Справа № 296/1163/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"10" травня 2024 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м.Житомира у складі: головуючої судді Шкирі В.М., за участю секретаря судового засідання Сейко Л.В., розглянувши матеріали позовної заяви представника позивача ОСОБА_1 адвоката Захарченко Світлани Вікторівни до ОСОБА_2 , третя особа: орган опіки та піклування при виконавчому комітеті Житомирської міської ради, про визначення місця проживання дитини,-

В С Т А Н О В И В :

07.02.2024 представник позивача адвокат Захарченко Світлана Вікторівна звернулася до суду з позовом в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: орган опіки та піклування при виконавчому комітеті Житомирської міської ради, про визначення місця проживання дитини.

Заявлені позовні вимоги представник позивача обґрунтовує тим, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який наразі розірвано, від якого у сторін народилася дитина - син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження: серії НОМЕР_1 , виданим Житомирським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області від 31.05.2018 року, про що в книзі записів актів громадянського стану про народження 31.05.2018 року зроблено відповідний запис за № 1415.

Після припинення шлюбу спільний син сторін залишився проживати із позивачкою та перебуває на її повному утриманні, що підтверджується рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 20.11.2020 року про стягнення аліментів на користь позивачки на утримання спільного сина сторін, в розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 01.06.2020 року, до досягнення дитиною повноліття.

Позивачка зі своїм малолітнім сином проживає у приватному будинку за адресою: АДРЕСА_1 , власником якого є батько позивачки - ОСОБА_4 . Для дитини забезпечені належні умови для проживання, виховання, фізичного та духовного розвитку, що підтверджується актом обстеження умов проживання, проведеного 25.01.2024 року спеціалістами служби (управління) у справах дітей Житомирської міської ради

Позивачка займається всебічним вихованням малолітньої дитини, піклується про неї. Має всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дитини.

Невизначення місця проживання дитини стало призводити до конфліктів між сторонами та негативно впливає на процес виховання дитини та реалізації її прав та інтересів.

Тому на підставі вищевказаного представник позивача просила суд визначити місце проживання дитини з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою суду від 08.02.2024 прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.

В судове засідання позивач та представник позивача-адвокат Захарченко С.В. не з`явилися, просили розгляд справи провести у їх відсутність, закрити підготовче судове засідання та винести рішення.

Відповідач ОСОБА_2 подав до суду заяву про визнання позову.

Представник третьої особи органу опіки та піклування при виконавчому комітеті Житомирської міської ради Баб`як М.М. подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Підтримав висновок виконавчого комітету Житомирської міської ради, про доцільність визначення місця проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 разом з матір`ю, який надав із заявою.

Згідно ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

В силу положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи суд встановив.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого народилася дитина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження: серії НОМЕР_1 , виданим Житомирським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області від 31.05.2018 року, про що в книзі записів актів громадянського стану про народження 31.05.2018 року зроблено відповідний запис за № 1415 (а.с. 11)

Сторонами не заперечується факт, що дитина, на даний час проживає разом із матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 , власником якого є батько позивачки - ОСОБА_4 (а.с. 16-17). Проте позивач стверджує, що батько дитини не надає дозволу на реєстрацію дитини з нею, чим не визнає місце прорживання дитини, а тому потрібно врегулювати це пеитання в судовому порядку, що надасть право дитині вступити до школи за місцем реєстрацівї

Зі змісту висновку виконавчого комітету Житомирської міської ради, як органу опіки та піклування №692 від 30.04.2024 вбачається, що виконавчий комітет Житомирської міської ради, як орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з матір`ю ОСОБА_1 .

Таким чином між сторонами є спір з приводу проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що регулюється нормаци ЦК України .

Вирішуючи спір по суті суд виходить з наступного.

Згідно ст.ст.15,16 ЦК Україникожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першоюст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

В даному випадку при вирішенні спору визначальними є інтереси дитини.

Статтею 160 СК встановлено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно зі ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, згідно ст.15 Закону, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів, а батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Згідно з ч.ч.1,2 ст.157 СК України батьки мають рівні права на виховання дитини та спілкування з нею, батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні та має право на спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватись з дитиною та брати участь в її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою.

Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. При цьому суд також враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, її вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини.

Суд також враховує висновок Верховного Суду, відображений у постанові від 15.01.2020 по справі №148/1555/17, за яким рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин справи, а вже тільки потім права батьків. Питання забезпечення інтересів дитини ґрунтується на розумінні, що для дітей розлучення батьків - це завжди тяжке психологічне навантаження, пов`язане, зокрема, з кардинальними змінами в житті дитини: нове оточення та місце проживання, неможливість спілкування з двома батьками одночасно тощо. Вирішуючи питання про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновок органу опіки та піклування. Однак найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти шлюб, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства.

