Номер провадження: 22-ц/813/3953/24
Головуючий у першій інстанції Роїк Д.Я.
Доповідач Назарова М. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.05.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Назарової М.В.,

суддів: Карташова О.Ю., Стахової Н.В.,

за участю секретаря Лупши В.В.,

учасники справи: позивач ОСОБА_1 , відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження

апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_3

на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 11 грудня 2023 року, ухвалене Малиновським районним судом м. Одеси у складі: судді Роїка Д.Я. в приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2023 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, який мотивувала тим, що сторони перебувають у шлюбі, мають спільну дитину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає із нею та перебуває на її утриманні.

Посилаючись на те, що відповідач добровільно відмовляється надавати матеріальну допомогу на утримання сина, позивачка просила суд стягнути з ОСОБА_4 на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/4 всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дати звернення до суду із позовом і до досягнення дитиною повноліття.

В позовній заяві також зазначала про те, що попередній (орієнтовний) розмір суми судових витрат, які позивачка понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, якими є витрати на правову допомогу, становить 2000 грн.

05 грудня 2023 року позивачка звернулась до суду із клопотанням про відшкодування понесених нею витрат на правничу допомогу, у якому просила стягнути з ОСОБА_4 на її користь витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2000 грн, надавши відповідні докази.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 11 грудня 2023 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 17 жовтня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1500 грн.

Судом вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_3 вважає оскаржуване рішення таким, що не відповідає нормам матеріального та процесуального права, та просить рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 11 грудня 2023 року в частині часткового задоволення позовних вимог та в частині визначення до стягнення з ОСОБА_4 на її користь суми судових витрат на професійну правничу допомогу змінити з 1500 грн до 2000 грн.

Доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції, зменшуючи суму судових витрат на правову допомогу не врахував, що матеріали справи не містять клопотання відповідача про таке зменшення, що відповідно до приписів ч. 5 ст. 137 ЦПК України унеможливлює вирішення судом з власної ініціативи цього питання, посилаючись на жодним чином необґрунтовану заявлену незгоду відповідача з витратами.

Також вказує, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права та всупереч наявності визнання відповідачем позову, що не суперечить закону і порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, зазначено в резолютивній частині рішення про часткове задоволення позову.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 доводи скарги підтримала, просила її задовольнити.

Відповідач, в судове засідання не з`явився, повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи у порядку, визначеному ч. 10 ст. 187 ЦПК України шляхом розміщення оголошення про його виклик на офіційному веб-порталі судової влади, враховуючи, що отримана апеляційним судом інформація з Єдиного демографічного реєстру не дає можливості встановити його зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) (знятий з реєстрації в м. Одеса Одеської області 18 жовтня 2013 року), а у власноруч написаній заяві відповідача суду першої інстанції не зазначені його адреса та будь-які засоби зв`язку (а.с. 21).

Наведене свідчить про належне повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи та відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши осіб, що з`явилися до суду апеляційної інстанції, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає скаргу такою, що підлягає задоволенню.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в абзаці першому пункту 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» та частини 1 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У третьому абзаці пункту 15 названої постанови Пленуму зазначено, що у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Предметом апеляційного перегляду справи є рішення суду в частині часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів, а також рішення суду в частині вирішення питання щодо витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 1500 грн.

Переглядаючи вказане судове рішення в наведеній частині за доводами апеляційної скарги, колегія суддів зазначає таке.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України визначено, які питання вирішує суд під час ухвалення рішення суду, і до обов`язкових питань, зокрема, належить те, чи слід позов задовольнити або в позові відмовити (п. 5 ч. 1 вказаної норми), як розподілити між сторонами судові витрати (п. 6 ч. 1 вказаної норми).

Вимоги щодо змісту рішення суду містять і в статті 265 ЦПК України. Зокрема, п. 1 ч. 5 вказаної статті встановлює обов`язок суду зазначати у резолютивній частині рішення висновок суду про задоволення позову чи про відмову в позові повністю або частково щодо кожної з заявлених вимог, а п. 2 розподіл судових витрат.

