Ухвала

18 листопада 2024 року

м. Київ

справа № 756/9776/15-ц

провадження № 61-12749 ск 24

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Пророка В. В. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Петрова Є. В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 15 липня 2024 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: Оболонська районна в м. Києві державна адміністрація, про звернення стягнення на предмет іпотеки,

ВСТАНОВИВ:

1. В серпні 2015 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» звернулось до суду із вказаним позовом.

2. 05 лютого 2020 року між публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» (далі - ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції») було укладено Договір про відступлення прав вимоги № 2149/К, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черленюх Л.В. та зареєстровано за № 217, відповідно до умов якого до ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» перейшли всі права вимоги за Кредитним договором та Договором іпотеки.

3. ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції», з урахуванням зміни позовних вимог, просило в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 за Договором про надання споживчого кредиту № 0 від 20 червня 2008 року в розмірі 91 483,65 доларів США (неповернута сума отриманого кредиту) звернути стягнення на квартиру АДРЕСА_1 , шляхом проведення прилюдних торгів за ціною, яка визначається при примусовому виконанні рішення на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

4. Оболонський районний суд м. Києва рішенням від 08 лютого 2024 року позов задовольнив. В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 за Договором про надання споживчого кредиту № 0 від 20 червня 2008 року в розмірі 91 483,65 доларів США (неповернута сума отриманого кредиту) звернув стягнення на квартиру АДРЕСА_1 , шляхом проведення прилюдних торгів за ціною, яка визначається при примусовому виконанні рішення на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

5. Не погоджуючись з рішенням суду представник ОСОБА_1 - адвокат Волков Сергій Анатолійович подав до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу.

6. Київський апеляційний суд ухвалою від 16 травня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником Волковим С. А. , на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 08 лютого 2024 року залишив без руху, та надав особі, яка подала апеляційну скаргу, строк для усунення виявлених в ній недоліків протягом п`яти днів з дня вручення ухвали суду. Як недолік судом було вказано про необхідність особі, яка подала апеляційну скаргу, сплатити судовий збір за апеляційне оскарження рішення суду у розмірі 5 481,00 грн та виконати вимоги пункту 2 частини другої статті 356 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), а саме: вказати адвокату як особі, яка підписала та подала апеляційну скаргу, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету та надати копії апеляційної скарги у новій редакції та доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи.

7. Надалі Київський апеляційний суд ухвалою від 15 липня 2024 року вказану апеляційну скаргу визнав неподаною та повернув особі, яка її подала.

8. Обґрунтовуючи своє рішення суд апеляційної інстанції зазначив, що на виконання вимог ухвали апеляційного суду про залишення апеляційної скарги без руху, 08 червня 2024 року адвокат Волков С. А. направив до суду засобами поштового зв`язку заяву про усунення недоліків, до якої додано квитанцію про сплату судового збору на суму 5 481,00 грн. При цьому вимоги ухвали Київського апеляційного суду від 16 травня 2024 року в іншій частині не виконав, а саме: не надав Київському апеляційному суду апеляційну скаргу (в новій редакції) у письмовій формі або в електронній формі з використанням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи із зазначенням відомостей про наявність або відсутність у адвоката Волкова С. А. як особи, яка подає апеляційну скаргу в інтересах фізичної особи, електронного кабінету, а також не надано копії апеляційної скарги у новій редакції та доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи.

9. У вересні 2024 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 15 липня 2024 року, в якій скаржник просить скасувати оскаржуване судове рішення та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

10. Обґрунтовуючи касаційну скаргу скаржник вказує на те, що на виконання ухвали Київського апеляційного суду від 16 травня 2024 року, адвокатом Волковим С. А., як представником ОСОБА_1 , було усунуто недоліки апеляційної скарги на які вказував суд.

11. Адвокат Волков С. А. має зареєстрований електронний кабінет у підсистемі Електронний суд Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи з 22 жовтня 2023 року, на підтвердження чого до касаційної скарги долучено відповідну відповідь № 3164304 від 22 серпня 2024 року, тобто адвокатом Волковим С. А., на момент подання апеляційної скарги, було дотримано вимог законодавства щодо реєстрації електронного документу в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі.

12. Також скаржник вказує на те, що суд апеляційної інстанції при постановлені оскаржуваної ухвали застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 22 березня 2023 року у справі № 755/1549/22 (провадження № 61-6415 св 22).

13. Верховний Суд ухвалою від 08 жовтня 2024 року витребував матеріали справи № 756/9776/15-ц, задля перевірки доводів касаційної скарги та вирішення питання щодо можливості відкриття касаційного провадження.

14. В жовтні 2024 року вказані матеріали справи надійшли до Верховного Суду.

15. Перевіривши доводи касаційної скарги, оскаржуване судове рішення та матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для відкриття касаційного провадження у цій справі з огляду на таке.

16. Статтею 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), який, зокрема, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства, визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

17. Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права, повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом, обов`язковість судового рішення, неприпустимість зловживання процесуальними правами (пункти 1, 2, 7, 11 частини третьої статті 2 ЦПК України).

18. Частина перша статті 44 ЦПК України також вказує на те, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається.

19. З 18 жовтня 2023 року введено в дію Закон від 29 червня 2023 року № 3200-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо обов`язкової реєстрації та використання електронних кабінетів в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами» щодо обов`язкової реєстрації та використання електронних кабінетів в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, у зв`язку з чим певні статті ЦПК України були викладені в редакції вказаного Закону.

20. Так, частиною п`ятою статті 14 ЦПК України встановлено, що суд направляє судові рішення, судові повістки, судові повістки - повідомлення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу до їхніх електронних кабінетів, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, в порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).

21. Адвокати, нотаріуси, державні та приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, органи державної влади та інші державні органи, зареєстровані за законодавством України як юридичні особи, їх територіальні органи, органи місцевого самоврядування, інші юридичні особи, зареєстровані за законодавством України, реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в обов`язковому порядку. Інші особи реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в добровільному порядку. Процесуальні наслідки, передбачені цим Кодексом у разі звернення до суду з документом особи, яка відповідно до цієї частини зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, застосовуються судом також у випадках, якщо інтереси такої особи у справі представляє адвокат. (частина шоста статті 14 ЦПК України).

22. Відповідно до частини сьомої статті 14 ЦПК України особі, яка зареєструвала електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, суд надсилає будь-які документи у справах, в яких така особа бере участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення до електронного кабінету такої особи, що не позбавляє її права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

23. Реєстрація в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, не позбавляє права на подання документів до суду в паперовій формі (частина восьма статті 14 ЦПК України).

24. Крім цього за змістом пункту 2 частини другої статті 356 ЦПК України в апеляційній скарзі мають бути зазначені повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) особи, яка подає апеляційну скаргу, її місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта (для фізичних осіб - громадян України), номери засобів зв`язку, адреса електронної пошти (за наявності), відомості про наявність або відсутність електронного кабінету.

25. З матеріалів справи № 756/9776/15-ц вбачається, що апеляційна скарга на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 08 лютого 2024 року була подана до Київського апеляційного суду у паперовій формі, а також до апеляційної скарги було долучено і клопотання про зупинення провадження у справі. Як апеляційна скарга так і клопотання були підписані адвокатом Волковим С. А., як представником ОСОБА_1 .

26. Разом із цим ні апеляційна скарга ні клопотання про зупинення провадження у справі не містять ні відомостей про наявність (відсутність) у адвоката Волкова С. А. електронного кабінету в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, ні відповідної інформації (РНОКПП або номер і серія паспорта) за якою факт наявності чи відсутності електронного кабінету в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі у Волкова С. А. міг би бути перевірений судом апеляційної інстанції самостійно.

27. У зв`язку із цим Київський апеляційний Суду ухвалою від 16 травня 2024 року, залишив апеляційну скаргу без руху та зобов`язав особу, яка подала апеляційну скаргу (адвоката Волкова С. А.), окрім надання документа про сплату судового збору у розмірі 5 481,00 грн подати до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу в новій редакції.