В даному випадку з матеріалів справи вбачається, що після розірвання шлюбу між сторонами, їх дитина проживає з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 де створені належні умови. Мати має дохід, дитина відвідує дошкільний заклад,характеризується позитивно.

Зі змісту висновку виконавчого комітету Житомирської міської ради, як органу опіки та піклування №692 від 30.04.2024 вбачається, що виконавчий комітет Житомирської міської ради, як орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з матір`ю ОСОБА_1 .

Згідно п.1 ч.2 ст.49 ЦПК України позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), а відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу;

Відповідно до положень ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Застосовуючи вказану норму процесуального права, суд враховує роз`яснення, що надані Пленумом Верховного Суду України у Постанові від 12 червня 2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», зокрема в абзаці 3 пункту 24, в частині того, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідач позов визнає, про що, через канцелярію суду подано заяву 10.05.2024, яка зареєстрована під № 17342.

Враховуючи вік малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який на день ухвалення судового рішення не може дати об`єктивної згоди на проживання з одним із батьків самостійно, суд вважає, що на даний час проживання малолітньої дитини з матір`ю, яка фактично проживає з нею, буде відповідати саме інтересам дитини, позитивно сприятиме їх розвитку як психологічному так і фізичному, разом з цим, суд вважає, що визнання позову не суперечить чинному законодавству, а тому суд приймає визнання позову позивачем та ухвалює рішення про задоволення позову.

Разом з цим, суд роз`яснює, що визначення місця проживання дитини з матір`ю не позбавляє відповідача (батька дитини) права на участь у вихованні дитини на рівних умовах з позивачем (матір`ю дитини).

Щодо судових витрат.

Згідно з п. 6 ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

Відповідно до частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, оскільки відповідач позов визнала то стягненню з нього підлягає 50% від сплаченого судового збору - 605,60 грн, а решту 605,60 грн необхідно повернути з державного бюджету.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.Згідно з частинами першою-четвертою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 137 ЦПК України).

Згідно з пунктом 2 частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

У постановах Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19) та від 30 вересня 2020 року в справі № 201/14495/16-ц (провадження № 61-22962св19) викладено правовий висновок про те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Такі самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (Рішення ЄСПЛ від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії», заява № 58442/00, зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Розмір витрат на професійну правничу допомогу має бути не тільки доведений та документально обґрунтований, але й відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 понесені витрати на професійну правничу допомогу, що підтверджується: договором про надання правової допомоги від 30.05.2023 та додатком №1 до договору укладеного між ОСОБА_1 та адвокатом Захарченко С.В.; актом приймання передачі послуг від 25.01.2024; квитанцією до прибуткового касового ордеру №03/02/24 від 25.01.2024 на суму 4000 гривень.

Оцінюючи співмірність, реальність та пропорційність судових витрат, які просила стягнути сторона відповідача, а також те, що зазначена категорія справ є справою незначної складності, що в свою чергу не потребувало додаткових зусиль, суд вважає, що судові витрати є дещо завищеними.

Відтак, в даному конкретному випадку реальним та пропорційним буде стягнення з відповідача на користь позивача 3000,00 грн

Керуючись ст.ст. 2-14, 49, 76-83, 89, 200, 206,259, 263, 264, 265, 268, 272 ЦПК України, ст.ст. 19, 141, 157, 160-161 СК України, відповідно до Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, ч.ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», суд,-

У Х В А Л И В :

Прийняти визнання позову відповідачем ОСОБА_2 .

Позов представника позивача ОСОБА_1 адвоката Захарченко Світлани Вікторівни до ОСОБА_2 , третя особа: орган опіки та піклування при виконавчому комітеті Житомирської міської ради, про визначення місця проживання дитини - задовільнити.

Визначити місце проживання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (свідоцтво про народження: серії НОМЕР_1 , видане Житомирським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області від 31.05.2018 року) з матір`ю - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 ), проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ), зареєстрованоїза адресою: АДРЕСА_3 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_4 , судовий збір в сумі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок та 3000 (три тисячі) гривень 00 копійок на професійну правову (правничу) допомогу адвоката.

Повернути з державного бюджету України ОСОБА_1 - 50 відсотків сплаченого судового збору згідно квитанції № ID: 6629-1611-5425-8957 при подачі позову до суду, в сумі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 10.05.2024 року

Cуддя В. М. Шкиря