Постанова

Іменем України

17 вересня 2024 року

м. Київ

провадження №22-ц/824/13964/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Мазурик О. Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Желепи О. В., Немировської А. В.,

за участю секретаря Марченка М. С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Дарницького районного суду м. Києва

від 23 травня 2024 року

у цивільній справі №753/22521/23 Дарницького районного суду м. Києва

за позовом ОСОБА_2

до ОСОБА_1

про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої залиттям квартири,

У С Т А Н О В И В:

В грудні 2023 року ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом, в якому, в якому посилаючись на те, що внаслідок залиття з вище розташованої квартири, належної ОСОБА_1 , йому завдано шкоди, просив стягнути з відповідачки матеріальну шкоду у розмірі 148 294,14 грн та моральну шкоду у розмірі 30 000 грн.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що він є власником квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу квартири від 22.03.2013. Відповідачка - ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2 , що розташована поверхом вище.

В ніч з 09 на 10 лютого 2023 року сталося залиття належної йому квартири АДРЕСА_1 , що належить на праві власності відповідачці. Залиттям у квартирі були пошкоджені коридор, спальна кімната, велика кімната, ванна кімната, туалет та кухня; після залиття було відсутнє електропостачання та відчутний запах горілого. По факту залиття 10.02.2023 складено акт, згідно якого залиття сталося внаслідок того, що у ванній кімнаті відповідачки лопнув шланг подачі холодної води, який був під'єднаний до пральної шкоди.

Вказував, що внаслідок залиття з вини відповідачки йому завдано матеріальної шкоди, яка згідно висновку експерта №656/09-2023від 19 вересня 2023 року складає 148 294 грн.

Також вказував, що внаслідок неправомірних дій відповідачки йому завдано і моральної шкоди, яка виражається у негативних емоціях та переживаннях з приводу пошкодження майна і не можливості нормального користування ним, порушенням звичного способу життя, докладення додаткових зусиль для його нормалізації. Розмір моральної шкоди позивач оцінює в 30 000 грн.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 23 травня 2024 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду в розмірі 148 294,14 грн, моральну шкоду в розмірі 3 000 грн, витрати на сплату судового збору в розмірі 1 512,94 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6 788,51 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, відповідачка, діючи через представника ОСОБА_3 звернулася до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, без повного з`ясування обставин, що мають значення для справи.

В обґрунтування апеляційної скарги вказувала, що судом першої інстанції при ухваленні рішення не враховано та не спростовано заперечення, наведені відповідачем у заявах по суті справи.

Судом першої інстанції проігноровано, що позивач не надав належних доказів належності йому на праві власності квартири, в якій відбулося залиття, а саме доказів реєстрації квартири у відповідному Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. На думку відповідачки, за таких обставин можна констатувати відсутність порушеного права позивача, а відтак і недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими.

Вказувала, що наданий позивачем акт обстеження його квартири, в якому зазначено причину залиття, не є належним та допустимим доказом залиття саме з її вини, адже огляд її квартири не здійснювався.

Також вказувала, що є неналежним доказом і наданий позивачем висновок експерта від 19.09.2023, оскільки експерта, який його склав, рішенням Дисциплінарної палати Центральної експертно-кваліфікаційної комісії при Міністерстві України від 19.07.2023 притягнуто до дисциплінарної відповідальності та застосовано дисциплінарне стягнення у виді тимчасового зупинення дії свідоцтва на строк один місяць.

Судом не взято до уваги, що на вирішення експерту було постановлено лише питання визначення розміру завданої матеріальної шкоди об'єкту, внаслідок його залиття, але експертом не розглядалося питання про визначення переліку пошкоджень об'єкта, що виникли внаслідок залиття.

Суд не взяв до уваги і тієї обставини, що експертом не було здійснено виклику іншої сторони при проведенні експертизи, що на думку відповідачки, ставить результати проведення такої експертизи під сумнів.