28. Остання вимога сформульована судом апеляційної інстанції таким чином: «представнику ОСОБА_1 необхідно подати до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу в новій редакції із зазначенням відомостей про наявність або відсутність у неї, як особи, в інтересах якої подано апеляційну скаргу, електронного кабінету».

29. Верховний Суд зауважує, що вимога суду апеляційної інстанції сформульована таким чином дійсно могла викликати у пересічної людини, яка не має глибоких знань та навичок у сфері права, переконання того, що суд вимагає відомостей про наявність або відсутність електронного кабінету саме у ОСОБА_1 .

30. Проте, Верховний Суд бере до уваги, те що Волков С. А. є адвокатом з доводі великим досвідом адвокатської діяльності (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю йому видане 29 жовтня 1998 року) та представляючи клієнта не міг не знати та не розуміти вимог ЦПК України, зокрема, щодо саме його обов`язку, як адвоката зареєструвати свій електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі в обов`язковому порядку та надати суду відповідну інформацію, за якою факт наявності електронного кабінету в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі може бути перевірений судом (РНО КПП адвоката, за його наявності, або номер і серія паспорта), а також щодо виконання обов`язку про подання апеляційної скарги у новій редакції.

31. Більше того, з доводів касаційної скарги вбачається, що і ОСОБА_1 усвідомлює, що суд апеляційної інстанції вказував на необхідність подання до Київського апеляційного суду апеляційної скарги в новій редакції із зазначенням відомостей про наявність саме у адвоката Волкова С. А. електронного кабінету в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі.

32. Також з матеріалів справи вбачається, що в червні 2024 року до Київського апеляційного суду надійшла заява, підписана Волковим С. А. , як представником ОСОБА_1 , про усунення недоліків апеляційної скарги, до якої долучено лише квитанцію про сплату судового збору у сумі 5 481,00 грн, тобто Волков С. А. лише частково виконав вимоги ухвали Київського апеляційного суду від 16 травня 2024 року.

33. Відповідно до частини другої статті 357 ЦПК України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 356 цього Кодексу, а також подана особою, яка відповідно до частини шостої статті 14 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу.

34. Так, частиною третьою статті 185 ЦПК України встановлено, що у випадку якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

35. Крім цього, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), практика якого є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), вказав, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції, якщо апеляційне оскарження існує в національному правовому порядку, держава зобов`язана забезпечити особам під час розгляду справи в апеляційних судах, в межах юрисдикції таких судів, додержання основоположних гарантій, передбачених статтею 6 Конвенції, з урахуванням особливостей апеляційного провадження, а також має братись до уваги процесуальна єдність судового провадження в національному правовому порядку та роль в ньому апеляційного суду. «Право на суд», одним із аспектів якого є право доступу, не є абсолютним і може підлягати обмеженням; їх накладення дозволене за змістом, особливо щодо умов прийнятності апеляційної скарги. Проте такі обмеження повинні застосовуватись з легітимною метою та повинні зберігати пропорційність між застосованими засобами та поставленого метою (VOLOVIK v. UKRAINE, 15123/03, § 53, 55, ЄСПЛ, від 06 грудня 2007 року).

36. Також у рішенні ЄСПЛ у справі «Гарсія Манібардо проти Іспанії» від 15 лютого 2000 року зазначено, що спосіб, у який стаття 6 застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. ЄСПЛ зазначає, що право на доступ до суду, гарантоване пунктом першим статтею 6 Конвенції, не є абсолютним і може підлягати обмеженню; такі обмеження допускаються з огляду на те, що за своїм характером право доступу потребує регулювання з боку держави. Суд повинен переконатися, що застосовані обмеження не звужують чи не зменшують залишені особі можливості доступу до суду в такий спосіб або до такої міри, що це вже спотворює саму суть цього права (рішення ЄСПЛ від 12 липня 2001 року у справі «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини»).

37. Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ (рішення у справах «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року (заява №3236/03), «Рябих проти Росії» від 03 грудня 2003 року (заява №52854/99), «Нєлюбін проти Росії» від 02 листопада 2006 року (заява №14502/04)), повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.

