Справа № 342/589/23
Провадження № 2/342/33/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2024 року м. Городенка

Городенківський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Гайдич Р.М.,

секретаря судового засідання Сьомкайло І-М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Городенка справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник - адвокат Марціновська Дарина Мечиславівна, до Городенківської міської ради, співвідповідача ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом в якому просила: встановити факт належності ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок, виданого 13.03.1990 Городенківською районною радою на підставі рішення виконкому цієї ж ради № 23 від 14.02.1990, в якому вона зазначена як " ОСОБА_4 "; визнати за позивачкою право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги мотивує тим, що будинковолодіння по АДРЕСА_1 відносилося до суспільної групи колгоспний двір, головою якого була мати позивачки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що їй було видано свідоцтво про право власності Городенківським райвиконкомом 13.03.1990, на підставі рішення цього ж виконкому № 23 від 14.02.1990. На час ліквідації колгоспних дворів в цьому житловому будинку були зареєстровані та проживали: голова двору ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , чоловік ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , дочка ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Згідно виписки з інвентаризаційних матеріалів від 28.06.2022 № 10293 виданої ОКП «Коломийське МБТІ» право власності було зареєстровано в Коломийському МБТІ під реєстровим № 324, однак правовстановлюючий документ втрачений. ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 . Заповіту не залишив. ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . За заповітом від 02.10.2012 ОСОБА_3 залишила все своє майно дочці ОСОБА_1 та сину ОСОБА_2 . Після смерті матері позивачка та ОСОБА_2 уклали між собою договір про поділ спадщини від 06.07.2022. За умовами цього договору у спадщину до ОСОБА_1 переходить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 . Однак, державний нотаріус Городенківської ДНК Капріян С.В. відмовила ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері ОСОБА_3 у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 не надала документ, що підтверджує право власності ОСОБА_3 на вищезгаданий житловий будинок.

Ухвалою суду від 22 червня 2023 року залучено до участі в справі як співвідповідача - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстрованого за адресою: с. Поточище Городенківської ТГ Коломийського району Івано-Франківської області.

Ухвалою суду від 14 вересня 2023 року роз`єднано в два самостійні провадження справи: 1) за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник - адвокат Марціновська Дарина Мечиславівна, до Городенківської міської ради, співвідповідача ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно; 2) за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник - адвокат Марціновська Дарина Мечиславівна, до Городенківської міської ради, співвідповідача ОСОБА_2 про встановлення факту належності правовстановлюючого документа особі.

В судове засідання учасники справи не прибули, про час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку.

Представник позивача адвокат Марціновська Д.М. в поданій до суду заяві/клопотання від 30.01.2024 просила про розгляд справи без їх участі. В поданій 28.02.2024 заяві представник позивача позовні вимоги по справі про визнання права власності на спадкове майно підтримала повністю. Зазначила, що позивач є спадкоємцем своєї матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , за заповітом. ОСОБА_3 добросовісно і безперешкодно користувалася цілим житловим будинком з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 після смерті свого чоловіка ОСОБА_5 , 1934 р.н., який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , і до моменту своєї смерті ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), тобто 15,5 років. А отже, позивачка ОСОБА_1 спадкоємиця по заповіту, має право заявити про давність володіння цим нерухомим майном терміном 19 років. За таких обставин, вважає, що позивачка ОСОБА_1 має право просити визнати за нею право власності на спадкове майно, а саме житловим будинком з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_2 .

Городенківська міська рада 30.01.2024 подала заяву про розгляд справи без участі представника міської ради за наявними в матеріалах справи документами та прийняття рішення відповідно до вимог чинного законодавства.

Від співвідповідача ОСОБА_2 поступила заява в якій просить справу слухати без його участі. Позовні вимоги визнає в повному обсязі, на спадкове майно не претендує.

Передбачених ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності учасників справи. Відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного.

Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права (пункт 1 частини другої цієї статті).

Згідно ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може гуртуватись на припущеннях.

Копією свідоцтва про одруження серії НОМЕР_1 виданого 01.02.1966 с. Поточище сіль.ЗАГС Городенківського району доводиться, що 1 лютого 1966 року одружилися ОСОБА_5 , 1935 р.н., та ОСОБА_7 , 1944 р.н., після реєстрації шлюбу прізвище дружини було змінено на ОСОБА_8 . (а.с.17).

Із копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 вбачається, що ОСОБА_2 (співвідповідач) народився ІНФОРМАЦІЯ_7 , його батьками є ОСОБА_5 та ОСОБА_4 .

