Провадження №2/389/529/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2024 року Знам`янський міськрайонний суд

Кіровоградської області

у складі: головуючого судді - Українського В.В.,

за участю секретаря судового засідання - Гой І.С.

позивача - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду у місті Знам`янка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту перебування дитини на утриманні ,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 і просить винести рішення, яким встановити, що неповнолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на його утриманні.

Позовна заява аргументована тим, що з 14.10.2024 він перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 . Від першого шлюбу з відповідачем по справі дружина має двох дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . У шлюбі з ОСОБА_4 у них є спільні діти: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , тож родина має статус багатодітної родини. З 2014 року відповідач зі своїми дітьми не спілкується, участі у їх вихованні та утриманні не приймає. ОСОБА_5 та ОСОБА_3 з 2014 року проживають з ним, він їх вирощував як власних дітей, вони вважають і називають його батьком. ОСОБА_5 при отриманні паспорту навіть змінив прізвище на ОСОБА_5 . Батько ОСОБА_5 та ОСОБА_3 - відповідач по справі, незважаючи на наявність рішення суду про стягнення з нього аліментів на утримання дітей, аліменти не сплачує, внаслідок чого, станом на 21.10.2024 утворилась заборгованість в сумі 442239,51 грн. Його дружина не працює, лише його зусиллями та доходами неповнолітній ОСОБА_3 створено умови для проживання, розвитку та освіти. Встановити факт перебування на утриманні йому необхідно з метою захисту прав та інтересів дітей, а також своїх прав та інтересів, як батька, що займається вихованням та утриманням дітей

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити.

Представник позивача - адвокат Перемот О.Г. до суду не з`явилась, подала письмову заяву в якій позовні вимоги підтримала, справу просить розглядати за її відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 до суду не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений, заяв та клопотань, у тому числі про відкладення до суду не надійшло.

Дослідивши в судовому засіданні матеріали справи, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Суд за правилом ч.1 ст.13 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтями 15, 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у випадку його порушення, невизнання або заперечення, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права або інтересу.

Згідно зі ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно з ч.ч.1,2 ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27.02.91 р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

У відповідності до вимог ст.18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Конвенція про права дитини в пункті 3 статті 9 закріпила принцип, за яким держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Відповідно до ст.150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно до ст.155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

При цьому, згідно зі ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Відповідно до статті 11 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Як визначено ч.1 ст.12 Закону України "Про охорону дитинства" виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

При цьому, у відповідності до положень ч. ч.1,2 ст.15 Закону України "Про охорону дитинства" дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів, в той час як батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні, та мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Як визначено частинами 1-3 статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Пунктом 2 ч. 164 СК України передбачено, що підставою для позбавлення батьків або одного з них батьківських прав, може бути, зокрема, ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини.

Отже, сімейним кодексом України чітко передбачено, що мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони в шлюбі між собою. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Одним із способів виконання батьками обов`язку утримувати дитину є стягнення аліментів за домовленістю сторін або за рішенням суду.

Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Зокрема, мати або батько має право звернутися до суду з позовом про позбавлення другого з батьків батьківських прав через ухиляння його від виконання своїх обов`язків з виховання дитини.

Факт відсутності участі батька або матері у вихованні дитини може бути підтверджений судом виключно в разі вирішення питання щодо позбавлення особи батьківських прав.

Отже, аналізуючи викладене, суд доходить висновку, що у батьків дитини зберігається обов`язок утримання своєї дитини з моменту її народження до досягнення нею повноліття, при чому такий обов`язок не залежить від наявності зареєстрованого шлюбу між батьками, факту позбавлення батьківських прав, визнання батьків недієздатними, тощо, а припиняється лише фактом смерті батьків.

Судом встановлено, що відповідно до паспорта громадянина України та свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , з 14.10.2014 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_10 .

Посвідчення серії НОМЕР_2 підтверджує, що ОСОБА_4 та ОСОБА_1 мають право на пільги, передбачені законодавством України для багатодітних сімей.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , витягу з Реєстру територіальної громади, ОСОБА_3 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 , її батьками є ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , зареєстрована остання по АДРЕСА_1 .

Довідка Оболонського відділу державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) від 21.05.2024 №47573890/14 свідчить про те, що заборгованість ОСОБА_2 по сплаті аліментів, які стягуються з нього на підставі виконавчого листа №2/1107/546/2012 Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області на утримання сина ОСОБА_5 та доньки ОСОБА_3 , за період з 02.03.2012 по 30.04.2014 складає 442239,61 грн.

ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , відповідно до довідки про склад сім`ї від 29.05.2024 зареєстровані та проживають по АДРЕСА_1 , акт обстеження умов проживання від 29.95.2024 підтверджує наявність умов для виховання та розвитку ОСОБА_3 , доброзичливі стосунки в сім`ї, діти проживають з батьками.

Довідки про доходи ОСОБА_1 підтверджують факт праці останнього та сталий дохід.

Характеристика ОСОБА_3 підтверджує відсутність факту спілкування останньої з батьком ОСОБА_2 , з 2014 року ОСОБА_1 повністю утримує та забезпечує достатній рівень життя ОСОБА_3 .

Згідно з ч.1 ст.260 СК України, якщо мачуха, вітчим проживають однією сім`єю з малолітніми, неповнолітніми пасинком, падчеркою, вони мають право брати участь у їхньому вихованні.

Мачуха, вітчим зобов`язані утримувати малолітніх, неповнолітніх падчерку, пасинка, які з ними проживають, якщо у них немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання, за умови, що мачуха, вітчим можуть надавати матеріальну допомогу (ч.1 ст. 268 СК України).

Вітчим- це чоловік (нерідний батько) рідної матері дитини, з яким мати й дитина постійно проживають однією сім`єю. Вітчим має особливий правовий статус, що істотно відрізняється від статусу батька, усиновлювача, опікуна та піклувальника, характеризується мінімально необхідним набором прав та обов`язків щодо пасинка, падчерки.

Отже вітчим має обов`язок утримувати своїх падчерку та пасинків, у випадку прямо передбаченому законом, лише за сукупності наступних обставин: такі діти не мають матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер, або ж ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання; вітчим може надавати матеріальну допомогу.

За викладеного, суд приходить до висновку, що у матеріалах справи відсутні докази, якими підтверджується обов`язок ОСОБА_1 утримувати неповнолітню ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , в силу ст. 268 СК України.

Законом не заборонено позивачу, як вітчиму, добровільно утримувати неповнолітню падчерку ОСОБА_3 , дбати про її всебічний розвиток, забезпечувати повсякденні побутові потреби, навчання, піклуватися про духовний та фізичний стан, проте таке право позивача не породжує юридичного значення за наслідками встановлення факту, про який він просить. З огляду на викладене, суд не вбачає підстав для задоволення позову.

Відповідно до ст.141 ЦПК України та враховуючи, що даним судовим рішенням позивачу відмовлено в позові, понесені ним судові витрати необхідно віднести на його рахунок.

Керуючись ст. 259, 263, 265, 273, 353 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту перебування дитини на утриманні - відмовити.

Судові витрати віднести на рахунок позивача.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Знам`янський міськрайонний суд Кіровоградської області. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач - ОСОБА_1 , проживає по АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Відповідач - ОСОБА_2 , проживає по АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 .

Повний текст рішення виготовлено 22.11.2024.

Суддя В.В. Український