Крім того, зазначила, що оскільки вона ставить під сумнів кваліфікаційні вимоги експерта, яким складено наданий позивачем висновок від 19.09.2023 про розмір завданої матеріальної шкоди, то судом першої інстанції було безпідставно відмовлено в задоволенні її клопотання про призначення у справі судової будівельно-технічної експертизи.

За наведених обставин просила скасувати рішення Дарницького районного суду м. Києва від 23 травня 2024 року та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Заперечуючи проти апеляційної скарги, позивач подав відзив, в якому посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін. Також у відзиві на апеляційну скаргу позивач просив стягнути з відповідачки понесені ним витрати на правничу допомогу у розмірі 20 000 грн.

Представник відповідачки - ОСОБА_3 в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав та просив задовольнити з підстав, викладених в ній.

Представник позивача - Ларичев В. В. у судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Колегія суддів вислухала доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, дослідила матеріали справи, перевірила законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що заявлялися у суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 22 березня 2013 року.

Відповідач - ОСОБА_1 є власником розташованої поверхом вище квартири АДРЕСА_3 у тому ж будинку.

09 лютого 2023 року сталося залиття квартири позивача. Факт залиття квартири АДРЕСА_1 зафіксований актом №б/н від 10 лютого 2023 року, складеним комісією у складі: голови правління ОСОБА_5 , сантехніка ОСОБА_6 , власника квартири АДРЕСА_4 ОСОБА_7 .

Згідно з вказаним актом затоплення квартири позивача відбулося з вище розташованої квартири на другому поверсі №9; причиною затоплення стало - у ванній кімнаті лопнув шланг подачі холодної води, який був під`єднаний до пральної машини.

Акт містить детальний опис наслідків залиття. Зокрема, в Акті зазначено наступне:

№При огляді квартири АДРЕСА_5 було виявлено, що при вході в квартиру (у загальному коридорі) над вхідними дверями вологі стіни, так як текла вода, коридор весь залитий водою, по стінах текла вода. Спальна кімната -при вході над дверима теж вологі стіни та волога стеля - текла вода по стелі, від стін відклеїлись шпалери. Велика кімната (зала) - виявлено вологі стіни та розетки, волога біля вмикача світла, так як по стінах текла вода, з люстри сильно текла вода, пошкоджений ламінат, з розеток та вимикачів текла вода, з розеток чутно сморід від загорання (замикання проводки). В маленькому коридорі, де знаходиться стояк - вологі стіни та стеля, так як дуже сильно текла вода по стінах, з розетки та вимикачів, в наслідок чого виникло замикання електропроводки, теж чутно запах горілого. Відклеїлись шпалери. У ванній кімнаті та туалеті - по стінах сильно лилася вода, по світильникам, розеткам, внаслідок чого сталося замикання, і чути запах горілого. У кухні - виявлено вологі стіни, калюжі води залишились під холодильником та пральною машиною, так як сильно лилась вода з люстри та по стінах, з усіх розеток та вимикачів текла вода, внаслідок чого сталося замикання електромережі. Після затоплення по всій квартирі АДРЕСА_5 відсутнє світло та електропостачання, чутно запах горілого".

Згідно Висновку експерта за результатами проведення будівельно-технічної експертизи від 19 вересня 2023 року №656/09-2023, який складений судовим експертом ОСОБА_8 на замовлення позивача, вартість завданої матеріальної шкоди внаслідок залиття приміщень квартири АДРЕСА_1 , що відображено у акті огляду квартири від 10 лютого 2023 року, складає 148 294,14 грн.

Суд першої інстанції, встановивши вищенаведені обставини, застосувавши норми матеріального права, які регулюють дані правовідносини, зокрема положення ст. 319, 1166, 1197 ЦК України, дійшов правильного висновку про наявність в матеріалах справи належних та достатніх доказів, які підтверджують причинний зв'язок між залиттям та завданими позивачу збитками,у зв`язку з чим обґрунтовано задовольнив позовні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди в повному обсязі.

