Категорія Доповідач Павицька Т. М.
У Х В А Л А

28 лютого 2024 р. м. Житомир

Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого: Павицької Т.М.,

суддів: Трояновської Г.С., Коломієць О.С.

вирішуючи питання відповідно до вимог ст. 359 ЦПК України про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Житомирського апеляційного суду від 06 лютого 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про судовий захист порушених цивільних прав та інтересу, недодержання вимог закону при наданні довіреностей представнику,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому зазначила, що під час судового розгляду цивільних справ за її позовними вимогами №296/5583/21, №296/1693/20, №296/262/22, №296/5801/21, №296/11237/20, №295/18842/19, відповідачем допущено 12 випадків порушень вимог законодавства, оскільки надані представником відповідача довіреності на представництво інтересів в суді не відповідають вимогам законодавства. - прийняти виклад порушень законодавства, заподіяних Департаментом містобудування та земельних відносин Житомирської міської ради при розгляді заяви від 10.02.2022. Позивачка стверджує, що вказані порушення були допущені під час розгляду кожної з наведених вище цивільних справ. Оскільки такі дії призвели до порушення її прав та інтересів, просила відшкодувати моральну шкоду у розмірі 120000 грн.

Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 8 листопада 2023 року відмовлено у відкритті провадження у справі. Роз`яснено позивачу, що вказаний спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постановою Житомирського апеляційного суду від 06 лютого 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 08 листопада 2023 року залишено без змін.

Не погоджуючись із постановою суду апеляційної інстанції, 20.02.2024 ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій просить прийняти до розгляду апеляційну скаргу про порушення норм процесуального права колегією суддів Житомирського апеляційного суду під час розгляду апеляційної скарги від 26.12.2023 року та скасувати постанову Житомирського апеляційного суду від 06.02.2024 року.

Справа на запит суду надійшла 28 лютого 2024 року.

Дослідивши подану апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження з огляду на наступне.

Однією з основних гарантій права сторони на судовий захист є право оскарження судових рішень (стаття 129 Конституції України).

Реалізація права особи на судовий захист здійснюється, зокрема, шляхом оскарження судових рішень у судах апеляційної інстанції, оскільки перегляд таких рішень в апеляційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів особи.

За правовою позицією Конституційного Суду України правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. 10 п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003).

Зі змісту поданої апеляційної скарги вбачається, що ОСОБА_1 не погоджується із постановою Житомирського апеляційного суду від 06 лютого 2024 року та просить її скасувати.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, у передбачених цим Кодексом випадках скасувати свою постанову (повністю або частково) і прийняти одне з рішень, зазначених в пунктах 1-7 частини першої цієї статті.

Дана норма зазначає про те, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, у передбачених цим Кодексом випадках скасувати свою постанову (повністю або частково).

Такі випадки для апеляційної інстанції передбачені статтями 370, 429 ЦПК України.

Зокрема, ч. 1 ст. 370 ЦПК України передбачено, що якщо апеляційна скарга надійшла до суду апеляційної інстанції після закінчення апеляційного розгляду справи, і особа, яка подала скаргу, не була присутня під час апеляційного розгляду справи, суд розглядає відповідну скаргу за правилами цієї глави.

З системного аналізу наведених вище норм слідує, що суд апеляційної інстанції може скасувати раніше прийняту постанову за результатом розгляду апеляційної скарги, поданою іншою стороною у справі, яка не була присутня під час апеляційного розгляду скарги.

Відтак, зміст апеляційної скарги ОСОБА_1 у сукупності з приписами вищенаведених норм процесуального права, дозволяє дійти висновку про відсутність правових підстав для скасування раніше прийнятої постанови за результатом розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 з урахуванням наведених вище обставин та вимог ст. 370 ЦПК України.

У відповідності до ч. 2 ст. 382 ЦПК України постанову суду апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку у випадках, передбачених цим Кодексом.

Наведене свідчить про те, що правом перегляду постанови Житомирського апеляційного суду від 06 лютого 2024 року наділений суд касаційної інстанції у цивільних справах у складі Верховного Суду.

Згідно ст. 25 ЦПК України Верховний Суд переглядає у касаційному порядку судові рішення, ухвалені судами першої та апеляційної інстанцій.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Таким чином, у випадку не погодження із постановою суду апеляційної інстанції, зокрема, постановою Житомирського апеляційного суду від 06 лютого 2024 року, якою залишено без змін ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 08 листопада 2023 року, учасник справи має право оскаржити її до Верховного Суду.

Оскільки на законодавчому рівні не врегулювано порядок вирішення питань про відмову у відкритті провадження щодо оскарження постанов апеляційного суду подані не в порядку ч. 1 ст. 370 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне застосувати інститут процесуальної аналогії.

Необхідність інституту аналогії (аналогії закону та аналогії права) випливає з того, що закон призначений для його застосування в невизначеному майбутньому, але законодавець, встановлюючи регулювання, не може охопити всі життєві ситуації, які можуть виникнути. Крім того, життя перебуває у постійному русі, змінюється і розвивається, внаслідок чого виникають нові життєві ситуації, які законодавець не міг передбачити під час ухвалення закону.

Суд застосовує аналогію закону і аналогію права тоді, коли на переконання суду певні відносини мають бути врегульовані, але законодавство такого регулювання не містить, внаслідок чого наявна прогалина в законодавчому регулюванні.

Зазначені висновки стосуються як матеріального, так і процесуального права. Велика Палата Верховного Суду неодноразово застосовувала аналогію у процесуальному праві, зокрема у постановах від 26 червня 2019 року у справі №905/1956/15 (провадження №12-62гс19, пункт 6.27), від 27 листопада 2019 року у справі №629/847/15-к (провадження №13-70кс19), від 16 червня 2020 року у справі №922/4519/14 (провадження №12-34гс20, пункт 6.19), від 13 січня 2021 року у справі №0306/7567/12 (провадження №13-73кс19, пункт 28), від 28 вересня 2021 року у справі №761/45721/16-ц (провадження №14-122цс20, пункт 105).

Саме застосування аналогії у процесуальному праві в певних випадках дає змогу ухвалити справедливе рішення. Наприклад, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі №905/1956/15 (провадження №12-62гс19, пункт 6.27) застосування аналогії дозволило замінити одного відповідача двома, що і забезпечило справедливість постанови.

Тому відсутність у процесуальних кодексах положень про процесуальну аналогію не є перешкодою для застосування такої аналогії.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження, якщо апеляційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає апеляційному оскарженню.

Враховуючи те, що зі змісту апеляційної скарги вбачається оскарження постанови Житомирського апеляційного суду від 06 лютого 2024 року, яка не підлягає апеляційному оскарженню, оскільки може бути переглянута лише в касаційному порядку, у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 слід відмовити.

Керуючись ст. 357, 358 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Житомирського апеляційного суду від 06 лютого 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про судовий захист порушених цивільних прав та інтересу, недодержання вимог закону при наданні довіреностей представнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді