, а також за підписом відповідача-4 та відповідача-5 про надання своєї згоди на здачу службового житла та взяття на себе зобов`язання його звільнити протягом двох місяців після отримання грошової компенсації, у відповідачів виникло зобов`язання звільнити займану службову квартиру АДРЕСА_3 .

З урахуванням викладених обставин, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про задоволення позову та виселення відповідачів із службового житлового приміщення без надання іншого житлового приміщення.

Доводи відповідачів щодо відхилення клопотання судом першої інстанції про зупинення провадження у справі, яка перебуває на розгляді, до набрання законної сили рішенням у справі №761/26819/21є неприйнятними, оскільки спір у даній цивільній справі не ставиться в залежність від спору в адміністративній справі №640/15045/21, факт отримання грошової компенсації ОСОБА_1 не оспорюється.

Доводи відповідачів щодо безпідставного виселення в ході апеляційного перегляду також не знайшли свого підтвердження, оскільки державою забезпечено відповідача та членів його родини за їх власним бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення. Однак, жодним із відповідачем службове житлове приміщення не звільнено, перереєстрацію свого місця проживання також не здійснено.

Щодо доводів відповідачів про виселення неповнолітньої ОСОБА_4 слід зазначити наступне.

Відповідно до вимог ст. 64 ЖК України члени сім`ї наймача мають рівні права з наймачем службової квартири, в даному випадку ОСОБА_1 , і якщо право наймача на користування службовою квартирою припиняється, то відповідне право припиняється і у членів сім`ї наймача.

Неповнолітні діти набувають прав на користування житлом лише у разі набуття такого права батьками або законними представниками. У разі втрати такого права батьками або законними представниками правові наслідки поширюються і на батьків, і на неповнолітніх дітей. Оскільки статус тимчасових мешканців не дає самостійного права на жиле приміщення, то діти цих осіб прав на займане приміщення не набувають.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України у справі №496/4525/17 від 08.11.2023 року.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 отримано грошову компенсацію, в тому числі з урахуванням розрахунку ОСОБА_4 , за належне для отримання житлове приміщення, що є формою забезпечення постійним житлом, судом першої інстанції не було порушено прав неповнолітньої ОСОБА_4 , оскільки неповнолітня вважається такою, що забезпечена житлом.

Твердження відповідачів про те, що ОСОБА_2 не підлягає виселенню зі спірного приміщення, оскільки не отримувала грошову компенсацію також не заслуговують на увагу з огляду на наступне.

Частина 3 ст. 34 ЖК України встановлює, що громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, беруться на облік для одержання жилих приміщень у будинках державного і громадського житлового фонду та вносяться до єдиного державного реєстру громадян, які потребують поліпшення житлових умов, порядок ведення якого визначає Кабінет Міністрів України.

Відповідно до протоколу №15 засідання житлової комісії Міністерства оборони України та безпосередньо підпорядкованих їй структур від 13.01.2016 внесено зміни до облікової справи підполковника ОСОБА_1 та змінено склад сім?ї з 2 осіб на 4 особи.

Отже, відповідно до вказаного протоколу на обліку осіб, що потребують поліпшення житлових умов в складі сім?ї підполковника ОСОБА_1 разом з ним перебуває 4 особи, а саме: ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

Відповідно до облікових даних ОСОБА_2 не перебуває в складі сім?ї відповідача 1 на обліку осіб, що потребують поліпшення житлових умов. Право на отримання житла або грошової компенсації від Міністерства оборони України, мають особи які є військовослужбовцями, а також члени їх сімей та які перебувають на обліку осіб, що потребують поліпшення житлових умов.

Як підтверджено матеріалами справи ОСОБА_2 не перебуває в складі сім?ї Відповідача 1 на обліку осіб, що потребують поліпшення житлових умов та не має жодного відношення до Міністерства оборони України та підпорядкованих структур, а отже і не мала отримувати грошової компенсації.

Підсумовуючи, колегія суддів зазначає, що відповідач 1 усвідомлював, що грошова компенсація йому виплачується на склад сім`ї з чотирьох осіб, був обізнаний про її розмір, та надав відповідну згоду, як на виплату компенсації, так і на звільнення службової квартири.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Відповідно до частини третьої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підлягає залишенню без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 28 листопада 2023 року залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 28 листопада 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції з підстав, визначених ч. 2 ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 03 травня 2024 року.

Головуючий Т. О. Невідома

Судді С. М. Верланов

В. А. Нежура