Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.02.2024 Справа №607/20626/23 Провадження №2/607/410/2024

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області у складі головуючого судді Позняка В.М.,

за участю секретаря судового засідання Шимків Л.І., позивача ОСОБА_1 , його представника ОСОБА_2 , представників відповідачів Марцун А.А., Куриляк М.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до держави Україна в особі Тернопільської обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції України в Тернопільській області, Державної казначейської служби, Головного управління Державної казначейської служби в Тернопільській області,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до держави Україна в особі Тернопільської обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції України в Тернопільській області, Державної казначейської служби, Головного управління Державної казначейської служби в Тернопільській області, просить стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на його користь 1000000 грн на відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним проведенням обшуку та обмеженням права власності та стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на його користь 11053 грн 50 коп. (одинадцять тисяч п`ятдесят три гривні п`ятдесят копійок) на відшкодування матеріальної шкоди, завданої незаконним проведенням обшуку та обмеженням права власності.

Позов мотивовано тим, що у провадженні Головного управління Національної поліції в Тернопільській області перебуває кримінальне провадження №0000080. В межах даного кримінального провадження на підставі ухвали слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області 07.06.2023 було проведено обшук житла Позивача за адресою АДРЕСА_1 . З процесуальних документів, які наявні у матеріалах кримінального провадження, вбачається, що кримінальне провадження розпочате саме відносно ОСОБА_1 та він перебуває у процесуальному статусі підозрюваного. Європейський суд з прав людини визначає «кримінальне обвинувачення» як «офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про те, що ця особа вчинила кримінальне діяння», при цьому, «в деяких випадках це може робитися у формі інших заходів, здійснення яких несе в собі таке твердження і, по суті, так само впливає на становище підозрюваного» (рішення у справі «Екле проти Німеччини»). Стверджує, що обшук було проведено незаконно, оскільки не було жодних підстав для подання слідчим клопотання про проведення обшуку, погодження даного клопотання прокурором. Ухвала слідчого судді не містить ані мотивів прийняття до уваги аргументів викладених у клопотанні, ані мотивів її прийняття, більше того зміст мотивувальної частини дублюється із змістом клопотання про надання дозволу на проведення обшуку, яке подано стороною обвинувачення. Також, під час проведення обшуку було допущено порушення норм чинного законодавства. Зокрема, позивачу не була надана можливість одержати правову допомогу адвоката, не була надана копія ухвали про дозвіл на проведення обшуку (відповідно до статті 236 КПК України), в порушення статтей 234, 236 КПК України вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку. Під час проведення обшуку у Позивача було вилучено мобільний телефон «Fly IQ451», три банківські картки, хімічний посуд та реактиви, інше майно. Це майно Позивачу досі не повернуто, не відомо про місце його зберігання. Не було вручено другий примірник протоколу обшуку разом із доданим до нього описом вилучених документів та тимчасово вилучених речей особі (відповідно до частини дев`ятої статті 236 КПК України). Особи, що проводили обшук не представились, що унеможливило з`ясувати чи вказана дана особа в ухвалі про дозвіл на обшук та чи має вона повноваження. Під час проведення обшуку поліція не намагалась потрапити у житло Позивача мирним шляхом, одразу вибили двері, повалили Позивача на підлогу і примусили протягом тривалого часу лежати на підлозі з руками за головою, незважаючи на те, він не чинив супротиву та не був озброєний. Внаслідок незаконного проведення обшуку, Позивачу було завдано моральну шкоду, яка полягає в моральних та фізичних стражданнях, які внесли негативні зміни у його життя, погіршення та позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, а також інших негативних наслідків морального характеру. Представники органу досудового розслідування здійснюючи обшук проявили неповагу до гідності Позивача. Позивач був змушений змінити організацію свого життя з метою знаходження часу та можливостей для тривалого захисту порушеного права шляхом неодноразових звернень за захистом своїх прав до суду, скаргами в вищестоящі органи, зверненням за правою допомогою до адвоката. Про проведення обшуку майна Позивача стало відомо його сусідам, знайомим, друзям та членам сім`ї та іншим родичам, авторитет Позивача, як добропорядного та чесного громадянина серед мешканців будинку та району за місцем проживання було підірвано. Він змушений був постійно виправдовуватись щодо своєї невинуватості, що принижувало його честь та гідність. Позивач досі стикається із труднощами у відновлені соціальних контактів та налагодженні нових. Тривала нервова напруга призвела до негативних змін у здоров`ї та самопочутті: часті головні болі, швидка втомлюваність, пасивність, знижений настрій, пригніченість, образливість, чутливість, замикання в собі, фіксованість на негативних переживаннях, невпевненість у собі, нічні жахіття. Постійні думки про психотравмуючі події, викликані неправомірними діями органів досудового розслідування, прокуратури та суду, призвели до погіршення психічно-емоційного стану Позивача та затяжної депресії. Позивач втратив довіру у моральність, добропорядність, чесність правоохоронних органів та справедливість правосуддя. Унаслідок незаконного проведення обшуку у Позивача сформувалась недовіра до державних правоохоронних структур та суду, закріпилося тривожне очікування чергової дискредитації з їх боку, постало зруйнованим усвідомлення своєї правової захищеності, що перешкоджає його подальшій активній соціальній реалізації як людини. Позивач працює програмістом - фрілансером та внаслідок заподіяної моральної шкоди незаконним обшуком та незаконними діями працівників поліції під час обшуку у Позивача розпочалась депресія через яку Позивач вже протягом чотирьох місяців не може працювати та позбавлений доходу. У зв`язку із завданою моральною шкодою Позивач проходив курс лікування депресії, що підтверджується доданими копіями медичних документів.

