Провадження № 2/750/177/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 вересня 2024 року м. Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова в складі:

судді - Маринченко О.А.,

секретар судового засідання - Шилова Ж.О.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, встановлення способу участі батька у вихованні дитини та спілкуванні з нею,

Управління (служба) у справах дітей Чернігівської міської ради,

в с т а н о в и в :

26 жовтня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , в якому з урахуванням уточнень (а.с. 83) просить:

- зобов?язати відповідача не чинити перешкоди у вихованні та спілкуванні з малолітньою дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- зобов?язати відповідача повідомляти позивача про зміну місця перебування малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , при виїзді з міста її перебування до іншого міста, шляхом повідомлення нової адреси перебування на електронну пошту батька ІНФОРМАЦІЯ_2 не пізніше, ніж за 24 години до виїзду;

- визначити спосіб участі позивача в спілкуванні та вихованні малолітньої дитини, а саме: безперешкодне спілкування засобами поштового зв?язку за адресою знаходження матері; безперешкодне спілкування засобами електронного/відео, телефонного зв?язку через електронні пристрої, які є в користуванні дитини, а саме: телефон, планшет, при необхідності їх заміни та придбання за рахунок батька; спілкування засобами електронного/відео зв?язку через мережу Інтернет через додаток WhatsApp, Facebook Messenger, Telegram кожної середи та п?ятниці з 18.00 год. до 20.00 год. тривалістю не менше 20 хвилин, кожної неділі з 10.00 год. до 20.00 год. тривалістю не менше 1 години з урахуванням стану здоров`я, потреб та інтересів дитини; під час літніх канікул - 30 діб, під час зимових канікул - 10 діб на території України за місцем перебування батька в максимально безпечних (західних) регіонах України з проїздом матері та дитини, при необхідності матері і двох дітей до місця перебування батька чи до території України за рахунок батька в дві сторони.

Обґрунтовано позов, зокрема, тим, що позивач є батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Запис про його батьківство у свідоцтві про народження дитини здійснений на підставі спільної заяви сторін, яка була подана до органу реєстрації відповідно до пункту 1 частини другої статті 125, статті 126 Сімейного кодексу України. З матір`ю дитини ОСОБА_3 позивач у шлюбі не перебував. У травні 2022 року відповідач разом із дочкою виїхали до Італії, де перебувають і на даний час. Відповідач умисно протягом тривалого часу (з вересня 2022 року) перешкоджає позивачу брати участь у вихованні дочки, не повідомляє його про місце її перебування, стан здоров`я, умови проживання. Про місце проживання дочки позивач дізнався лише в січні 2023 року, коли звернувся до суду із позовом про стягнення аліментів з відповідача. Крім того, відповідач тривалий час не забирає із служби перевізників його посилки з подарунками для дочки. Остання посилка з подарунком, який дочка самостійно собі обирала, спілкуючись з позивачем по відеозв`язку, знаходиться в службі доставки вже три місяці. До 07 жовтня 2023 року позивач говорив з дочкою один раз на тиждень або і менше. Після 07 жовтня 2023 року позивач взагалі не може зв`язатися з дочкою. 20 жовтня 2023 року без будь-якого попередження о 20 год. 20 хв. позивачу на WhatsApp зателефонувала відповідач, на зв`язку була його дочка, з якою він встиг поспілкуватися 10 хв. 37 с. до того моменту, як він повідомив, що переслав на рахунок відповідача 1000 грн. в якості додаткових витрат на дітей, після чого відповідач відібрала телефон у дитини та вимкнула зв`язок. Позивач із дочкою із задоволенням спілкувалися та грали в інтерактивні ігри «маски», вчили італійську мову, однак такі спільні уроки та ігри відповідач їм проводити заборонила. Батьки позивача також не мають можливості нормально спілкуватися з внукою, оскільки відповідач повністю заблокувала їх у всіх месенджерах. Зі свого боку позивач постійно надає матеріальну допомогу на утримання дитини, середня сума якої становить 5000 грн. у місяць. Також, позивач надсилав відповідачу листи щодо усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, які залишилися без відповіді. Таким чином, з 11 вересня 2023 року до 07 жовтня 2023 року позивач лише декілька разів (не більше трьох загальною тривалістю не більше 45 хв.) розмовляв із дочкою по телефону, а після того як відповідач дізналася що він звертався до суду із заявою про забезпечення позову і йому було відмовлено в її задоволенні, повністю заборонила спілкування з дочкою, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 22 листопада 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в справі; справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження; визначено відповідачу строк для подачі відзиву на позов.

