ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/552/24Головуючий по 1 інстанції
Справа №711/7138/23 Категорія: 304070000 Позарецька С.М.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 травня 2024 року

м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Сіренка Ю.В., Гончар Н.І., Новікова О.М.

учасники справи:

позивач Приватне акціонерне товариство «Черкаське хімволокно» в інтересах Відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ»,

відповідач ОСОБА_1 ,

особа, яка подала апеляційну скаргу - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 27 листопада 2023 року, у складі судді Позарецької С.М., у цивільній справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Черкаське хімволокно» в інтересах Відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в :

05 жовтня 2023 року Приватне акціонерне товариство «Черкаське хімволокно» в інтересах Відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ» звернулося до суду з вказаним позовом.

Позивач просив суд стягнути із відповідача заборгованість за послуги з централізованого опалення, гарячого водопостачання у розмірі 44 187 грн. 79 коп., інфляційну складову боргу у розмірі 9230 грн. 64 коп. та 3 % річних у розмірі 3179 грн. 47 коп., а всього 56 597 грн. 90 коп. Крім того, просив стягнути з відповідача судові витрати по сплаті судового збору у сумі 2684 грн. 00 коп.

В обгрунтування позовних вимог вказував, що надання послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання у будинку АДРЕСА_1 здійснюється ПрАТ «Черкаське хімволокно» в особі ВП«Черкаська ТЕЦ».

Оскільки у будинку АДРЕСА_1 встановлено будинковий лічильник загального обліку теплопостачання, то, у разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії, споживач оплачує послуги згідно з їх показаннями пропорційно опалюваній площі (об`єму) квартири. У період до встановлення будинкового лічильника обліку теплопостачання нарахування за послугу здійснювалися згідно з п.п.40-49 Правил №630, а саме у разі відсутності будинкових засобів обліку теплової енергії споживач оплачує послуги пропорційно опалювальній площі (об`єму) квартири та з урахуванням температури повітря зовнішнього середовища.

У квартирі АДРЕСА_2 вказаного будинку встановлений лічильник обліку гарячого водопостачання, тому згідно з п.20 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630, плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів споживання на підставі платіжного документа або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку.

Відповідно до п.26 Правил надання послуги з постачання гарячої води та типових договорів про надання послуги з постачання гарячої води, затверджених постановою КМУ від 11.12.2019 №1182 обсяги спожитої у будівлі гарячої води та обсяги теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання (за наявності циркуляції) визначаються та розподіляються між споживачами відповідно до Методики розподілу.

В кв. АДРЕСА_3 зареєстрований відповідач. Позивач вказував, що на даний час постачання гарячої води до цієї квартири не припинено, трубопровод не опломбовано. Відповідач є таким, що фактично споживає надані позивачем послуги, жодних претензій щодо наданих послуг, не подавав. Квартира не від`єднана від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання.

Відповідач з листопада 2014 року несвоєчасно та не у повному обсязі вносив плату за отримані послуги централізованого опалення та гарячого водопостачання, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 01.07.2023 складає 44 187 грн. 79 коп., що підтверджується розрахунком по особовому рахунку № НОМЕР_1 .

Крім того, позивач зазначав, що фактично споживаючи вищезазначені послуги, відповідач не надсилав позивачу жодних скарг чи претензій щодо наявності послуг, якості чи кількості їх надання.

Також, відповідачу на суму боргу, відповідно до ст. 625 ЦК України, нараховані інфляційні втрати у сумі 9230грн. 64коп. та 3 % річних, що становить 3179грн. 47коп.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 27 листопада 2023 року позов задоволено.

Вирішено стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Черкаське хімволокно» в інтересах Відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ» заборгованість за послуги з централізованого опалення, гарячого водопостачання у розмірі 44 187 грн. 79 коп., інфляційні - 9230грн. 64 коп., 3 % річних 3179грн. 47коп., судовий збір 2684грн. 00коп., а всього 59 281грн. 90коп.

Задовольняючи позов, суд вмотивував своє рішення тим, що позивач є надавачем послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання, ним були надані відповідні послуги відповідачу, як споживачу таких послуг. Наведені позивачем розрахунки розміру боргу здійснені за встановленими тарифами та не спростовані відповідачем, який є користувачем жилого приміщення, а саме кв. АДРЕСА_3 , зареєстрований в ньому, а позивачем надаються житлово-комунальні послуги, якими він користується і не відмовився від даних послуг.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити повністю у задоволенні позову, судові витрати стягнути з позивача.

В обгрунтування вимог апеляційної скарги вказує, що власником квартири АДРЕСА_3 є ОСОБА_2 , а не ОСОБА_1 , що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон на відчуження об`єктів нерухомого майна.