Від Головного управління Національної поліції в Тернопільській області надійшов відзив на позов, в якому представник просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Стверджує, що 05.01.2023 до Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області надійшов рапорт заступника начальника УБН в Тернопільській області Присяжнюка В.Ф. про те, що в ході виконання службових обов`язків працівниками УБН в Тернопільській області ДБН НП України встановлено, що громадянин ОСОБА_3 спільно із невстановленими особами за попередньою змовою займаються незаконним збутом психотропних речовин на території м. Тернопіль. Слідчим управлінням ГУНП в Тернопільській області здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000080 від 05.01.2023 за ознаками злочину передбаченого частиною другою статті 307 КК України. В ході проведення досудового розслідування встановлено, що до вчинення вказаного кримінального правопорушення причетний ОСОБА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , де зберігає наркотичні засоби та психотропні речовини, та інші речі. На підставі ухвали слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Гуменного П.П., у справі № 607/8740/23 від 16.05.2023 слідчим 07.06.2023 проведено обшук у приміщенні квартири позивача. В ході проведення обшуку виявлено та вилучено невідомі речовини та рідини, які згідно висновків експертів Тернопільського НДЕКЦ не відносяться до наркотичних засобів, психотропних речовин та їх прекурсорів. Враховуючи те, що не встановлено сам факт вчинення особою діяння, яке на початку досудового розслідування було розцінене, як кримінальне правопорушення, слідчий дійшов висновку, що відсутня подія кримінального правопорушення. За результатами досудового розслідування, 30.10.2023 слідчим Софіянчук І.В. на підставі пункту 1 частини першої статті 284 КТІК України прийнято рішення про закриття кримінального провадження. Стверджує, що в матеріалах позову відсутні будь-які докази у вигляді висновків фахівців, котрі б підтверджували наявність у позивача моральної шкоди. Також звертає увагу суду на той факт, що в ході проведення досудового розслідування до позивача не застосовувалися жодні обмежувальні заходи, він не позбавлявся волі, не проводилось його відсторонення від займаної посади, не накладався арешт на його майно. Позивачем не надано жодних доказів понесення ним репутаційних втрат (наприклад негативний розголос в засобах масової інформації, відмови осіб від співпраці з позивачем через проведення відносно нього досудового розслідування чи ін.). В зв`язку із цим твердження позивача про порушення нормальних життєвих зв`язків та значних майнових втрат, представник відповідача вважає безпідставним. Позивачем не доведено та не додано розрахунку заподіяння йому моральних або фізичних страждань чи втрат немайнового характеру, не надано будь-яких доказів необхідності застосування додаткових зусиль для нормалізації життєвих зв`язків і відновлення стосунків з оточуючими людьми. Сам факт наявності досудового розслідування у кримінальному провадженні не є доказом заподіяння позивачу моральної шкоди та беззаперечною підставою для її відшкодування. Наголошує, що в ході розгляду кримінального провадження №0000080 не було встановлено жодного факту протиправної чи незаконної дії чи бездіяльності зі сторони поліцейського у відношенні особи позивача. Звертає увагу, що відшкодування моральної шкоди не повинно приводити до безпідставного збагачення.

