Справа №461/6316/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 вересня 2024 року м. Львів

Галицький районний суд міста Львова

у складі:

головуючої судді Павлюк О. В.,

за участі секретаря судового засідання Гнаткович В. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Львові за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (далі - Позивачка) ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Акціонерного товариства «Ідея Банк» (далі - Відповідач або Банк) (адреса місцезнаходження: 79008, м. Львів, вул. Валова, 11, ) про визнання безпідставним нарахування заборгованості та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

Рух по справі.

Позивачка звернулася до суду з позовом до Відповідача про визнання безпідставним нарахування заборгованості за кредитним договором у розмірі 163352 та зобов`язання Відповідача списати необґрунтовану заборгованість.

Ухвалою від 14.08.2024 суд відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Суд створив усі можливості учасникам справи для висловлення своїх доводів і заперечень, повідомлення усіх відомих їх обставин та подання усіх можливих доказів.

У судовому засіданні 19.09.2024 суд ухвалив рішення у справі.

Аргументи сторін.

Позивачка свої вимоги мотивує тим, що 19.09.2023 вона та АТ «Ідея Банк» уклали договір кредиту №М7.00504.010412958 (далі - Кредитний договір). Станом на сьогодні за цим Кредитним договором нарахована заборгованість у розмірі 163352,00 грн. Вважає нарахування вказаної заборгованості протиправним, оскільки відповідно до ч. 4 ст. 21 Закону України Про споживче кредитування застосування штрафу та пені за одне й те саме порушення зобов`язання споживачем за договором про споживчий кредит заборонено. Водночас у п. 18 Кредитного договору передбачено як штраф, так і пеню, що є протиправним. Відповідно до ЗУ Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення споживачем виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит, споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У разі допущення такого прострочення споживач звільняється, зокрема, від обов`язку сплатити кредитодавцю неустойку (штраф чи пеню) та інших платежів, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Оскільки в Україні Указом Президента України від 24.02.2022 введено воєнний стан, тож Позивачка як споживач звільняється від сплати неустойки за договором. Крім цього, зазначає, що відповідно до ст. 12 ЗУ Про споживче кредитування у договорі про споживчий кредит зазначається денна процентна ставка, її розрахунок. Водночас у Кредитному договорі, що сторони уклали між собою, відсутня інформація про денну процентну ставку, що є порушенням чинного законодавства та підставою для визнання без підставним нарахування заборгованості. У зв`язку з наведеним, просить позов задовольнити.

Відповідач у відзиві на позовну заяву вважає таку безпідставною, оскільки при укладенні Кредитного договору сторони досягли згоди з усіх його істотних умов. Окрім того зазначає, що Банк не нараховував ані пеню, ні штрафу, ні комісії за обслуговування кредитної заборгованості.

Позивачка відповіді на відзив не подала.

Позивачка у судове засідання не з`явилася, проте скерувала до суду заяву, у якій просить розглядати справу у її відсутності. Окрім цього зазначає, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить такі задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з`явився, проте у відзиві на позовну заяву, крім наведеного вище, зазначає, що просить проводити розгляд справи у його відсутності.

Суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутності сторін, оскільки наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи чи у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Мотивувальна частина.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 129 Конституції України, ст. 3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. 3 ч. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд встановив, що 19.09.2023 Позивачка та Банк уклали договір кредиту №М7.00504.010412958 (а. с. 26-32). Згідно з Кредитним договором, Позивачка отримала кредит у розмірі 150000,00 грн. зі сплатою 65% річних строком на 60 місяців з поверненням, сплатою кредиту та інших платежів, у тому числі процентів у терміни, передбачені встановленим кредитним договором графіком щомісячних платежів.

Згідно зі ч. 1 ст. 1054 ЦК України, умовами кредитного договору є обов`язок кредитодавця надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти.

У статті 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п`ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Крім того, згідно зі ст.203 ЦК України, умовою чинності правочину є також його вчинення у формі, встановленій законом.

Згідно зі статтею 217 ЦК України, недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Відповідно до ст. ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства згідно ст. 628 ЦК України. Відповідно до статті 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно зі частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Відповідно до частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори зі споживачем умови, які с несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким із моменту укладення договору.

За змістом статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, що діяла на момент укладення договору), нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Позивач зазначає, що факт підписання кредитного договору не свідчить про беззаперечне ознайомлення клієнта з умовами вказаного договору; під час підписання кредитного договору Банк не надав позивачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту.

