РІШЕННЯ

Іменем України

28 березня 2024 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Богун О.О.

при секретареві Буточкіній М.К.

за неявки учасників справи,-

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи - ОСОБА_3 , приватний нотаріус Дніпровського міського округу Дніпропетровської області Ярова Наталія Геннадіївна про встановлення факту що має юридичне значення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , треті особи - ОСОБА_3 , приватний нотаріус Дніпровського міського округу Дніпропетровської області Ярова Наталія Геннадіївна про встановлення факту що має юридичне значення.

Позовні вимоги вмотивовані тим, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 22.12.1995 року було укладено шлюб.

Від шлюбу вони мають двох дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З моменту реєстрації шлюбу, сім`я проживала за адресою реєстрації чоловіка по АДРЕСА_1 , однак, у зв`язку з неприязними відношення родини чоловіка, з 1997 року сім`я почала мешкати за адресою: АДРЕСА_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть.

Після смерті ОСОБА_4 , його дружина - ОСОБА_1 та діти ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 звернулися до Приватного нотаріуса ДМНО Ярової Н.Г. з заявами про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_4

12 вересня 2023 року приватний нотаріусом ДМНО Яровою Н.Г. було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на батьків померлого - ОСОБА_6 , ОСОБА_2 на дружину - ОСОБА_1 та на дітей померлого - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Однак, після смерті ОСОБА_4 , його дружині стало відомо, що за життя її чоловіком 23.12.2022 було укладено Договір добровільного страхування життя №DNLBNS-22BM440. Належність страхового відшкодування підтверджено листом Приватного акціонерного товариства «Мет-Лайф» від 19.04.2023 №339-ОЛ.

Після чого, ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_3 , звернулися до нотаріуса з заявами про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_4 , що складається зі страхового відшкодування, відповідно до укладено померлим Договору добровільного страхування життя №DNLBNS-22BM440.

Однак, нам було надано роз`яснення, що отримати спадщину за вищезазначеним договором не маємо права, оскільки, померлий ОСОБА_4 постійно був зареєстрований за адресою місця проживання своїх батьків - АДРЕСА_1 , однак фактично проживав разом зі нами за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується наданими доказами, наявними в матеріалах справи.

Таким чином позивач вимушена звернутися до суду з даним позовом.

На підставі зазначеного позивач просить суд, встановити факт постійного проживання спадкодавця ОСОБА_4 , 1977 року народження, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 за адресою: АДРЕСА_2 ; визнати право на отримання не виданої 2/5 частини спадкового майна, що складається з страхового відшкодування у розмірі 50 000,00 грн. за договором страхування життя від 22.12.2022 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 за його дружиною - ОСОБА_1 ; на 2/15 частини спадкового майна за сином померлого - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та на 2/15 частини за донькою померлого - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.12.2023, вищезазначена цивільна справа надійшла в провадження судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська Богун О.О.

Ухвалою від 06.02.2024 відкрито провадження по справі.

В судове засідання позивач та представник позивача не з`явилися, про слухання справи повідомлені належним чином, надавши до суду заяву про слухання справи у їх відсутність, на задоволенні позову наполягали.

Відповідач ОСОБА_2 та представник відповідача у судове засідання не з`явилися, про слухання справи повідомлені належним чином, надавши до суду заяву про відмову у задоволенні позовних вимог.

Треті особи - ОСОБА_3 , приватний нотаріус Дніпровського міського округу Дніпропетровської області Ярова Наталія Геннадіївна у судове засідання не з`явилися, про місце, дату та час судового розгляду справи були сповіщені належним чином, надавши до суду заяву про слухання справи у її відсутність.

Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексурозгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 22.12.1995 року було укладено шлюб.

Від шлюбу вони мають двох дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З моменту реєстрації шлюбу, сім`я проживала за адресою реєстрації чоловіка по АДРЕСА_1 , однак, у зв`язку з неприязними відношення родини чоловіка, з 1997 року сім`я почала мешкати за адресою: АДРЕСА_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть.

Після смерті ОСОБА_4 , його дружина - ОСОБА_1 та діти ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 звернулися до Приватного нотаріуса ДМНО Ярової Н.Г. з заявами про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_4

12 вересня 2023 року приватний нотаріусом ДМНО Яровою Н.Г. було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на батьків померлого - ОСОБА_6 , ОСОБА_2 на дружину - ОСОБА_1 та на дітей померлого - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Однак, після смерті ОСОБА_4 , його дружині стало відомо, що за життя її чоловіком 23.12.2022 було укладено Договір добровільного страхування життя №DNLBNS-22BM440. Належність страхового відшкодування підтверджено листом Приватного акціонерного товариства «Мет-Лайф» від 19.04.2023 №339-ОЛ.

Після чого, ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_3 , звернулися до нотаріуса з заявами про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_4 , що складається зі страхового відшкодування, відповідно до укладено померлим Договору добровільного страхування життя №DNLBNS-22BM440.

Однак, нам було надано роз`яснення, що отримати спадщину за вищезазначеним договором не маємо права, оскільки, померлий ОСОБА_4 постійно був зареєстрований за адресою місця проживання своїх батьків - АДРЕСА_1 , однак фактично проживав разом зі нами за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується наданими доказами, наявними в матеріалах справи.

У відповідності до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.