Від державної казначейської служби України надійшов відзив на позов, в якому представник відповідача просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Стверджує, що Державна казначейська служба жодних прав та інтересів позивача не порушила та не вступала з ним в жодні правовідносини. Крім цього, ОСОБА_1 не надав докази понесення шкоди.

Від Тернопільської обласної прокуратури надійшов відзив на позов, в якому керівник просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Зазначає, що слідчими СВ Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні № 000080 від 05.01.2023 за фактом незаконного збуту ОСОБА_1 спільно з невстановленими особами за попередньою змовою психотропних речовин на території міста Тернопіль за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 307 КК України. У вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_1 перебував у статусі свідка, можливість скористатися правовою допомогою йому надавалась. Ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду від 16.05.2023 надано дозвіл на проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_1 , з метою відшукання та вилучення наркотичних засобів та психотропних речовин, пристроїв для куріння, мобільних телефонів та сім-карток операторів мобільного зв`язку, записок та записників, банківських карток, поліетиленових пакетів на застібку, які використовувалися в момент вчинення злочину, а також інших носіїв з відомостями про злочинну діяльність ОСОБА_1 07.06.2023 у вказаному житлі проведено обшук, в ході якого копію ухвали та один примірник протоколу обшуку вручено ОСОБА_4 , що зафіксовано шляхом відеозапису. ОСОБА_1 від підписання протоколу обшуку відмовився. У ході проведення обшуку виявлено та вилучено ряд предметів, які постановами слідчого від 08.06.2023 визнані речовими доказами та передано на зберігання до камери зберігання речових доказів Тернопільського РУП Головного управління Національної поліції в Тернопільській області. Надалі, ухвалою слідчого судді від 13.06.2023 на вказане майно, окрім трьох банківських карток «Приват Банк», мобільного телефону марки Fly BZ 4257 із двома сім-картами, накладено арешт. Речі та документи, які не входили до переліку тих, щодо яких прямо надано дозвіл на пошук в ухвалі суду про дозвіл на проведення обшуку, не вилучались. Законодавством встановлюється така обов`язкова умова для відшкодування моральної шкоди як перебування під слідством чи судом. Отже, моральна шкода може бути стягнута лише за період перебування позивача під слідством чи судом. Зазначає, що згідно з пунктом 14 частини 1 статті 3 КПК України притягнення до кримінальної відповідальності - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення. З огляду на те, що під слідством та судом ОСОБА_1 не перебував а тому право на відшкодування шкоди відповідно до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» не набув. Стверджує, що вимоги про визнання незаконними дій органів досудового розслідування у кримінальних провадженнях має вирішуватися за правилами КПК України. Порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування у кримінальних провадженнях визначає глава 26 КПК України. Кримінальний процесуальний закон визначає спеціальний порядок розгляду скарг, якими позивач обґрунтовує позовні вимоги і які не можуть оцінюватися за правилами цивільного судочинства. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Тому, вважає, що позивачем на надано доказів протиправності дій органу досудового розслідування, як і доказів заподіяння моральної та матеріальної шкоди.

Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 жовтня 2023 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду із занесенням до протоколу судового засідання від 30.01.2024 суд постановив закрити підготовче судове засідання та призначити справу до судового розгляду.