Також, ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 22 листопада 2023 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовлено.

Відповідач подала відзив на позов, в якому просить відмовити позивачу в його задоволенні. Зокрема, у відзиві на позов відповідач зазначає, що дійсно у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та введенням воєнного стану вона разом із двома малолітніми дітьми: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , виїхали за межі України. На даний час відповідач перебуває в місті Лузерна Сан Джованні (провінція Торіно, Італія). Позивач має право на спілкування з дитиною і відповідач ніколи не відмовляла йому в такому спілкуванні. Однак, у позивача відсутнє розуміння того, що примушувати дитину до певних дій не можна. Позивач не хоче розуміти, що саме дитина вирішує, чи хоче вона спілкуватися і бачитися з батьком. Питання спілкування дочки з батьком у кожному конкретному випадку мають бути вирішені позивачем за домовленістю з відповідачем перш за все з урахуванням інтересів дитини, її психологічного і фізичного стану. Необмежене спілкування засобами електронного/відео, телефонного, поштового та іншого засобів зв`язку суперечить інтересам дитини та не враховує її зайнятості навчанням у школі, участі в гуртках, тренуваннях, дозвіллі, запланованих поїздках з родиною на відпочинок. Відповідач не забороняє спілкуватися дочці з батьком за допомогою ресурсів у мережі Інтернет чи по телефону, однак Маргариті всього сім років і в неї немає особистого телефону та підключення до мережі Інтернет із встановленими месенджерами. Дитина спілкується з батьком за допомогою телефону матері, яка також працює і не має можливості забезпечити саме необмежене спілкування дитини з батьком. Щодо спілкування під час літніх та зимових канікул на території України за місцем проживання батька, то слід зазначити, що в Україні триває воєнний стан, тому перебування Маргарити на території України суперечитиме її інтересам та наражатиме дитину на небезпеку, оскільки, як відомо, загроза з боку ворога не минула. Крім того, у літній період дитина буде відвідувати додаткові заняття з іноземної мови. Таким чином, запропонований позивачем спосіб участі у вихованні та спілкуванні дитини з батьком не відповідатиме інтересам дитини, необхідності дотримання нею розпорядку дня та відпочинку, сприятиме наростанню між сторонами конфліктів, не в повній мірі відповідатиме інтересам як батьків, так і дитини.

Також, до відзиву відповідач додала пояснення, в яких, зокрема, зазначила, що після початку війни, у березні 2022 року, позивач, відповідач, її діти та батьки виїхали в місто Ужгород, де проживали до травня 2022 року. Позивач проживав окремо зі своїми батьками біля міста Львів. У подальшому, для захисту своїх дітей від небезпеки, відповідач вирішила поїхати з дітьми в Італію. Одразу після приїзду вони зареєструвалися у відповідних органах, а діти відповідно пішли в школу та дошкільний навчальний заклад. Відповідач не приховувала своєї адреси проживання від позивача. Крім того, позивач неодноразово писав листи в італійську школу Маргарити, де йому надали інформацію про неї зі згоди відповідача. Відповідач декілька разів просила позивача не надсилати посилки до міста Турину, так як вона з дітьми проживає в іншому місті Лузерна Сан Джованні, у неї немає машини і їй незручно їздити за посилкою більше, ніж за 100 км., однак позивач навмисно надсилає посилки до іншого міста. Крім того, ОСОБА_6 має особисту думку та бажання спілкуватися з тим, з ким вона хоче і відповідач не забороняє їй спілкуватися з батьком, однак дитина не бажає цього робити. Також, позивач неодноразово погрожував її теперішньому чоловіку в соцмережах та розповсюдив колегам чоловіка неправдиву інформацію про викрадення дитини. Погроз зазнають і батьки відповідача. Таким чином, відповідач ніколи не відмовляла позивачу у спілкуванні з дочкою, але дитина має право на свою думку та почуття. Дочка дуже щаслива та має право жити в родині, де панує любов та повага без насилля, а з батьком вона має право спілкуватися в будь-який момент, коли має бажання.

