Справа № 523/5436/24
Провадження №2-о/523/268/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" квітня 2024 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси у складі

головуючого судді - Середи І.В.,

за участю секретаря - Щербан О.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 9 в м. Одесі цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 , про встановлення факту належності правовстановлюючого документа,

УСТАНОВИВ:

01 квітня 2024 року до Суворовського районного суду м. Одеси надійшла заява ОСОБА_1 , від імені якого діє представник адвокат Чурсова В.О., заінтересована особа: ОСОБА_2 , в якій заявник просить встановити факт належності йому договору дарування від 09 лютого 1994 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , та посвідчений державним нотаріусом Восьмої одеської державної нотаріальної контори, посилаючись на те, що у договорі помилково його ім`я було зазначено як « ОСОБА_4 » замість « ОСОБА_5 ».

03 квітня 2024 року у справі відкрито провадження та призначено судовий розгляд.

Представниця заявника адвокат Чурсова В.О. звернулася до суду із заявою про розгляд справи у її відсутності та задоволення заявлених вимог.

Заінтересована особа ОСОБА_2 у судове засідання також не з`явилася, про слухання справи повідомлялася належним чином, із клопотаннями не зверталася, причини неявки суду не повідомляла.

У зв`язку з тим, що розгляд справи відбувався за відсутності сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

За змістом норми ч.6 ст.259 ЦПК України складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як десять днів, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - не більш як п`ять днів з дня закінчення розгляду справи.

За нормами ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню з огляду на таке.

Письмовими матеріалами встановлено, що 09 лютого 1994 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був укладений договір дарування, за яким ОСОБА_2 подарувала, а ОСОБА_1 прийняв у дар житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 . Договір дарування був посвідчений старшим державним нотаріусом Восьмої одеської державної нотаріальної контори Лазаревою Л.А. і зареєстрований у реєстрі за № 1-348.

29 квітня 1994 року Одеським міжміським бюро технічної інвентаризації на підставі договору дарування за заявником зареєстровано право власності за № 23877 стр. 52 кн. 233.

03 листопада 1995 року заявник зареєстрував своє місце проживання у вказаному будинку.

14 листопада 2001 року Суворовський РВ ОМУ УМВС України в Одеській області видав заявнику паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , де його ім`я українською мовою зазначено як « ОСОБА_5 ».

Проте у договорі дарування помилково зазначено ім`я заявника « ОСОБА_4 » замість правильного « ОСОБА_5 ».

Таким чином, виникла розбіжність між ім`ям заявника, зазначеним у паспорті громадянина України, - « ОСОБА_5 », та ім`ям, зазначеним у правовстановлюючому документі на будинок, - « ОСОБА_4 ».

Виправити помилку у договорі дарування у позасудовому порядку неможливо, бо відповідно до витягу з ЄДРПОУ Восьма одеська державна нотаріальна контора, нотаріус якої посвідчував вищевказаний правочин, як юридична особа, на теперішній час припинила свою діяльність.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику про справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 12 Постанови за № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення.

Відповідно до вимог ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, із наданих доказів судом встановлено, що вказані розбіжності в написанні імені заявника виникли під час його перекладу з російської на українську мову, суперечності в документах перешкоджають заявнику розпорядитися належною власністю, виправити технічну описку у договорі дарування в позасудовому порядку неможливо, так як Восьма одеська державна нотаріальна контора, нотаріус якої посвідчував вищевказаний правочин, як юридична особа, припинила свою діяльність.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що доводи заявника є обгрунтованими, тому є підстави встановити факт належності заявнику правовстановлюючого документа на будинок.

Керуючись ст. ст. 1, 2, 4, 76-80, 265, 259, 315, 319, 352, 354 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 , про встановлення факту належності правовстановлюючого документа задовольнити.

Встановити факт належності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , договору дарування від 09 лютого 1994 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений старшим державним нотаріусом Восьмої одеської державної нотаріальної контори Лазаревою Л.А., та зареєстрований Одеським міжміським бюро технічної інвентаризації № 23877 стр. 52 кн. 233 від 29 квітня 1994 року.

Рішення може бути оскаржено в Одеський апеляційний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення рішення.

Рішення складено 30 квітня 2024 року.

Суддя