Позивач в судовому засіданні позов підтримав з підстав, викладених у ньому. Просить звернути увагу на те, що кримінальне провадження розпочалося на підставі рапорту, який не підкріплений жодними доказами. При цьому, для отримання дозволу на обшук, слідчий надав протокол допиту свідка, який неодноразово притягувався до відповідальності, ухилявся від правосуддя, на той момент перебував в розшуку. Із таким свідком позивач не знайомий, в них немає спільних знайомих. Вважає показання такого свідка підробленими, у зв`язку із чим звернувся у відповідні органи. Крім того, позивач звертає увагу, що він ніколи з наркотиками справу не мав, в його колі спілкування відсутні люди, які вживають чи торгують наркотиками, а тому, таке розслідуванні і обшук в нього, вважає приниженням. Звертає увагу суду, що через дії органів досудового розслідування та суду, він вже один раз постраждав, та близько двох років перебував під вартою та вироком Оболонського районного суду міста Києва його було виправдано у вчиненні злочинів та звільнено з під варти. Вказане є додатковим травмуючим фактором щодо незаконних дій правоохоронних органів. Зазначає, що він є освідченою людиною, вивчає різні науки, мови, цікавиться хімією. Дії правоохоронців його дуже обурили та викликали негативні емоції. Звертає увагу на ставлення правоохоронців під час проведення обшуку, а саме, що в нього були виламані двері, незважаючи на те, що ніякого опору він не чинив, його без одягу, поклали на підлогу, руки завели за спину, так утримували деякий час, та неодноразово переступали через нього, зневажливо ставилися. Вказану поведінку він вважає такою, що ображає людську гідність. Звертає увагу, що працівники поліції втрутилися в його особисте життя, перебирали всі речі в квартирі, книги, забрали його мобільний телефон, без відповідного дозволу вивчали вміст телефону, переписку, забрали його особисті речі, поламали двері. Стверджує, що державою в час війни витрачено більше 50000 гривень на проведення експертиз у справі, яка була порушена на підставі підроблених свідчень раніше судимої особи, яка перебувала в розшуку. Наявність в нього різних хімічних елементів пояснює тим, що він цікавиться хімією, та придбав для своїх особистих дослідів посуду та реагенти.

Представники відповідачів проти задоволення позову заперечили з підстав, викладених у заявах по суті.

Розглянувши справу, судом досліджено такі докази та встановлено такі обставини.

Встановлено, що 03.01.2023 заступник начальника УБН в Тернопільській області звернувся із рапортом до начальника, в якому повідомив, що громадянин ОСОБА_1 спільно з невстановленими особами за попередньою змовою займається незаконним виготовленням та збутом психотропних речовин на території міста Тернополя.

На підставі вказаного рапорту були внесені відомості в ЄРДР за №0000080 від 05.01.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 307 КК України за фактом того, що в ході виконання службових обов`язків працівниками УБН в Тернопільській області ДБН НП України встановлено, що громадянин ОСОБА_3 спільно із невстановленими особами за попередньою змовою займаються незаконним збутом психотропних речовин на території м. Тернопіль.

09 січня 2023 року слідчий дав доручення начальнику УБН в Тернопільській області про встановлення осіб причетних до вчинення злочину та ініціювати рапорти на проведення негласних слідчих розшукових дій.

Відповідно до рапорту старшого оперуповноваженого в ОВС УБН в Тернопільській області ДБН НПУ від 08 травня 2023 року, в ході проведення негласних розшукових слідчих дій було встановлено, що збутом психотропної речовини «амфетамін» займається громадянин ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вказана особа отримує через відділення «Нова пошта» великі розміри психотропної речовини амфетамін, який в подальшому збуває за грошові кошти.

Відповідно до ухвали слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16.05.2023 у справі №607/8740/23 надано дозвіл на проведення обшуку квартири АДРЕСА_2 , де проживає ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 власником, якої є ОСОБА_5 , з метою відшукання та вилучення наркотичних засобів та психотропних речовин, пристроїв для куріння, мобільних телефонів та сім-карток операторів мобільного зв`язку, записок та записників, банківських карток, поліетиленових пакетів на застібку, які використовувалися в момент вчинення злочинів, а також інших носіїв з відомостями про злочинну діяльність ОСОБА_1

07.06.2023 було проведено обшук у приміщенні квартири АДРЕСА_2 в ході якого вилучено телефон позивача, хімічні та органічні речовини та посуду.

Судом досліджено відеозапис проведеного обшуку, на якому зафіксовано, як працівники поліції проникли в квартиру для проведення обшуку шляхом зламування дверей (08:52), ОСОБА_1 , який був в себе в квартирі без одягу, було повалено на підлогу та дано команду руки завести за голову. В такому положенні ОСОБА_1 перебував близько 5-ти хвилин. Обшук проводився близько трьох годин.

Ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13.06.2023 у справі №607/10446/23 накладено арешт на тимчасово вилучене під час обшуку у позивача майно, окрім мобільного телефону банківських карток та сім карток.

В рамках кримінального провадження слідчим призначалося ряд експертиз, які не виявили у вилучених під час обшуку предметах та речовинах наркотичних засобів, психотропних речовин та їх прекурсорів.

Постановою слідчого СВ Тернопільського РУ ГУНП в Тернопільській області від 30 жовтня 2023 року кримінальне провадження закрито у зв`язку із відсутністю події кримінального правопорушення.

ОСОБА_1 звертався до Тернопільської обласної прокуратури із скаргою від 12 жовтня 2023 року, в якій просив ініціювати скасування арешту та повернення його майна, дотримання розумних строків досудового розслідування та відшкодування шкоди.

Відповідно до інформації лікаря ОСОБА_6 , ОСОБА_1 11 жовтня 2023 року звертався до неї з приводу пригніченого настроюю та порушення сну, та в нього діагностовано легкий депресивний епізод (т.1 а.с. 14), виписано рецепт на лікарські засоби (а.с. 14,16).

Заслухавши пояснення учасників, дослідивши та оцінивши докази, суд доходить таких висновків.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинено особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Щоб вважатися ефективним і в такий спосіб відповідати статті 13 Конвенції, внутрішній засіб правового захисту повинен надати змогу компетентному національному органу як розглянути суть відповідної скарги за Конвенцією, так і забезпечити «належний захист» (рішення від 27 вересня 1999 року у справі «Сміт і Ґрейді проти Сполученого Королівства» (Smith and Grady v. The UK), заяви № 33985/96 і № 33986/96; рішення від 18 грудня 1996 року у справі «Аксой проти Туреччини» (Aksoy v. Turkey), заява № 21987/93). Результатом такого провадження може бути, зокрема, присудження відшкодування у зв`язку з порушенням.

Відповідно до статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна особа має право отримати справедливу сатисфакцію у разі порушення її прав.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Відповідно до положень статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 2 Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Як установлено судом, слідчим РУП ГУНП в Тернопільській області здійснювалося досудове розслідування внесене в ЄРДР за №0000080 від 05.01.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 307 КК України за фактом того, що в ході виконання службових обов`язків працівниками УБН в Тернопільській області ДБН НП України встановлено, що громадянин ОСОБА_3 (із змісту матеріалів кримінального провадження вбачається, що це ОСОБА_1 ) спільно із невстановленими особами за попередньою змовою займаються незаконним збутом психотропних речовин на території м. Тернопіль.

В рамках вказаного кримінального провадження проводилися негласні слідчі розшукові дії, обшук, вилучення та арешт майна, яке належить позивачу ОСОБА_1 .

За наслідками розслідування підозру жодній особі не пред`явлено, а кримінальне провадження закриту у зв`язку із відсутністю події кримінального правопорушення.

Отже, офіційно підозра ОСОБА_1 пред`явлена не була. Разом з тим, суд виходить із такого.

Практикою Європейського суду напрацьовано додаткові критерії, що визначають фактичну наявність кримінального обвинувачення у справі. Під обвинуваченими (підозрюваними) Європейський суд розуміє не тільки тих осіб, яким формально пред`явлено обвинувачення або які формально визнаються обвинуваченими або підозрюваними, але і тих, щодо яких здійснюються будь-які дії, зумовлені наявністю підозри, і які можуть суттєво вплинути на стан підозрюваного. Під підозрою Європейський суд розуміє припущення про вчинення особою кримінально караного діяння та одночасно вирішує питання про її наявність шляхом дослідження фактичного положення особи у кримінальному провадженні та здійснення щодо неї процесуальних заходів, що істотно позначилося на положенні цієї особи. Розглядаючи кожний випадок окремо, Європейський суд для винесення рішення у справі має визначити момент фактичного виникнення підозри. Оскільки саме з цим моментом Конвенція пов`язує появу в особи права на захист, в тому числі право мати захисника не тільки з моменту складання протоколу затримання, постанови про обрання їй запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або винесенні постанови про притягнення як обвинуваченого, але і з моменту порушення проти неї кримінального провадження, фактичного затримання або здійснення слідчих дій з метою її викриття (впізнання, допит як свідка, обшук та ін.).