Позивач відповідь на відзив не подав.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 22 квітня 2024 року, яка занесена до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження в справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити. Після оголошеної перерви у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений завчасно та належним чином.

Представник відповідача у судовому засіданні вказала, що відповідач позов визнає частково, після оголошеної перерви у судове засідання подала заяву про розгляд справи за її відсутності та відсутності відповідача, зазначивши, що відповідач позов визнає частково, а саме: в частині зобов`язання повідомляти позивача про зміну місця постійного проживання дитини та щодо визначення способу участі в спілкуванні з дочкою засобами електронного зв`язку через мережу Інтернет за допомогою застосунку Facebook кожної середи, п`ятниці та неділі у період часу з 18.00 год. до 20.00 год. протягом 20 хвилин з урахуванням стану здоров?я, потреб та інтересів дитини.

Представник Управління (служби) у справах дітей Чернігівської міської ради у судове засідання не з`явився, раніше подавав заяву про розгляд справи за його відсутності, просив прийняти рішення з урахуванням інтересів дитини.

Заслухавши доводи позивача, представника відповідача та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Сторони є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 23).

На даний час малолітня ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом з позивачем в Італії.

Факт отримання відповідачем та малолітньою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , тимчасового захисту у зв`язку із надзвичайним станом в Україні в країні Італія підтверджується копіями посвідок на проживання № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 (а.с. 76, 77).

Відповідно до копії довідки про зарахування та відвідування, наданої директором Державного загальноосвітнього навчального закладу, дошкільної освіти, початкової школи та середньої школи І ступеня (вул. Тегас, 2,- 10062, місто Лузерна Сан Джованні (провінція Торіно) учениця ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 2022-2023 навчальний рік зарахована до загальноосвітнього навчального закладу міста Лузерна Сан Джованні та регулярно відвідує 1 клас початкової школи навчального закладу міста Лузерна Сан Джованні (а.с. 78 на звороті).

Згідно з листом Управління (служби) у справах дітей Чернігівської міської ради № 01-31/06/2923 від 21 листопада 2023 року заява позивача від 17 листопада 2023 року щодо встановлення способу участі батька у вихованні дитини залишена без розгляду, оскільки відповідно до частини третьої статті 19 Сімейного кодексу України у разі звернення особи з позовом до суду орган опіки та піклування припиняє розгляд поданої йому заяви (а.с. 43).

Рішенням виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 29 травня 2024 року № 332 затверджено висновок щодо способу участі ОСОБА_1 у спілкуванні та вихованні малолітньої дочки, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 135, 136).

Відповідно до цього висновку малолітня ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з травня 2022 року з матір`ю проживає в Республіці Італія. Матері дитини, ОСОБА_3 , було направлено на електронну адресу, вказану у позовній заяві, листа з рекомендацією викласти своє бачення на обставини справи. Відповіді не отримано. Питання визначення способу участі ОСОБА_1 у спілкуванні та вихованні ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було повторно розглянуте на засідання комісії з питань захисту прав дитини 20 травня 2024 року у присутності ОСОБА_1 та представника ОСОБА_3 адвоката Дубовик Н.М. Після з`ясування всіх обставин справи комісія з питань захисту прав дитини вважає, що у зв`язку з відсутністю матері та дитини на території міста Чернігова, на даний час розглянути спір між батьками та визначити порядок участі батька у вихованні дитини, враховуючи вимоги законодавства неможливо. У зв`язку з чим, орган опіки та піклування не може на даний час розглянути спір між батьками та визначити порядок участі батька у вихованні дитини.

Згідно із інформацією практичного психолога ОСОБА_8 , наданою позивачем, Маргариті дуже важливе регулярне спілкування з батьком та матір`ю в тій формі, яка можлива та безпечна. Важливо, щоб вона розуміла, що є батько та мати, які дійсно її люблять і в будь-якій ситуації прийдуть їй на допомогу (а.с. 120).

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно зі статтею 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

У статті 7 Конвенції про права дитини передбачено, що кожна дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування.

Відповідно до положень статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Згідно із статтею 18 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Частинами другою, восьмою, дев`ятою, десятою статті 7 Сімейного кодексу України визначено, що сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Питання справедливої рівноваги між інтересами батьків та інтересами дитини неодноразово аналізувалося ЄСПЛ, практика якого відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» і частини четвертої статті 10 ЦПК України застосовується судами України як джерело права.

Так, у рішенні від 07 грудня 2006 року в справі «Хант проти України», заява № 31111/04, ЄСПЛ зазначав, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага та, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про охорону дитинства» контакт з дитиною - реалізація матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання їм інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини.

Статтею 4 Конвенції про контакт з дітьми передбачено, що дитина та її батьки мають право встановлювати й підтримувати регулярний контакт один з одним. Такий контакт може бути обмежений або заборонений лише тоді, коли це необхідно в найвищих інтересах дитини. Якщо підтримання неконтрольованого контакту з одним з батьків не відповідає найвищим інтересам дитини, то розглядається можливість контрольованого особистого контакту чи іншої форми контакту з одним з таких батьків.

Згідно із статтею 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 Сімейного кодексу України (стаття 141 Сімейного кодексу України).

Відповідно до частини першої статті 151 Сімейного кодексу України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини.

Згідно зі статтею 153 Сімейного кодексу України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Верховний Суд у постанові від 09 червня 2022 року в справі № 569/18837/19 вказав, що визначаючи спосіб участі батька у вихованні дитини, спілкуванні з нею, суди мають враховувати принцип рівності прав батьків у вихованні дитини та принцип забезпечення найважливіших інтересів дитини. Суд при встановленні способу спілкування має дотримуватися розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини.

Отже, обов`язки щодо забезпечення розвитку дитини покладаються на обох батьків, кожен із батьків зобов`язаний брати участь у вихованні дитини не епізодично, а постійно, такі зустрічі не повинні носити формальний характер, при цьому слід дотримуватися розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини.

Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Відповідно до частин першої, другої статті 157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Згідно із частиною третьою статті 157 Сімейного кодексу України той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами (частини перша, друга статті 159 Сімейного кодексу України).

Таким чином, міжнародними та національними нормами законодавства України закріплено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Також передбачено обов`язок того із батьків, який проживає окремо, брати участь у вихованні дитини. У іншого з батьків виникає зустрічний обов`язок - не чинити цьому перешкоди.

Слід також врахувати, що правосуддя у справах про піклування про дитину завжди супроводжується гостро-емоційними і мінливими стосунками між батьками, отже остаточність судового рішення у цій категорії справ є завжди тимчасовою і часто нетривалою. Правосуддя не в змозі регулювати та встановлювати сталі людські стосунки.

Потреба втручання держави шляхом вирішення судами спорів між батьками щодо їх участі у вихованні дітей обумовлена поведінкою самих батьків та їх небажанням винайти порозуміння між собою в позасудовому порядку в найкращих інтересах своїх дітей.

При цьому, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків, зокрема, у вихованні дитини, обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (частини четверта та п`ята статті 19 Сімейного кодексу України).

Неможливість надання письмового висновку органу опіки та піклування у даній справі пов`язана із такою виключною обставиною як перебуванням дитини за межами України.

Разом з тим, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 11 грудня 2023 року в справі № 523/19706/19 зазначив, що передбачена частинами четвертою та п`ятою статті 19 Сімейного кодексу України обов`язковість висновку органу опіки та піклування у відповідних категоріях цивільних справ не може абсолютизуватися. У разі, якщо з тих чи інших причин такий висновок отримати не можна, суд має вирішити спір за наявними у справі доказами. Якщо з тих чи інших причин орган опіки та піклування відмовиться надати свій висновок у справі, де за приписами частин четвертої та п`ятої статті 19 Сімейного кодексу України надання ним такого висновку є обов`язковим, ця обставина не означає неможливості розгляду та вирішення спору. Протилежний підхід є рівнозначним відмові у доступу до правосуддя і означав би порушення положень статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зазначений підхід має загальний характер і є цілком справедливим для випадків, коли не було отримано письмового висновку органу опіки та піклування при розгляді справ, де участь органу опіки та піклування є обов`язковою, з огляду на неможливість надати такий висновок, зокрема, у зв`язку із перебуванням дитини за межами країни, перебуванням дитини на непідконтрольній території, неможливості встановити місце фактичного перебування дитини з одним із батьків тощо.

За вказаних обставин, проаналізувавши доводи сторін та наявні в справі докази, враховуючи часткове визнання відповідачем позову, інтереси дитини, які мають пріоритет над інтересами батьків, її вік, особливості розвитку та потреби, закріплений у положеннях міжнародних норм та нормах чинного законодавства України принцип рівності батьків у реалізації права на вільне спілкування з дитиною та участь у її вихованні, активне, стабільне бажання батька брати участь у вихованні дочки та спілкуватися з нею, відсутність підтверджених належними та допустимими доказами обставин, які б могли бути підставою для обмеження цього права, а також те, що на даний час в Україні діє воєнний стан, дитина перебуває закордоном з матір`ю, відсутність у дитини за доводами відповідача особистого телефону, беручи до уваги, що між сторонами склалися такі відносини, які позбавляють позивача можливості в повній мірі спілкуватися з дочкою та те, що сторони не змогли самостійно визначити порядок участі батька у вихованні дитини, суд дійшов висновку про наявність підстав для зобов`язання відповідача не чинити перешкод позивачу в спілкуванні з дочкою та її вихованні, а також визначення способу участі позивача у спілкуванні з дочкою та її вихованні шляхом зобов`язання відповідача організувати спілкування дитини з батьком особисто засобами телефонного, електронного/відео зв`язку через мережу Інтернет за допомогою програмних застосунків та додатків WhatsApp, Facebook Messenger, Telegram щосереди, щоп`ятниці та щонеділі у період часу з 18.00 год. до 20.00 год. протягом 20 хвилин з урахуванням стану здоров?я та режиму дня дитини.

Крім того, для забезпечення права позивача на отримання інформації про дитину, що є складовою контакту з дитиною в розумінні статті 1 Закону України «Про охорону дитинства», суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача при зміні місця постійного проживання дитини повідомляти позивачу адресу місця постійного її проживання.

Також, суд враховує, що в Україні діє воєнний стан і перебування дитини в Україні може становити загрозу для її життя і здоров`я, тому вважає, що саме такий спосіб спілкування дочки з батьком та надання йому інформації про неї, на даний час відповідатиме інтересам дитини, забезпечить справедливу рівновагу між правами та інтересами сторін і дитини, сприятиме підтриманню зв`язку дитини із батьком та забезпеченню прав дитини на виховання обома батьками.

З урахуванням викладеного, позов підлягає частковому задоволенню.

Керуючись статтями 2, 4, 5, 10-13, 81, 258, 259, 263-265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, встановлення способу участі батька у вихованні дитини та спілкуванні з нею задовольнити частково.

Зобов`язати ОСОБА_3 не чинити перешкод ОСОБА_1 в спілкуванні з дочкою - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та її вихованні.

Зобов`язати ОСОБА_3 повідомляти ОСОБА_1 про зміну місця постійного проживання дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визначити спосіб участі ОСОБА_1 у спілкуванні з дочкою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та її вихованні шляхом зобов`язання ОСОБА_3 організувати спілкування дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_1 особисто засобами телефонного, електронного/відео зв`язку через мережу Інтернет за допомогою програмних застосунків та додатків WhatsApp, Facebook Messenger, Telegram щосереди, щоп`ятниці та щонеділі у період часу з 18.00 год. до 20.00 год. протягом 20 хвилин з урахуванням стану здоров?я та режиму дня дитини.

У задоволенні решти вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач - ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Відповідач - ОСОБА_3 , останнє відоме зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 .

Управління (служба) у справах дітей Чернігівської міської ради, місцезнаходження: вул. І. Мазепи, 19, м. Чернігів; ідентифікаційний код юридичної особи 43649710.

Повний текст рішення складено 17.09.2024.

Суддя