Також, задовольняючи позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції, застосувавши положення ст. 22, 23, 1167 ЦК України, правильно виходив із встановлених обставин справи, та, виходячи з міркувань розумності і справедливості, обґрунтовано визначив її у розмірі 3 000 грн.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції проігнорував заперечення відповідача щодо відсутності в матеріалах справи доказів державної реєстрації за ОСОБА_2 права власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Як вбачається з мотивувальної частини оскаржуваного рішення, суд першої інстанції відхилив такі доводи відповідачки з тих підстав, що за приписами діючого законодавства державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності.

Суд першої інстанції також вказав на те, що позивач на підтвердження права власності на квартиру додав до позовної заяви договір її купівлі-продажу від 22.03.2013, який відповідно до положень ст. 328 ЦК України є доказом на підтвердження позивачем набуття у власність цього майна.

Крім того, колегія суддів також враховує, що в додатках до позовної заяви позивач зазначив про долучення разом з договором купівлі-продажу квартири Витягу з державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 22.03.2013 (додаток №2) (том 1, а. с. 4). Проте, такий додаток відсутній. Акт про відсутність додатку до позовної заяви судом першої інстанції не складався.

Водночас, з матеріалів справи вбачається, що належним чином завірену копію Витягу з державного реєстру прав на нерухоме майно щодо квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_2 долучено до відзиву на апеляційну скаргу (том 2, а. с. 9-10). Колегія суддів приймає до уваги такий доказ, оскільки останній долучено позивачем до відзиву на спростування доводів апеляційної скарги.

Отже, матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_2 є власником квартири.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що не знайшли свого підтвердження доводи апеляційної скарги про неналежність позивача.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначила, що акт обстеження квартири позивача є неналежним та недопустимим доказом залиття квартири саме з її вини, оскільки огляд її квартири не проводився. Також посилалася на те, що даний акт обстеження не доводить саме її вину у залитті квартири.

Перевіркою цих доводів встановлено наступне.

Відповідно до п. 2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 №76 (далі - Правила), у разі аварії і залиття квартир складається відповідний акт.

Додатком 4 до Правил встановлено форму згаданого акта. Тобто факт залиття квартири та його наслідків фіксується актом комісійного обстеження квартири за участю представників організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, представників організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди обслуговує внутрішньобудинкові системи опалення, водопостачання та водовідведення, представника (власника) будинку, будинкового комітету та затверджується начальником організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Присутність зацікавлених осіб як від потерпілої, так і від винної сторін є обов`язковою. В акті повинно бути відображено: дата складання акта; прізвища, ініціали та займані посади членів комісії; прізвище, ім`я, по батькові власника, наймача, орендаря, квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, поверх, форма власності; прізвище, ім`я, по батькові власника, наймача, орендаря квартири, з вини якого сталося залиття; адреса квартири, поверх, форма власності; характер залиття та його причини; завдана матеріальна шкода, обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість; висновок комісії щодо встановлення вини особи, яка вчинила залиття. Акт обов`язково має бути підписаний всіма членами комісії. Відмова від підпису складеного акта присутніми особами від потерпілої сторони та з боку винної не впливає на його чинність: у такому випадку в акті має бути зазначено що згадані особи (прізвище ім`я по батькові) підписувати складений акт відмовилися з тих чи інших причин.

Правилами визначено, що з актом про залиття повинні бути ознайомлені мешканці відповідних квартир шляхом його підписання, що дає змогу майбутньому відповідачу включити до акту свої пояснення. Окрім цього, в актах повинна бути вказана чітка причина залиття, як того вимагає Додаток 4 до п. 2.3.6 зазначених Правил: «чітко зазначити причини, а саме несанкціоноване втручання мешканців кв. №___ у роботу системи (заміна радіаторів, трубопроводів, вентилів, рушникосушарок тощо), незадовільне технічне обслуговування систем, передчасний вихід з ладу радіаторів опалення, трубопроводів, вентилів, гнучких підводок та ін.».

Дослідивши акт про залиття, який міститься у цій справі як письмовий доказ, колегія вважає, що істотних порушень, які б могли свідчить про його неправомірність або нечинність, не виявлено.

Так, він складений комісією з працівників житлово-комунальної організації, яка обслуговує будинок АДРЕСА_3 , які і підписали його.

В акті обстеження зазначено: про дату залиття в ніч на 09.02.2023; виявлені при обстеженні пошкодження квартири; причина залиття; наслідки залиття.

В акті дійсно не міститься відомостей, що при огляді затопленої квартири позивача була присутня ОСОБА_1 та не міститься відомостей про огляд її квартири АДРЕСА_3 . Проте, відсутність таких відомостей в акті не є істотним порушенням, яке б могло свідчити про його недостовірність.

Отже, Акт залиття від 10.02.2023 складався викликаними позивачем працівниками житлово-комунальної організації одразу після залиття, складений компетентною комісією, тому вважати, що він містить будь-яку неправильну чи неправдиву інформацію, підстави у суду відсутні.

При цьому, наголошуючи на своїй відсутності при складанні акту, відповідачка не зазначає, які зафіксовані в ньому відомості є такими, що не відповідають дійсності.

Встановлено, що складений акт відповідає за формою та змістом вимогам, визначеним наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 №76 «Про затвердження Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій», оскільки в ньому зазначені всі відомості: дата та місце складання, члени комісії, місце залиття, подія, що трапилась, наслідки залиття, причини залиття.

До того ж, відповідачка зі свого боку, не спростувала відомостей, викладених у акті, а лише бездоказово заперечує проти них, вказуючи на відсутність її вини в залитті квартири, що робить її доводи в цій частині неспроможними.

За приписами частини 2 статті 1166 ЦК України у справах щодо відшкодування шкоди, в тому числі завданої залиттям, обов'язок доведення відсутності вини покладається на відповідача. У справі, що переглядається, відповідачем не надано належних та допустимих доказів на спростування вини.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги про те, що наданий позивачем висновок експерта від 19.09.2023 є неналежним доказом через те, що експерта притягнуто до дисциплінарної відповідальності, оскільки як правильно встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, що дисциплінарне стягнення на експерта ОСОБА_8 , який проведено дослідження з визначення розміру завданої шкоди та складено висновок, було накладено 19.07.2023 тимчасово, а саме на строк один місяць. Тобто на день проведення експертизи та складення висновку 19.09.2023 експерт ОСОБА_8 мав повноваження на проведення експертного дослідження, оскільки закінчився строк притягнення його до дисциплінарної відповідальності.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що під час проведення експертного дослідження експертом не розглядалося питання про визначення переліку пошкоджень об'єкта, що виникли внаслідок залиття, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки на такі доводи відповідачки суд першої інстанції надав аргументовану відповідь в мотивувальній частині рішення.

Так, суд першої інстанції зазначив, що висновок містить з`ясований за результатами візуально-інструментального обстеження об`єкта перелік і опис пошкоджень об`єкта, що виникли внаслідок залиття (стор. 8 - 17 висновку), та зазначення, що наявні пошкодження конструктивних елементів та їх оздоблювальних покриттів можна класифікувати як такі, що могли утворитися внаслідок залиття рідиною. Більш того, колегія суддів зауважує, що сам факт того, що позивачем не було поставлено експерту питання про визначення безпосередньо переліку пошкоджень об'єкта, що виникли внаслідок залиття, не спростовують такого висновку, адже перелік таких пошкоджень наведено в Акті обстеження від 10.02.2024, який не спростовано відповідачкою належними та допустимими доказами, як і не спростовано висновку експерта.