Отже, скаржник наголошує на тому, що Закон покладає обов`язок утримання квартири та сплати житлово-комунальних послуг на власника квартири у багатоквартирному будинку, а не на зареєстрованих осіб.

Крім того, скаржник зазначає про нарахування позивачем заборгованості за житлово-комунальні послуги поза межами строку позовної давності, а саме, з листопада 2014 року по липень 2023 року.

Наголошує, що про застосування наслідків спливу строку позовної давності заявляв в суді першої інстанції.

Звертає увагу, що плата за житлово-комунальні послуги повинна була вноситись не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, то в такому випадку, коли виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ПрАТ «Черкаське хімволокно» - Проскура Т.О. зазначає, що та обставина, що відповідач не є власником квартири, не звільняє його як особу, яка там зареєстрована, від обов`язку сплачувати за житлово-комунальні послуги, як споживача відповідних послуг.

Наголошує на тому, що відповідачем здійснювались платежі у липні 2015, травні 2018, квітні 2021, коли нарахування були відсутні або нараховані платежі були меншими за сплачені кошти, що свідчить про визнання заборгованості і переривання позовної давності.

Крім того, позивач зазначає про продовження строків позовної давності на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби COVID-19, який діяв з 02.04.2020 по 30.06.2023 включно.

Відповідно до положень ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 26 березня 2024 року призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 27 листопада 2023 року відповідає вказаним вимогам.

Так, судом встановлено, що ПрАТ «Черкаське хімволокно» в особі ВП«Черкаська ТЕЦ», на підставі ліцензії Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.11.2012 №374 (переоформлено рішенням від 29.12.2016 №2444) та рішень Черкаської міської ради №520 від 24.05.2000, №1480 від 31.10.2007, забезпечує тепловою енергією населення, організації та підприємства всіх форм власності у м. Черкаси.

Відповідно до п.п.3, 4 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», виконавцем послуг з постачання теплової енергії є теплопостачальна організація, а послуг з постачання гарячої води - суб`єкт господарювання, який є власником (або володіє і користується на інших законних підставах) теплової, тепловикористальної або теплогенеруючої установки, за допомогою якої виробляє гарячу воду, якщо споживачами не визначено іншого постачальника гарячої води. Згідно вищенаведеного ПрАТ«Черкаське хімволокно» як суб`єкта господарювання з постачання теплової енергії, законодавством визначено виконавцем послуг з централізованого постачання гарячої води.

Згідно із ч. 3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Відповідно до відповіді Управління з питань державної реєстрації Черкаської міської ради № 28890-01-10 від 04.01.2022, ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 , з 16.07.2014.

До квартири АДРЕСА_3 надаються послуги з теплопостачання та гарячого водопостачання від ВП «Черкаська ТЕЦ», ОСОБА_1 отримує відповідні послуги, відкрито о/р № НОМЕР_1 , за яким станом на 01.07.2023 наявна заборгованість за надані послуги з централізованого опалення, гарячого водопостачання, яка становить 44 187грн. 79коп.

Відповідно до розрахунку, який наданий позивачем, відповідач періодично, але не в повному обсязі оплачував комунальні послуги, починаючи з листопада 2014 року.

Такі встановлені судом обставини у справі.

Правове регулювання спірних правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг наступне.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, визначені Законом України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-IV (який діяв на момент виникнення спірних правовідносин та втратив чинність 01 травня 2019 року) та Законом України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VIII, який чинний на даний час (надалі Закон).

Відповідно до пункту 5 статті 1 Закону житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Згідно зі пунктом 1 частини першої статті 7 Закону споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів.

Відповідно до частини другої статті 7 Закону індивідуальний споживач зобов`язаний: укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; своєчасно вживати заходів до усунення виявлених неполадок, пов`язаних з отриманням житлово-комунальних послуг, що виникли з його вини; забезпечувати цілісність обладнання приладів (вузлів) обліку комунальних послуг відповідно до умов договору та не втручатися в їхню роботу; власним коштом проводити ремонт та заміну санітарно-технічних приладів і пристроїв, обладнання, іншого спільного майна, пошкодженого з його вини, яка доведена в установленому законом порядку; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Отже, пунктом 5 частини другої статті 7 Закону визначено обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором.

Згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Судом встановлено, що відповідач користувався послугами, наданими позивачем, від їх надання не відмовлявся, претензій з приводу якості та об`єму наданих послуг не заявляв, а тому зобов`язаний був виконувати свій обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг.