38. За таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що недоліки апеляційної скарги ОСОБА_1 , поданої представником Волковим С. А. , на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 08 лютого 2024 року не усунуто та її слід вважати неподаною і повернути особі, яка її подала, а доводи касаційної скарги зводяться до власного суб`єктивного тлумачення скаржником норм права та не свідчать про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

39. Додатково Верховний Суд зазначає, що Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 13 липня 2022 року у справі № 199/8324/19 визначаючи критерій подібності правовідносин вказала на те, що спільність, подібність або тотожність рис слід визначати відповідно до елементів правовідносин, якими є їх суб`єкти, об`єкти та юридичний зміст, тобто взаємні права й обов`язки цих суб`єктів. Тому для цілей застосування приписів процесуального закону, в яких вживається термін «подібні правовідносини», зокрема пункту 1 частини другої статті 389 (пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України; пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України) та пункту 5 частини першої статті 396 ЦПК України (пункту 5 частини першої статті 296 ГПК України; пункту 5 частини першої статті 339 КАС України), таку подібність слід оцінювати за змістовим, суб`єктним та об`єктним критеріями.

40. Оцінювання спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права та договорами прав і обов`язків учасників є основним, а два інші - додатковими, на що вказує, зокрема, частина дев`ята статті 10 ЦПК України щодо можливості застосування аналогії закону, якщо правовідносини подібні саме за змістом.

41. Подібність спірних правовідносин, виявлену одночасно за трьома критеріями, можна кваліфікувати як тотожність цих відносин (однакового виду суб`єкти, однаковий вид об`єкта й однакові права та обов`язки щодо нього), що не вимагає процесуальний закон.

42. Якщо вважати подібними лише ті правовідносини, у яких тотожними (однаковими) є предмети та підстави позову, встановлені судами обставини, а також матеріально-правове регулювання, то такий підхід звузив би роль Верховного Суду як найвищого суду у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики (частина третя статті 125 Конституції України, частина перша статті 36 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів»).

43. У кожному випадку порівняння правовідносин і їхнього оцінювання на предмет подібності слід насамперед визначити, які правовідносини є спірними, та порівнювати права й обов`язки сторін саме цих відносин згідно з відповідним правовим регулюванням (змістовий критерій). Лише у разі необхідності, зумовленої цим регулюванням, установити суб`єктний склад спірних правовідносин (види суб`єктів, які є сторонами спору) й об`єкти спорів. Тому з метою застосування відповідних приписів процесуального закону не будь-які обставини справ є важливими для визначення подібності правовідносин.

44. Посилання в касаційній скарзі на висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 22 березня 2023 року у справі № 755/1549/22 (провадження № 61-6415 св 22) колегія суддів не бере до уваги, оскільки висновки у цій справі зроблені за інших фактичних обставин справ.

45. Так підставою для повернення апеляційних скарг у справі № 755/1549/22 стало, на думку суду апеляційної інстанції, недодержання вимог ЦПК України щодо надання адвокатом належно оформлених доказів на підтвердження його повноважень на звернення з апеляційною скаргою в інтересах клієнта, в той час як у справі 756/9776/15-ц суд апеляційної інстанції повернув апеляційну скаргу у зв`язку із невиконанням ухвали цього суду про залишення апеляційної скарги без руху в частині надання апеляційної скарги (в новій редакції) у письмовій формі або в електронній формі з використанням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи із зазначенням відомостей про наявність або відсутність у адвоката Волкова С. А. як особи, яка подає апеляційну скаргу в інтересах фізичної особи, електронного кабінету, а також ненадання копії апеляційної скарги у новій редакції та доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи.

46. Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

47. Таким чином, враховуючи, що доводи касаційної скарги є необґрунтованими, правильне застосування норм права судом апеляційної інстанцій є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, колегія суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження.

Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: Оболонська районна в м. Києві державна адміністрація, про звернення стягнення на предмет іпотеки, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 15 липня 2024 року.

2. Копію ухвали та додані до касаційної скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді В. В. Пророк

І. В. Литвиненко

Є. В. Петров