Справа № 953/8360/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" вересня 2024 р. Суддя Київського районного суду м. Харкова Бородіна Н.М., розглянувши заяву представника заявника ОСОБА_1 ОСОБА_2 про вжиття заходів забезпечення позову,

встановив:

13.09.2024 ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою, шляхом подання її через уповноваженого представника адвоката Макогон Д.О., в якій просить вжити заходи із забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , особисто або через третіх осіб вивозити за межі України малолітню доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , без дозволу батька дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що ОСОБА_1 з 10.02.2018 перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 . Від шлюбу мають спільну доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Стосунки між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не склалися через втрату взаєморозуміння та поваги, сварки. Останні живуть окремо, фактично сім`я припинила своє існування. ОСОБА_3 користуючись можливістю безперешкодно без згоди другого з батьків, вивезти дитину за межі України, виїхала разом з дитиною за кордон, де перебувала тривалий час. За час перебування за кордоном, ОСОБА_3 створюювалися перешкоди у спілкуванні батька з дитиною. Враховуючи той факт, що ОСОБА_1 є військовозобов`язаним, який тимчасово обмежений у праві виїзду з України, особисте спілкування з лдитиною ще більше ускладнюється, а подекуди стає неможливим. ОСОБА_1 має намір звернутися до суду з позовом про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини, однак вважає, що до пред`явлення вказаного позову є підстави для вжиття заходів забезпечення позову у виді заборони ОСОБА_3 особисто або через третіх осіб вивозити за межі України малолітню доньку без згоди ОСОБА_1 , оскільки невжиття таких заходів межу ускладнити в майбутньому виконання рішення суду в частині визначення місця проживання дитини, у разі задоволення судом позову про визначення місця проживання дитини з батьком.

Згідно з ч. 1ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Оскільки викладені в заяві обставини та надані заявником докази є достатніми для розгляду заяви про забезпечення позову, заява про забезпечення позову розглядається без повідомлення учасників справи, що відповідає вимогам ст. 153 ЦПК України.

Враховуючи, що розгляд заяви про забезпечення позову відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч. 2ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, перевіривши матеріали заяви, вважає її такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно з частинами першою, другою статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до пунктів 2, 3, 10 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується забороною вчиняти певні дії, встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин, іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з частиною третьою статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Під забезпеченням позову необхідно розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням, і його суть полягає в тому, що таке обмеження захищає законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може спричинити неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає рівною мірою інтереси як позивача, так і відповідача.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а має на меті лише запобігти ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

У разі вжиття заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18, провадження № 14-729цс19, зазначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову шляхом заборони виїзду за межі України дитині ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , без згоди батька ОСОБА_1 , останній як на обґрунтування обраного виду забезпечення позову посилався на те, що вивезення дитини за кордон в майбутньому зробить неможливим виконання судового рішення у справі за його позовом про визначення місця проживання дитини з батьком.

Аналіз наведених вище норм вказує на те, що в цивільному процесуальному законодавстві відсутня правова норма, яка б надавала суду повноваження в порядку, передбаченому статтями 149-150 ЦПК України, застосувати заборону виїзду за межі України як спосіб забезпечення позову.

Відповідні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 643/5842/16-ц, провадження № 61-47217св18, від 12 лютого 2020 року у справі № 288/162/19, провадження № 61-11750св19.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від14 лютого 2022 року, справа № 754/7569/21, провадження № 61-15886сво2, зазначено, що у спорах щодо повернення дітей, які незаконно утримуються в державі, відмінній від держави їх постійного проживання, урегульованих положеннями Гаазької Конвенції, можливе вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони дитині у будь-чиєму супроводі перетинати державний кордон України. У таких спорах забезпечення позову шляхом обмеження права на виїзд за межі України буде адекватним заходом з метою ефективного виконання судового рішення. В усіх інших спорах, що виникають, зокрема, між батьками щодо визначення місця проживання дитини, визначення порядку участі у спілкуванні та вихованні дитини та інших, які вирішуються за законодавством України без застосування Гаазької Конвенції, забезпечення позову шляхом обмеження права, зокрема, на виїзд за межі України не є можливим.

Отже, обраний ОСОБА_1 спосіб забезпечення позову шляхом заборони виїзду за межі України дитині без згоди батька не відповідає вимогам статті 150 ЦПК України., а тому суд прийшов до висновку про відмову у забезпеченні позову.

Керуючись ст.149-153, 247, 260,261,353 ЦПК України, суддя, -

постановив:

У задоволенні заяви представника заявника ОСОБА_1 ОСОБА_2 про вжиття заходів забезпечення позову, - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня його постановлення безпосередньо до Харківського апеляційного суду.

Суддя Н.М. Бородіна