КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД М.МИКОЛАЄВА
Справа № 488/1893/23
Провадження № 2/488/1419/24 р.
РІШЕННЯ

Іменем України

14.11.2024 року м. Миколаїв

Корабельний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого по справі - судді Селіщевої Л.І.,

при секретарі - Волошиній Я.І.,

за участю позивача - ОСОБА_1 ,

та відповідача - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання непрацездатного батька, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_1 у червні 2023 року звернувся до суду із позовом, в якому просить стягувати з відповідача - ОСОБА_2 аліменти на його утримання в твердій грошовій сумі, у розмірі 3000,00 грн., щомісячно, починаючи з дати подачі позову і до його смерті.

В обґрунтування свого позову позивач зазначив, що відповідач є його сином, і до досягнення ним повноліття він опікувався ним, займався його вихованням та утриманням. На теперішній час позивач є особою похилого віку, непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, проте відповідач не спілкується з батьком і не надає йому матеріальної допомоги.

Посилаючись на те, що його пенсії, яка складає 2520,00 грн., не вистачає на утримання житла, де позивач проживає, сплату комунальних послуг, придбання ліків та харчування, а відповідач має можливість надавати таку допомогу, ОСОБА_1 просить позов задовольнити.

Заочним рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 05.12.2023 року позов ОСОБА_1 був задоволений у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 , не погодившись з ухваленим рішенням, 29.02.2024 року звернувся до суду з заявою про перегляд вищезазначеного рішення.

Ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 12.06.2024 року заочне рішення від 05.12.2023 року було скасовано, а справу призначено до розгляду в загальному порядку.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд задовольнити їх.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, посилаючись на їх необгрунтованість, безпідставність та недоведеність.

Суд, заслухавши пояснення учасників справи та дослідивши надані ними письмові докази по справі, прийшов до наступного.

Статтею 51 Конституції України передбачено, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.

Судовим розглядом встановлено, що відповідач - ОСОБА_2 є рідним сином позивача - ОСОБА_1 , про що свідчить свідоцтво про народження (а.с.5).

Відповідно до частини першої статті 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Аналіз даної норми свідчить про те, що необхідною умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є наявність двох обов`язкових підстав - непрацездатність батьків та їх потреба у матеріальній допомозі.

Непрацездатними громадяни є:

-особи, які досягли встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсійного віку, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону.

Сам факт непрацездатності батьків сам по собі не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу.

Батьками, які потребують матеріальної допомоги вважаються батьки, які не мають можливості забезпечити своє гідне існування у зв`язку з відсутністю пенсії чи її низького розміру.

Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 05 вересня 2019 року у справі № 212/1055/18-ц дійшов висновку, що тлумачення статті 202 СК України свідчить, що обов`язок повнолітніх дітей з утримання своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: 1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення); 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька у матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей з утримання батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. Обов`язок повнолітніх дітей не пов`язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу. При встановленні, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність та потребу у матеріальній допомозі.

Відповідно до статті 205 СК України, суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.

Верховний Суд у постанові від 10.10.2018р. у справі № 301/160/17 (провадження № 61-28415св18) виходив з того, що необхідність стягнення аліментів на утримання непрацездатних батьків має визначатися залежно від їх матеріального становища. При цьому до уваги має братися отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам по собі факт непрацездатності батьків не породжує виникнення у дітей обов`язку їх утримання, та не свідчить про наявність потреби у наданні матеріальної допомоги.

В обґрунтування своїх позовних вимог, позивач посилався на те, що він є пенсіонером за віком та отримує пенсію за віком в розмірі - 2 520,00 грн., яка є недостатньою для сплати комунальних платежів, лікування, харчування та інших життєво необхідних потреб. На підтвердження цих доводів позивачем надано довідку Інгульського об`єднаного управління ПФУ м. Миколаєва (а.с. 6). Згідно цієї довідки позивач у листопаді 2022 року отримав пенсію у розмірі - 2393,00 грн., з грудня 2022 року по лютий 2023 року його пенсія склала - 2393,00 грн., а у березні-квітні 2023 року він отримав пенсію у розмірі - 2520,00 грн.

Довідки про доходи позивача (пенсії) за 2024 рік суду не надано.

Згідно зі статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2024 рік" з 1 січня 2024 року розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, збільшено з 2093 грн. до 2361 грн.

Згідно медичних документів, наявних в матеріалах справи, ОСОБА_1 має хворобу зору, переніс в березні 2021 року оперативне лікування ока за діагнозом зріла катаракта, має діагноз незріла катаракта обох очей. Лікувальні і трудові рекомендації: нагляд офтальмолога за місцем проживання (а.с.7).

Згідно консультаційного висновку спеціаліста Клініки терапії та реабілітації суглобів і хребта від 13.06.2023р. (а.с.8), ОСОБА_1 встановлено діагноз розповсюджений остерахондроз хребта з урахуванням грудного поперекового відділів стадія загострення ІКС, атеросклеротичний кардіосклероз.

Документів про проходження позивачем лікування, витрат на лікування, тощо, позивачем суду не надано.

Таким чином, судом встановлено, що позивач є пенсіонером, отримує пенсію у розмірі, не нижче прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Із рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 12.07.2021 року справа № 490/8327/20, наявного в матеріалах справи, вбачається, що з другого сина позивача - ОСОБА_3 стягнуто аліменти на утримання батька ОСОБА_1 у розмірі 500 грн., щомісячно, починаючи з 24.11.2020 року на строк два роки.

Також, із мотивувальної частини рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 12.07.2021 року вбачається, що рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 11.02.2019 року (цивільна справа № 488/3753/17) було стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 борг за договором позики у розмірі 454 581,00 грн. та судовий збір у розмірі 1700,00 грн. Відповідне виконавче провадження перебуває на примусовому виконанні у відділі державної виконавчої служби.

При цьому позивачем у позові не відображено отримання ним доходу від виконання вищевказаних судових рішень і того, як це впливає на його матеріальний стан.

Враховуючи вищенаведене, суд робить висновок, що позивач не надав доказів на підтвердження свого матеріального становища (своїх доходів), тобто доказів на підтвердження факту потреби у матеріальній допомозі.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Сама по собі обставина щодо непрацездатності позивача та отримання ним пенсійних виплат, у незначній на його думку сумі, не є підставою для стягнення аліментів на його утримання на підставі ст. 202 СК України.

З огляду на вищевикладені доводи, враховуючи надані позивачем суду докази з позиції їх належності та допустимості, враховуючи норми чинного законодавства України, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 258-259, 264-265, 268, 354 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання непрацездатного батька - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо або через Корабельний районний суд м. Миколаєва протягом 30 днів з дня проголошення рішення. У випадку проголошення у судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повна інформація про учасників справи:

Позивач - ОСОБА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач - ОСОБА_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків невідомий.

повний текст рішення суду складено 26.11.2024 року

Суддя Л.І. Селіщева