Факт відсутності укладеного договору про надання житлово-комунальних послуг між ОСОБА_1 та позивачем сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі, про що вірно вказав суд першої інстанції.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 712/8916/17 (провадження № 14-448 цс 19).

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою статті 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

У частині третій статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд першої інстанції на підставі досліджених доказів у справі, дійшов вірних висновків, про те, що внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх обов`язків, передбачених Законом, щодо своєчасної та повної оплати житлово-комунальних послуг, виникла заборгованість у розмірі 44 187 грн 79 коп, яка підтверджена наданим позивачем розрахунком, що складений відповідно до встановлених тарифів на житлово-комунальні послуги з опалення та постачання гарячої води, скаржником не спростовано даних розрахунку, а тому вказана позивачем заборгованість підлягає до стягнення з відповідача.

Доводи скаржника про те, що він не є власником квартири АДРЕСА_3 , власник даної квартири відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон на відчуження об`єктів нерухомого майна є ОСОБА_2 , а отже, він не є належним відповідачем у справі, оскільки Закон покладає обов`язок утримання квартири та сплати житлово-комунальних послуг саме на власника квартири у багатоквартирному будинку, а не на зареєстрованих осіб, колегія суддів оцінює критично, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 13 ч.1 ст.1 Закону споживач житлово-комунальних послуг (далі - споживач) - індивідуальний або колективний споживач.

Згідно п. 6 ч.1 ст. 1 Закону індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Пунктом 5 ч. 2 ст. 7 Закону на індивідуального споживача покладено обов`язок оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_4 , отримує житлово-комунальні послуги від позивача, а отже, є індивідуальним споживачем, який зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги, якими користується.

Доказів, які свідчать, що власник квартири не надавав згоди на проживання та реєстрацію у квартирі АДРЕСА_3 відповідача, останнім не надано, а тому колегія суддів обгрунтовано вважає, що ОСОБА_1 проживає в даній квартирі зі згоди власника ОСОБА_2 та користується житлово-комунальними послугами, наданими позивачем, від яких не відмовлявся, а тому повинен оплачувати отримані послуги.

Стосовно доводів скаржника про нарахування позивачем заборгованості за житлово-комунальні послуги поза межами строку позовної давності, а саме, з листопада 2014 року по липень 2023 року, колегія суддів вважає, що суд дійшов правильного висновку про переривання строку позовної давності, внесеними відповідачем періодичними платежами, а тому строк позовної давності для вимог позивача не сплинув.

Так, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

До вимог зі стягнення боргу за житлово-комунальні послуги застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки.

Відповідно до положень ст. 264 ЦПК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

З розрахунку заборгованості по особовому рахунку відповідача судом встановлено, що відповідач робив платежі, коли не було нараховано оплату за житлово-комунальні послуги, зокрема, у липні 2017 року на суму 300 грн, у травні 2018 року на суму 500 грн за опалення, у лютому 2019 в сумі 75 грн за постачання гарячої води, у березні 2021 року на суму 500 грн, без зазначення в платежах, оплата за який період ним проведена, а тому дані проплати суд обгрунтовано визнав такими, що свідчать про визнання відповідачем боргу, тому строк позовної давності переривався.

Колегія суддів також погоджується з висновком суду про стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних, відповідно до ст. 625 ЦК України.

Так, правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому на споживача послуг покладено обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право виконавця послуг відповідно до частини першої статті 509 ЦК України вимагати сплату грошей за надані послуги.

Положенням ч.2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи, що відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання з оплати за житлово-комунальні послуги, у відповідності до ч.2 ст. 625 ЦК України, позивачем нараховано 3% річних в сумі 3179 грн 47 коп та інфляційні в розмірі 9 230 грн 64 коп., які підтверджені відповідними розрахунками, що не спростовані відповідачем, а тому суд дійшов вірного висновку про задоволення даних вимог.

Отже, відповідач, як споживач комунальних послуг, зобов`язаний був оплачувати за отримані житлово-комунальні послуги, якими він фактично користувався, проте ним таких дій в повному обсязі та вчасно не вчинялось, внаслідок чого утворилась заборгованість в сумі 44 187 грн 79 коп., та відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України нараховано 3 % річних в сумі 3179 грн 47 коп і інфляційні в розмірі 9 230 грн 64 коп.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів доходить висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ухваленим на підставі повного з`ясування обставин справи та дослідження доказів, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильності вказаних висновків.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі положень ст.141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в апеляційному суді слід залишити за особою, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись статтями 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 27 листопада 2023 року у даній справі залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду в порядку та за умов, визначених ст.389 ЦПК України.

Судді: Ю.В. Сіренко

Н.І. Гончар

О.М. Новіков