Суд першої інстанції також обґрунтовано вказав в мотивувальній частині рішення на те, що відповідно до п. 3.9. Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08 жовтня 1998 року №53/5, виклик учасників процесу або інших осіб під час огляду об`єкта за його місцезнаходженням здійснюється в разі потреби. Не містять вимог щодо обов`язкової участі іншої сторони під час проведення оцінки і Національні стандарти №1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав» та № 2 «Оцінка нерухомого майна», якими керувався експерт під час проведення будівельно-технічної експертизи.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що не знайшли свого підтвердження доводи скаржника про не врахування судом першої інстанції тієї обставини, що експертом не було здійснено виклику іншої сторони при проведенні експертизи.

Щодо доводів апеляційної скарги, що суд першої інстанції безпідставно відмовив відповідачці в задоволенні її клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачка звернулася до суду з відзивом на позовну заяву, в якому не заявляла клопотання про призначення у справі судової будівельно-технічної експертизи. Також до відзиву на позовну заяву відповідачка не долучила висновку експерта, який складено за її зверненням, як не долучила і рецензії на висновок експерта від 19.09.2023, який надано позивачем до позовної заяви, що в свою чергу відповідає вимогам статті 4 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», у разі якщо особа не погоджується з висновком експерта.

Також з матеріалів справи вбачається, що клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи представник відповідачки заявив усно в судовому засіданні 23.05.2024, тобто в день ухвалення оскаржуваного рішення та при цьому, як вірно зазначено судом першої інстанції в мотивувальній частині рішення, не довів того, що наданий позивачем висновок експерта є неповним, неясним або неправильним, як і того, що відповідачка була позбавлена можливості самостійно звернутися до експертної установи для складання висновку.

Так, частиною 1 статті 103 ЦПК України визначено, що суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов:

1) для з'ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо;

2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

З урахуванням наведеного колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив відповідачці у задоволенні її клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи.

Розмір завданої шкоди відповідачем не спростовано шляхом надання інших належних та допустимих доказів.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваного рішення, а фактично зводяться лише до власної оцінки відповідачкою письмових доказів у справі, а також є власним тлумаченням норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає фактичним обставинам справи, ґрунтується на наявних у справі доказах, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Щодо розподілу судових витрат.

Відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

З матеріалів справи вбачається, що до відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_2 долучив наступні докази на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу: Ордер на надання правничої допомоги Серія АІ №1073652 від 12.08.2024, згідно якого адвокат Ларичев В. В. здійснює представництво інтересів позивача в Київському апеляційному суді; Протокол узгодження гонорару адвоката від 09.08.2024 (том 2, а. с. 11-12).

В Протоколі узгодження гонорару адвоката від 09.08.2024 ОСОБА_2 та Ларичев В. В. погодили гонорар адвоката в розмірі 20 000 грн за супроводження справи №753/22521/23 в суді апеляційної інстанції, а саме 10 годин роботи адвоката за наступні послуги: 1) написання та подача відзиву на апеляційну скаргу; 2) участь у судових засіданнях по справі; 3) інші дії щодо супроводження справи.

З матеріалів справи вбачається, що адвокат позивача подав відзив на апеляційну скаргу та приймав участь в судових засіданнях 13.08.2024, 10.09.2024 та 17.09.2024. Натомість, матеріали справи не містять доказів, що адвокат позивача Ларичев В. В. вчиняв інші дії у даній справі з метою надання правничої допомоги.

Враховуючи викладене колегія суддів приходить до висновку, що наявні правові підстави для стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрат на правничу допомогу у розмірі 10 000 грн, який є співмірозмірним з виконаною адвокатом роботою та відповідає критерію розумної необхідності, з урахуванням того, що дані правовідносини не відносяться до складних.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 375, 383, 384, 389 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 23 травня 2024 року - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ; місце проживання: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_2 судові витрати на правничу допомогу у розмірі 10 000 (десять тисяч) грн 00 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий О. Ф. Мазурик

Судді О. В. Желепа

О. В. Немировська