Із копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 виданого 09.12.1972 с. Поточище с/ЗАГС Городенківського району Івано-Франківської області вбачається, що ОСОБА_6 народилася ІНФОРМАЦІЯ_8 , її батьками є ОСОБА_5 та ОСОБА_4 . Після реєстрації шлюбу 08 травня 2003 року з ОСОБА_9 , прізвище дружини було змінено з ОСОБА_8 на ОСОБА_10 , що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_4 від 08.05.2003.(а.с.11- 12)

Копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 виданого 07.02.2005 Поточищенською сільською радою стверджується, що ОСОБА_5 (тато позивачки та співвідповідача) помер ІНФОРМАЦІЯ_9 , у віці 69 років, актовий запис № 7 від 07.02.2005, місце смерті: с. Поточище Городенківського району Івано-Франківської області. (а.с.13)

Із копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_6 виданого 06.08.2020 виконкомом Поточищенської сільської ради вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_10 померла ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у віці 76 років в м. Городенка Городенківського району Івано-Франківської області, актовий запис за № 7 від 06.08.2020. (а.с.14)

За заповітом від 02.02.2012 посвідченим секретарем Поточищенської сільської ради, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженка с. Поточище Городенківського району, проживає в с. Поточище Городенківського району Івано-Франківської області, на випадок своєї смерті: належний їй житловий будинок з господарськими будівлями, земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства в урочищі «За індичатником», в «ур.Комора» заповіла дочці ОСОБА_1 ; присадибну земельну ділянку заповіла синові ОСОБА_2 і дочці ОСОБА_1 в рівних частинах кожному, літню кухню і земельний пай, що знаходиться в оренді в ПФГ «Поточище» заповіла синові ОСОБА_2 . Заповіт зареєстровано в реєстрі за № 3. (а.с.20)

Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 06 травня 2022 року по справі № 346/1179/22 (провадження 2-о/346/84/2022) встановлено факт родинних відносин, що ОСОБА_3 є матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , та факт належності правовстановлюючого документа державного акту на право власності на земельну ділянку серії ІФ № 063340 виданого 23.08.2005 на підставі розпорядження Городенківської РДА від 06.06.2005 за № 205 на ім`я ОСОБА_4 - ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_10 в м. Городенка Івано-Франківської області. Рішення набрало законної сили 07.06.2022. (а.с.22-23)

На час смерті ОСОБА_5 та ОСОБА_3 був чинним Цивільний кодекс України 2003 р. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Згідно з ст. 1223 ЦК України - право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Спадкоємцями можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини, вказано в ч. 1 ст. 1222 ЦК України. Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Згідно з ст. 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. За ст.ст. 1268-1269 Цивільного кодексу України прийняття спадщини - це: постійне проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подання спадкоємцем, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, заяви до нотаріуса про прийняття спадщини. Ч. 1 ст. 1270 згаданого кодексу визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Із копії довідки № 12-222 виданої 12.07.2023 Поточищенським старостинським округом Городенківської міської ради слідує, що на день смерті ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ) був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 один, проживав без реєстрації по АДРЕСА_4 разом із дружиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та дочкою ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ( а.с.85)

Із копії спадкової справи № 78/2006, яка надана суду Городенківською ДНК, вбачається, що 17.02.2006 до Городенківської ДНК із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину по закону після смерті ОСОБА_5 звернувся син ОСОБА_2 , 1966 р.н. Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 17.02.2006 посвідченого державним нотаріусом Городенківської РДНК Паньків Д.М., зареєстрованого в реєстрі за № 198, спадкоємцем майна ОСОБА_5 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , є його син ОСОБА_2 , який проживає в с. Поточище Городенківського району Івано-Франківської області; спадкове майно, на яке видано це свідоцтво складається з грошових вкладів з процентами в філії № 6342/10 в с. Поточище Городенківського району Івано-Франківської області з усіма видами компенсації та індексації належних померлому на підставі пред`явленої довідки за №64 від 08.02.2006. Витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі за № 4449173 від 05.04.2006 свідчить про внесення до Спадкового реєстру реєстраційного запису про реєстрацію видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті спадкодавця ОСОБА_5 , спадкоємець ОСОБА_2 , номер у Спадковому реєстрі 39379638 (а.с.58-65).

З довідки № 12-272 виданої 15.08.2023 Поточищенським старостинським округом Городенківської міської ради слідує, що ОСОБА_3 на момент своєї смерті ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) проживала і була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 - одна.