Так, підписавши договір, Позивачка засвідчила, що вона погодилася з його умовами. Позивачка не надала доказів того, що при укладанні Кредитного договору вона не мала обсягу цивільної дієздатності чи її волевиявлення не було вільним і не відповідало внутрішній волі.

Крім того, згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання потрібно виконувати належним чином відповідно до їх умов, а також вимог закону та інших правових актів. Якщо в зобов`язанні встановлено строк (дату) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Суд погоджується із доводами Відповідача про те, що при укладенні Кредитного договору сторони досягли згоди з усіх його істотних умов та визначено: валюту кредитування, суму кредиту, процентну ставку за користування ним і порядок повернення кредиту, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору, строки повернення коштів, сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. Крім того, позичальник у подальшому виконувала умови кредитного договору та сплачувала відповідні кошти. Окрім цього, Позивачка погодилася з умовами Кредитного договору, де визначена реальна річна ставка, орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом (у тому числі тіло кредиту, відсотки, комісії та інші платежі), тобто Позивачка була обізнана з реальною річною процентною ставкою та загальною вартістю кредиту, в який також входила комісія за обслуговування кредитної заборгованості. З урахуванням тієї обставини, що позичальник під час укладення Договору ознайомлювалася з його текстом та змістом в цілому, жодних заперечень щодо уточнення чи зміни його викладу не висловила, а зміст Договору, як вбачається з вищенаведеного, жодним чином не порушує її законних прав та інтересів.

У силу статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 598, ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняються частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

У статті 599 ЦК України зазначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведенні належним чином. У разі порушення зобов`язання (у т. ч. прострочення його виконання) настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (ст. 611 ЦК України). Таким чином, Договір був укладений і підписаний сторонами у відповідності з умовами закону.

Згідно зі статтею 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Виходячи із змісту ст. ст. 1054, 1055 Цивільного кодексу України, Позивачка та Відповідач узгодили всі істотні умови, необхідні для договорів цього виду, а відповідно відсутні будь - які правові підстави для визнання кредитного договору недійсним в цілому чи його частин. Кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; позивач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконував його умови; відповідач надав позивачу документи, які передували укладенню кредитного договору, у тому числі й щодо сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки, які підписані позивачем. Щодо вимоги про зарахування коштів в тіло кредиту, дана вимога порушує черговість погашення платежів, яка визначена умовами кредитного договору, та порушує вимоги Закону України «Про споживче кредитування».

У зв`язку із невиконанням умов Кредитного договору утворилась заборгованість, яка згідно з довідкою - розрахунком станом на 19.08.2024 року становить 187432,99 грн. та складається із такого: строковий основний борг - 145251,53 грн.; прострочений основний борг - 2133,73 грн.; строкові проценти - 8114,24 грн.; прострочені проценти - 31933,49 грн (а. с. 70).

Згідно зі ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства у встановлений строк.

Враховуючи, що сторони досягли згоди за істотними умовами спірного Кредитного договору, такий правочин, згідно з вимогами статті 204 ЦК України, створює презумпцію правомірності правочину, у зв`язку з чим цей договір, згідно з істаттею 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання за ним, відповідно до приписі встатті 526 ЦК України, мають виконуватися належним чином відповідно до закону та умов договору.

Посилання Позивачки на ЗУ Про споживче кредитування та ЗУ Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану суд до уваги не бере, оскільки, як вбачається із наданих Відповідачем документів, Банк не нараховував і не нараховує ні пеню, ні штрафи, ні комісію за обслуговування кредитної заборгованості. Докази протилежного у матеріалах справи відсутні.

Враховуючи наведене, суд вважає позовні вимоги безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Судові витрати.

Згідно зі статтею 141 ЦПК України, у разі відмови у позові судовий збір покладається на позивача.

Керуючись ст. ст. 62, 81, 128, 223, 247, 258, 259, 263-265, 280, 351-355 ЦПК України, ст. ст. 4, 15, 16, 203, 207, 215 ЦК України, Законом України«Про споживчекредитування», суд -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Акціонерного товариства «Ідея Банк»(адреса місцезнаходження: 79008, м. Львів, вул. Валова, 11, ) про визнання безпідставним нарахування заборгованості та зобов`язання вчинити дії, - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення (складення). Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ольга ПАВЛЮК