Так, розглядаючи справу «Гриненко проти України» від 15.11.2012, в якій заявника було допитано без присутності захисника як свідка по справі, а після допиту офіційно визнано підозрюваним, Європейський суд говорить, що «…під час цього допиту за відсутності адвоката заявник …не мав чіткого уявлення про свої права. Тому Суд дійшов висновку, що мало місце порушення статті 6 § § 1 і 3 (с) Конвенції». Європейський суд виходить з того, що у разі, коли кримінальне провадження порушується не за фактом, а стосовно конкретної особи, яка перебуває на волі, така особа з цього моменту набуває статус підозрюваного і має право знати, в чому її підозрюють, а також користуватися правами, передбаченими статтею 6 Конвенції.

Подібні висновки викладені у справі «Шабельник проти України» від 19.02.2002.

Отже, Європейський суд пов`язує момент виникнення підозри у вчиненні кримінального правопорушення з моментом здійснення щодо особи будь-яких процесуальних заходів, зумовлених наявністю такої підозри, які можуть суттєво вплинути на її стан, а не з моментом офіційного повідомлення особи про підозру.

Згідно зі статтею 46 Конвенції (в редакції Протоколу № 11), рішення Європейського суду з прав людини є обов`язковими для держав-учасниць Конвенції, якою є й Україна. Отже, суд в своїй діяльності має враховувати прецедентну практику ЄСПЛ.

Більше того, КПК України у статті 132 у межах загальних правил застосування заходів забезпечення кримінального провадження наводить перелік умов, виконання яких є обов`язковим при вирішенні судом питання про застосування до особи відповідного заходу забезпечення, зокрема, однією з таких умов є наявність обґрунтованої підозри щодо вчинення особою кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження. Тобто, національне законодавство розглядає наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення як одну із підстав правомірного обмеження її права на свободу.

Також, пунктом 1 частини п`ятої статті 234 КПК України передбачено, що при надання дозволу про проведення обшуку слідчий суддя має переконатися у наявності достатніх підстав вважати, що було вчинено кримінальне правопорушення.

У цій справі, як видно з ухвали про проведення обшуку від 16.05.2023 у справі №607/8740/23 та ухвалі про накладення арешту на майно від 13.06.2023 у справі №607/10446/23, яка є заходом забезпечення кримінального провадження, висловлено припущення, що ОСОБА_1 причетний до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 307 КК України, а саме займається збутом психотропних речовин.

Кримінальне правопорушення розслідувалося за фактом того, що ОСОБА_1 займається незаконним виготовленням та збутом психотропних речовин, щодо нього провадилися НСРД, обшук, вилучення та арешт майна.

Отже, на думку суду здійснення щодо ОСОБА_1 процесуальних заходів, зумовлених наявністю такої підозри, які суттєво вплинули на його стан, свідчить про підозру його у вчиненні кримінального правопорушення.

Тому, суд доходить висновку, що в цьому випадку до спірних правовідносин слід застосувати саме статтю 1176 Цивільного кодексу України та Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»

Як видно із постанови по закриття кримінального провадження від 30 жовтня 2023 року, кримінальне провадження за фатом того, що громадянин ОСОБА_3 займається незаконним збутом психотропних речовин, до якого причетний громадянин ОСОБА_1 , закрито на підстав пункту 1 частини першої статті 284 КПК України.

Підстави закриття кримінального провадження поділяються на реабілітуючі та нереабілітуючі.

Реабілітуючі - це ті, які свідчать про повну невинуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, що їй інкримінується, тягнуть за собою зняття з неї підозри, відновлення її доброго імені, гідності та репутації, а також відшкодування (компенсація) шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю.

Закриття кримінального провадження з реабілітуючої підстави можливе за умови, якщо в ході розслідування встановлені як сам факт вчиненого діяння, так і наявність у ньому складу кримінального правопорушення, але відсутні достатні докази, що вказують на вчинення цього діяння саме підозрюваним.