Відповідно до ч. 1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з вимогами ч.1 ст. 1297 згаданого Кодексу спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Із копії спадкової справи № 1/2021, яка надана суду Городенківською ДНК, вбачається, що 05 січня 2021 року до Городенківської районної державної нотаріальної контори звернулися ОСОБА_2 та ОСОБА_1 із заявами про відмову від прийняття спадщини за заповітом та прийняття спадщини за законом після смерті мами ОСОБА_3 . Витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі №63113740 від 05.01.2021 свідчить про внесення до Спадкового реєстру реєстраційного запису про реєстрацію спадкової справи за № 67038029 після смерті спадкодавця ОСОБА_3 06 липня 2022 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір про поділ спадщини спадкового майна, належного їм відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України, в рамках спадкової справи № 1/2021 відкритої після смерті їхньої матері ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після укладення цього договору у спадщину до ОСОБА_1 переходить: житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 ; у спадщину до ОСОБА_2 переходить земельна ділянка площею 1,0990 га кадастровий номер :06:001:0022, цільове призначення якої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Поточищенської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області. ОСОБА_2 (співвідповідач) 07.07.2022 подав заяву до нотаріальної контори про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом та 07.07.2022 державним нотаріусом було видано ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 , на земельну ділянку площею 1,0990 га кадастровий номер :06:001:0022. Витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 69410311 від 07.07.2022 свідчить про внесення до Спадкового реєстру реєстраційного запису про реєстрацію видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті спадкодавця ОСОБА_3 , спадкоємець ОСОБА_2 , номер у Спадковому реєстрі 67038029. (а.с.66-79)

Однак, Постановою державного нотаріуса Городенківської ДНК Капріян С.В. № 552/02-31 від 06.07.2022 позивачу ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , на житловий будинок АДРЕСА_1 , у зв`язку з тим, що спадкоємець не надала необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документ, що підтверджує право власності ОСОБА_3 на вищезгаданий житловий будинок. (а.с.34)

Копією свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок виданого 13.03.1990 виконавчим комітетом Городенківської районної ради народних депутатів Івано-Франківської області на підставі рішення цього ж виконкому № 23 від 14.02.1990 стверджується, що в цілому жилий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в АДРЕСА_4 дійсно належав на праві особистої власності колгоспному двору, головою якого є ОСОБА_4 . (а.с.27)

Із копії довідки № 12-428 виданої 14.12.2023 Поточищенським старостинським округом Городенківської міської ради вбачається, що в АДРЕСА_1 змінено номер будинку з 26 на 27.

Випискою з інвентаризаційних матеріалів виданою 28.06.2022 ОКП «Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» за № 10493 підтверджується, що згідно архівних даних станом на 31.12.2012 в Коломийському бюро технічної інвентаризації під реєстровим № 324 право власності по АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_4 (гол. колг.двору) на підставі свідоцтва про право власності, видане Городенківським РВК 13.03.1990, на підставі рішення цього ж виконкому № 23 від 14.02.1990. (а.с.33)

З технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , виготовленого ОКП «Коломийське МБТІ», встановлено, що вищевказаний житловий будинок споруджений(реконструкція) в 1950 році, інші господарські будівлі споруджені (реконструкція) в 1978, 1980, 1982, 1991 роках. Згідно звіту про ринкову вартість житлового будинку АДРЕСА_5 складеного ОКП «Коломийське МБТІ», ринкова вартість житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 становить 108 913 грн. За даним житловим будинком закріплена земельна ділянка для будівництва і обслуговування господарських будівель та споруд загальною площею 0,15 га, що вбачається із довідки № 12-272 виданої 15.08.2023 Поточищенським старостинским округом Городенківської міської ради. (а.с.97)

Згідно інформації з Державного реєстру речових про на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 363656466 формованого 29.01.2024 відомості щодо права власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 відсутні. (а.с.155)

Із довідки № 12-9 виданої 13.01.2023 та довідки № 12-273 виданої 15.08.2023 Поточищенським старостинським округом Городенківської міської ради вбачається, що відповідно до виписки з по господарської книги Поточищенської сільської ради № 3 за 1986-1990 роки та за 1986-1991 роки прізвище, ім`я по батькові голови сім`ї ОСОБА_3 , особистий рахунок № НОМЕР_7 АДРЕСА_6 . Список членів сім`ї: голова сім`ї ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , чоловік ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , вибув 07.06.1988, дочка ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , вибула 12.12.1990. (а.с.25, 98)