Відповідно до листа Верховного суду України від 01.01.2012 р. Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, виникнення особистих і майнових прав громадян, їх зміну і припинення закон завжди пов`язує з настанням чи зміною певних обставин, тобто з юридичними фактами. У більшості випадків вони підтверджуються різними свідоцтвами, довідками та іншими документами, що видаються громадянам в адміністративному порядку. Проте не завжди заінтересована особа має можливість довести документально, що той чи інший факт мав місце. Тому в певних випадках допускається судовий порядок встановлення фактів, що мають юридичне значення.

У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В рішенні Європейського суду з прав людини в справі Ващенко проти України (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Відповідно до роз`яснень п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 Про судове рішення у цивільній справі, враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина 1 статті 16 Цивільного кодексу України, далі також - ЦК).

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (частина 1 статті 1216 ЦК).

У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (частина 2 статті 1223 ЦК).

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (частина 1, 3 статті 1268 ЦК).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (частина 1 статті 1269 ЦК).

Нотаріус має право витребовувати від фізичних та юридичних осіб відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальних дій (пункт 1 частини 1 статті 4 Закону України Про нотаріат , далі - також Закон).

Нотаріуси наділенні повноваженнями щодо вчинення нотаріальні дії по видачі свідоцтва про право на спадщину (п.3 ч.1 ст. 34 Закону).

Нотаріуси або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, має право витребовувати від фізичних та юридичних осіб відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії (частина 1 статті 46 Закону).

На вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобов`язані викласти причини відмови в письмовій формі і роз`яснити порядок її оскарження. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову (частина 4 статті 49 Закону).

Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні оскаржуються до суду (частина 1 статті 50 Закону).

На майно, що переходить за правом спадкоємства до спадкоємців або держави, нотаріусом або в сільських населених пунктах - посадовою особою органу місцевого самоврядування, яка вчиняє нотаріальні дії, за місцем відкриття спадщини видається свідоцтво про право на спадщину. Видача свідоцтва провадиться у строки, встановлені цивільним законодавством України (частина 1, 2 статті 66 Закону).

Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім`я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо (частина 1 статті 67 Закону).

Право на спадкування здійснюється спадкоємцями шляхом прийняття спадщини або її неприйняття. Для того, щоб не допустити пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини, нотаріус роз`яснює спадкоємцям право подачі заяви про прийняття спадщини чи про відмову від її прийняття. Заяви про прийняття спадщини або відмову від її прийняття подаються спадкоємцем особисто нотаріусу за місцем відкриття спадщини у письмовій формі (підпункти 3.1, 3.2, 3.3 пункту 3 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, далі - також Порядок).

Якщо спадкоємець протягом шести місяців не подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв спадщину (пункт 3.15 пункту 3 глави 10 розділу II Порядку).

Спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї. У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем (підпункт 3.21, 3.22 пункту 3 глави 10 розділу II Порядку).

Свідоцтво про право на спадщину видається на підставі заяви спадкоємців, які прийняли спадщину, після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини, а у випадках, передбачених частиною другою статті 1270, статтею 1276 Цивільного кодексу України, - не раніше зазначених у цих статтях строків (пункт 4.9 пункту 4 глави 10 розділу II Порядку).

Для спадкоємця, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини, заява про видачу свідоцтва про право на спадщину є первинним документом, на підставі якого заводиться спадкова справа. При цьому нотаріус має виконати всі дії, які передбачені цим Порядком (пункт 4.11 пункту 4 глави 10 розділу II Порядку).

Згідно п. 23 постанови Пленуму ВС України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30 травня 2008 року за № 7 якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина 1, 5, 6 статті 81 ЦПК).

Системний аналіз норм зазначених у пункті 5 мотивувальної частини цього рішення свідчить, що право власності на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою. У випадку коли нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду у позовному провадженні. Факт відмови позивачу у вчиненні нотаріальної дії може підтверджуватися тільки винесеною нотаріусом відповідною постановою.

Суд відмічає, що передумовою звернення особи до суду для встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права власності на спадкове майно має бути відмова нотаріуса в оформленні спадщини.

Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Частиною 1 ст. 1270 ЦК України передбачено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами статей 76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч.1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Враховуюче вище викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині встановлення факту постійного проживання ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 за адресою: АДРЕСА_2 є законними та обґрунтованими і, відповідно такими, що підлягають до задоволення.

Що стосується позовних вимог про визнання право на отримання не виданої 2/5 частини спадкового майна, що складається з страхового відшкодування у розмірі 50 000,00 грн. за договором страхування життя ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 від 22.12.2022 за його дружиною - ОСОБА_1 ; на 2/15 частини спадкового майна за сином померлого - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та на 2/15 частини за донькою померлого - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , то суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у цій частині, оскільки вони подані до суду передчасно.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати віднести на рахунок позивача, оскільки останнім не заявлені вимоги щодо відшкодування судових витрат.

Керуючись ст. ст. 12, 76-81, 89, 141, 206, 258-259, 265, 268, 354, 293 ЦПК України, ст. ст. 1261, 1268, 1270 ЦК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи - ОСОБА_3 , приватний нотаріус Дніпровського міського округу Дніпропетровської області Ярова Наталія Геннадіївна про встановлення факту що має юридичне значення - задовольнити частково.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 на час його смерті - ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_2 .

У задоволенні інших позовних вимог - відмовити.

Судові витрати віднести на рахунок позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.О.Богун

28.03.2024