Висновок про непричетність особи до вчинення кримінального правопорушення може бути зроблений у результаті достовірного встановлення невинуватості особи (наприклад, при підтвердженні його алібі) або вичерпання можливостей для збирання додаткових доказів і тлумачення сумнівів щодо винуватості на його користь згідно з принципом презумпції невинуватості.

Незалежно від того, яка з вказаних обставин привела до закриття кримінального провадження на цій підставі, таке рішення повністю реабілітує особу і не дає приводу вважати її залишеною під підозрою.

Стала судова практика свідчить про те, що закриття кримінального провадження щодо фізичної особи з реабілітуючих підстав є підтвердженням незаконності дій органів досудового розслідування, які в судовому порядку додатково не потрібно такими визнавати, та надає право фізичній особі на відшкодування шкоди в розмірах і порядку, передбаченому Законом (постанови Великої Палати Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 641/8857/17; від 22 квітня 2019 року у справі № 236/893/17; від 31 жовтня 2018 року у справі № 383/596/15 та інші).

Отже, зважаючи на те, що кримінальне провадження відносно ОСОБА_1 закрито з реабілітуючи підстав, що підтверджує незаконність дій органів досудового розслідування та суду, а саме проведення обшуку, вилучення та арешт майна підозрюваного ОСОБА_1 , додатково визнавати їх незаконними немає необхідності.

ЄСПЛ зауважує, що держави, вживаючи заходи щодо запобігання злочинам та захисту прав інших осіб, можуть, в цілях спеціальної та загальної профілактики, вдаватися до таких заходів, як обшуки та виїмки, зокрема і з залучення спеціальних підрозділів поліції за певних обставин. Однак, враховуючи серйозність втручання у право на повагу до приватного життя осіб, які постраждали від таких заходів, повинні існувати адекватні та ефективні гарантії проти зловживань.

Європейський суд у справі KEEGAN v. the United Kingdom (заява № 28867/03) визнав порушення статей 8 та 13 Конвенції, зазначивши, що проникнення у житло заявників не можна вважати пропорційним заходом для досягнення цілі розкриття злочину. Окрім того, що проникнення викликало у заявників глибоке відчуття страху і тривоги, воно ґрунтувалося на неналежній перевірці працівниками поліції інформації про те, що за відповідною адресою проживала підозрювана особа. Непропорційним слід вважати той обшук, який здійснювався без попереднього вжиття необхідних і доступних заходів щодо перевірки інформації. ЄСПЛ дійшов висновку, що у заявників не було доступних засобів домогтися відшкодування шкоди, заподіяної втручанням у їх права.

У справі «Шульгін проти України» (заява № 29912/05, рішення від 08 грудня 2011 року) ЄСПЛ звертав увагу, що при розгляді вимог про виплату відшкодування органи державної влади повинні тлумачити та застосовувати положення національного законодавства відповідно до духу статті 5, без надмірного формалізму («Шульгін проти України» (Shulgin v. Ukraine), § 65; «Хутман та Меус проти Бельгії» (Houtman and Meeus v. Belgium), § 46).

Елемент примусу при здійсненні повноважень поліції з обшуку та затримання є свідченням позбавлення волі, незважаючи на короткочасність такого заходу («Крупко та інші проти Росії» (Krupko and Others v. Russia) § 36; «Фока проти Туреччини» (Foka v. Turkey) § 78; «Джиллан та Квінтон проти Сполученого Королівства» (Gillan and Quinton v. the United Kingdom), § 57; «Шимоволос проти Росії» (Shimovolos v. Russia), § 50; та «Брега та інші проти Молдови» (Brega and Others v. Moldova), § 43).

В рішенні BUCK v. Germany (заява № 41604/98) ЄСПЛ зауважив, що публічність обшуку житла та офісних приміщень заявника у місті з чисельністю населення приблизно 10 тис. мешканців могла негативно вплинути на репутацію заявника та його компанії. Важливо, що сам заявник не був підозрюваним у вчиненні будь-якого правопорушення чи злочину.