Із копії довідки № 12-8 виданої 13.01.2023 Поточищенським старостинським округом Городенківської міської ради вбачається, що відповідно до виписки з по господарської книги Поточищенської сільської ради № 3 за 2016-2021 роки прізвище, ім`я по батькові голови сім`ї ОСОБА_3 , особистий рахунок № НОМЕР_7 АДРЕСА_6 . Список членів сім`ї: голова сім`ї ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.26)

Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 18 грудня 2023 року по справі № 346/6920/23 (провадження 2-о/346/327/23) встановлено факт належності ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка проживала за адресою АДРЕСА_1 та померла ІНФОРМАЦІЯ_10 , правовстановлюючого документа у вигляді свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок, виданого 13 березня 1990 року виконкомом Городенківської районної ради на підставі рішення виконкому Городенківської районної ради за № 23 від 14 лютого 1990 року, на ім`я ОСОБА_4 . Рішення набрало законної сили 25.01.2024. (а.с.153-154)

Ч.3 ст.5 Цивільного кодексу України (2003 р.) визначено: якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

За ст.ст. 120,123,563 ЦК УРСР (1963 р.) майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності, включаючи неповнолітніх і непрацездатних; у разі смерті члена колгоспного двору спадкоємство в майні двору не відкривалось до смерті останнього члена колгоспного двору, а залишалось на праві сумісної власності в рівних частках членів двору, що в ньому проживають. Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 р. № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. На витребування частки з майна колишнього колгоспного двору, що збереглося на 15 квітня 1991 року, поширюється загальний трирічний строк позовної давності.

Із довідки № 12-272 виданої 15.08.2023 Поточищенським старостинським округом Городенківської міської ради слідує, що станом на 15.04.1991 в спадковому будинку по АДРЕСА_1 були зареєстровані та проживали: голова сім`ї ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , чоловік ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , дочка ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.97)

Відповідно до частини 1 статті 120 Цивільного кодексу України (редакція 1963 року) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

Відповідно до вимог частин 1 та 2 статті 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Згідно з частиною 1 статті 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Відповідно до статті 370 ЦК України, співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Відповідно до частини 1 статті 1226 Цивільного кодексу України, частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 346 ЦК України однією з підстав припинення права власності є відмова власника від права власності. Згідно ст. 347 ЦК України Особа може відмовитися від права власності на майно, заявивши про це або вчинивши інші дії, які свідчать про її відмову від права власності. У разі відмови від права власності на майно, права на яке не підлягають державній реєстрації, право власності на нього припиняється з моменту вчинення дії, яка свідчить про таку відмову. У разі відмови від права власності на майно, права на яке підлягають державній реєстрації, право власності на нього припиняється з моменту внесення за заявою власника відповідного запису до державного реєстру.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 13 постанови від 24 червня 1983 року № 4 «Про практику розгляду судами України справ про спадкування», та в підпункті «г» пункту 6 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах права приватної власності», правила статті 563 ЦК УРСР про те, що спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена, поширюється на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 1 липня 1990 року. У разі смерті члена колгоспного двору після 30 червня 1990 року спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору відкривається після смерті кожного з його колишніх членів.

Із матеріалів справи та вищенаведеного слідує, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 відносився до колгоспного двору. Станом на 15.04.1991 в даному колгоспному дворі проживав голова двору ОСОБА_3 , її чоловік ОСОБА_5 та дочка ОСОБА_6 . Таким чином, їх частки у вказаному майні становлять по 1/3.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Частиною 1 ст.1269 ЦК України визначено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ст. 1241 Цивільного кодексу України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка).

Право на обов`язкову частку у спадщині існує тільки при наявності заповіту.

Непрацездатними вважаються особи, які досягли встановленого ст. 26 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсійного віку, або особи з інвалідністю І, ІІ, ІІІ груп, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону, незалежно від того, чи призначена їм пенсія.

Коло спадкоємців, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, визначається на день відкриття спадщини.

Такі особи мають реалізувати своє право шляхом прийняття спадщини (тобто подати до нотаріуса заяву про прийняття спадщини), та, відповідно, можуть відмовитися від нього (шляхом подання заяви про відмову від прийняття спадщини).

Як вбачається з копії спадкової справи 78/2006 співвідповідач ОСОБА_2 звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_5 , як спадкоємець першої черги за законом та відповідно 17.02.2006 отримав свідоцтва про право на спадщину за законом. В матеріалах спадкової справи відсутня інформація про наявність інших спадкоємців першої черги за законом, які бажають прийняти спадщину, також відсутня інформація про наявність заповіту ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , та відповідно відсутня заява ОСОБА_3 про прийняття спадщини, як спадкоємець першої черги на обов`язкову частку після смерті чоловіка ОСОБА_5 . А також, на час розгляду справи відсутня інформація про прийняття спадщини ОСОБА_3 , яка була зареєстрована із чоловіком за різними адресами проживання, як на момент його смерті, так і після смерті чоловіка ОСОБА_5 .

Отже, спадкоємцем після смерті ОСОБА_5 є його син ОСОБА_2 , який прийняв спадщину після його смерті, як спадкоємець першої черги за законом.

Щодо посилання представника позивачки на те, що мама позивачки в порядку ст.344 ЦК України добросовісно і безперешкодно користувалася цілим житловим будинком з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , у зв`язку з чим позивачка ОСОБА_1 як спадкоємець по заповіту, має право заявити про давність володіння цим не рухомим майном терміном 19 років суд зазначає слідуюче.

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з ч.1 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у ч. 1 ст. 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація).

Набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності.

Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнішній строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Звідси, йдеться про добросовісне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник.

Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном.

Отже, за змістом ст. 344 ЦК України, добросовісність особи має існувати саме на момент заволодіння нею чужим майном, що є однією з умов набуття права власності на таке майно за набувальною давністю. Після заволодіння чужим майном на певних правових підставах, які в подальшому відпали, подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Адже володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності, оскільки у цьому разі володілець володіє майном не як власник.

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 (провадження № 12-291гс18).

Судом встановлено, що спадкоємцем після смерті ОСОБА_5 є його син (співвідповідач по справі) ОСОБА_2 , який є сином померлої ОСОБА_3 , та який відповідно до наданих копій спадкових справ прийняв спадщину як після смерті батька так і після смерті матері. Крім того, позивачкою не доведено, що ОСОБА_2 , як спадкоємець першої черги за законом після смерті батька ОСОБА_5 не користувався належним спадкодавцю майном, що виключає посилання позивачки про право заявити про давність володіння цим майном її виключно її матір`ю ОСОБА_3 у зв`язку з чим, вона має право претендувати на визнання за нею права власності на цілий житловий будинок. Також суд звертає увагу, що матір позивачки, яка була головою колгоспного двору, що підтверджується копією свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок, не набула цей будинок за набувальною давністю, а фактично була власником частини колгоспного двору, як і інші два члени колгоспного двору за адресою АДРЕСА_1 .

Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до частини 1 статті 1226 Цивільного кодексу України, частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.

Таким чином, виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають до часткового задоволення, а саме за позивачем ОСОБА_1 слід визнати право власності на 2/3 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , а саме: 1/3 в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_3 , яка належала померлій як члену колишнього колгоспного двору та 1/3 яка належить позивачу як члену колишнього колгоспного двору. В іншій частині позову слід відмовити у зв`язку з тим, що 1/3 частки вищевказаного житлового будинку належала ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , спадкоємцем якого є співвідповідач ОСОБА_2 , який на даний час може на власний розсуд розпоряджатися своїм майном, його право не порушується та ніким не оспорюється чи не визнається, тому у ОСОБА_2 немає перешкод в оформленні права власності на належне йому майно.

При винесенні рішення судом враховується і те, що на даний час відповідно до вимог Постанови ВРУ "Про утворення та ліквідацію районів" №807-ІХ від 17.07.2020 територія колишнього Городенківського району Івано-Франківської області на даний час відноситься до Коломийського району Івано-Франківської області .

На підставі ст.ст. 548, 549, 551 563 ЦК УРСР (1963 р.), ст.ст. 5, 316, 317, 325, 328, 1216, 1222, 1258, 1241, 1261,1274, 1268, 1269, 1296, 1297 ЦК України (2003 р.), керуючись ст. ст. 258, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , право власності на 2/3 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованими по АДРЕСА_1 .

В іншій частині позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Івано-Франківського апеляційному суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Місце реєстрації проживання позивача ОСОБА_1 АДРЕСА_7 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_8 .

Місцезнаходження відповідача Городенківської міської ради вул. Шевченка,77 м. Городенка Коломийського району Івано-Франківської області.

Місце реєстрації проживання співвідповідача ОСОБА_2 с. Поточище Коломийського району Івано-Франківської області, РНОКПП НОМЕР_9 .

Суддя: Гайдич Р. М.