Прикладами недотриманням принципу пропорційності у діях правоохоронних органів при проникненні у житло та проведені обшуку, що презюмує порушення статті 8 Конвенції, згідно практики ЄСПЛ окрім іншого, є: a) проникнення поліції, іншого загону особливого призначення, вдягнених у балаклави та озброєних автоматами, у ранню годину, із пошкодженням приватного майна (виламані двері, вибиті вікна) тощо; b) відсутність розумних та доступних запобіжних заходів, зокрема щодо перевірки особи мешканців приміщення, де провадився обшук; c) обшук і вилучення речей у приватному житлі особи у зв`язку із правопорушенням, ймовірно скоєним іншою особою; d) вжиття надмірних дій під час обшуку тощо.

Згідно з частинами другою, третьою статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розмір відшкодування моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Згідно з вимогами статті 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода полягає у душевних стражданням, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та, з урахуванням інших обставин, зокрема тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації позивача. При цьому, виходити слід із засад розумності, виваженості та справедливості.

Отже, суд вважає, що неправомірними діями органу досудового розслідування, а саме обшуком житла ОСОБА_1 , вилученням та арештом його майна була завдана моральна шкода.

Позивач зазнав негативного впливу та змушений був пристосовуватися до несприятливих умов. Під час проведення обшуку залучалася велика кількість людей поняті, поліцейські, сестра позивача. Про проведення обшуку стало відомо його сусідам, знайомим, друзям та членам сім`ї та іншим родичам.

Крім цього, спосіб проведення обшуку із залученням поліції, вдягнених у балаклави та озброєних автоматами, із пошкодженням приватного майна (виламані двері), вжиття надмірних дій під час обшуку, а саме - повалення позивача без одягу на підлогу із заведенням його рук, та утримування його в такому положенні деякий проміжок часу, без належних підстав, свідчить про приниженої гідності, образи, досади, обурення поведінкою працівників правоохоронних органів. Суд приймає пояснення позивача з цього приводу, що він переживав щодо своєї соціальної репутації, відношення родини та близьких до себе.

При цьому, під час обшуку вилучено майно позивача, в тому числі і мобільний телефон, який пізніше без його згоди досліджувався, в тому числі наявна в ньому особиста інформація, листування, тощо, що є порушенням статті 8 Конвенції. До цього часу майно, яке було вилучено в позивача, незважаючи на закриття кримінального провадження, позивачу не повернуто.

При визначенні моральної шкоди, яка підлягає стягненню, суд виходить із такого.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 9 Постанови № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд бере до уваги тривалість порушень прав, характер порушення, тяжкість і істотність вимушених змін у житті, внаслідок порушення прав та зусиль, вжитих для відновлення, виходячи із вимог розумності та справедливості, вважає, що розмір моральної шкоди слід визначити у сумі 30000 гривень. В задоволенні решти позовних вимог про відшкодування моральної шкоди слід відмовити.

Статтею 4 Закону передбачено, що відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету.

Також позивач просив відшкодувати 11053 грн 50 коп матеріальної шкоди, завданої пошкодженням його дверей та речей. Разом з тим, жодних належних та допустимих доказів розміру такої шкоди суду не надано, зокрема, що і придбані лікарські засоби пов`язані із діями правоохоронців. Тому, в задоволенні цих позовних вимог слід відмовити.

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково, слід стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України, через Державну казначейську службу України на користь ОСОБА_1 30000 гривень моральної шкоди. В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись статтями 4, 5, 12, 13, 76-84, 141, 259, 268 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України, через Державну казначейську службу України на користь ОСОБА_1 30000 гривень моральної шкоди.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Тернопільського апеляційного суду.

Реквізити сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_3 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 .

Відповідачі:

Тернопільська обласна прокуратура, вул. Листопадова, 4, м. Тернопіль, 46001 , тел. (0352)43-06-59,електронна адреса: ;

Головне управління Національної поліції в Тернопільській області, вул. Валова, 11, м. Тернопіль, 46001 , адреса електронної пошти - .

Державна казначейська служба України, вул. Бастіонна, 6, м. Київ, 01601, адреса електронної пошти - .

Головне управління Державної казначейської служби України в Тернопільській області, бульвар Шевченка, 39, м. Тернопіль, 46001 , адреса електронної пошти .

Повний текст рішення виготовлено 26 лютого 2024 року.

Головуючий суддяВ. М. Позняк