Як вбачається із матеріалів справи, на виконання ухвали суду першої інстанції від 19 жовтня 2023 року про залишення позовної заяви без руху, на виконання якої позивачкою усунуто недоліки та надано позовну заяву, в якій сформульовано вимогу про стягнення з ОСОБА_4 на її користь аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 17 жовтня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Розглядаючи справу, суд взяв до уваги власноруч написану відповідачем заяву про те, що він «підтримує позовні вимоги» (а.с. 21), та дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність позову протягом розгляду справи, співмірність вимог, оскільки дитина потребує належного догляду і утримання саме у такому розмірі, тому вони підлягають задоволенню, та доцільно стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів саме у визначеному останньою розмірі по частини доходів відповідача щомісячно.

Тобто, позов задоволений повністю.

Натомість у резолютивній частині помилково зазначено про часткове задоволення позову, тому в цій частині слушними є доводи апеляційної скарги.

Як помилковим є і зазначення судом в абзаці п`ятому резолютивної частини рішення про відмову у задоволенні решти вимог, оскільки предметом розглядуваної справи є одна єдина вимога про стягнення аліментів на утримання дитини в розмірі чверті доходів відповідача.

Інших вимог позивачкою не заявлено.

Не є позовними вимогами у розумінні закону витрати на професійну правничу допомогу.

Стягуючи з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1500 грн, суд виходив із обґрунтованості позову та вимог ст. 133, 137, 141 ЦПК України щодо належності та достатності доказів витрат, які позивач поніс або має понести на професійну правничу допомогу з урахуванням ціни позову, рівня складності справи, обсягу наданих адвокатом послуг та часу, витраченого адвокатом на надання такої допомоги.

Переглядаючи рішення суду в оскаржуваній частині, колегія суддів зазначає таке.

Згідно з частинами першою, третьою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено, що відповідає п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України.

Позивачкою на виконання ч. 8 ст. 141, ч. 1 ст. 134 ЦПК України (щодо стадії подання попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які сторона понесла і які очікує понести в зв`язку з розглядом справи) було заявлено про стягнення витрат на правничу допомогу в першій заяві по суті справі - позовній заяві, та надано відповідні докази до розгляду справи.

З наданих доказів вбачається, що Адвокатським об`єднанням «Губський та партнери» в особі тимчасово виконуючої обов`язки керуючого партнера Губської Х.Ю. надавалася правнича допомога позивачці, на підтвердження чого позивачкою надано Договір про надання правової допомоги № 613 від 21 квітня 2023 року, Додаткову угоду № 2 до Договору про надання правової допомоги № 613 від 21 квітня 2023 року, відповідно до яких сторони погодили, що гонорар Адвокатського Об`єднання за надання правової допомоги Клієнту в суді першої інстанції визначається у фіксованому розмірі та складає 2000 грн; копію рахунку-фактури № 60 від 10 жовтня 2023 року на суму 2000 грн та копію платіжної інструкції від 04 грудня 2023 року на суму 2000 грн. (а.с. 25, 26, 29-30, 31).

Вказане відповідає свободі договору, укладеного між адвокатським обєднанням та позивачем як клієнтом.

Вказаний адвокат як представник позивачки підписувала та подавала позовну заяву від імені ОСОБА_1 з додатками, подавала суду заяву відшкодування витрат на правничу допомогу, а також заяву про розгляд справи без участі позивачки та її представника.

Сума забезпечення витрат на професійну правничу допомогу визначається судом з урахуванням приписів частини четвертої статті 137, частини сьомої статті 139 та частини третьої статті 141 цього Кодексу, а також їх документального обґрунтування (частина п`ята статті 135 ЦПК України).

Наведене у своїй сукупності свідчить про належне виконання позивачкою своїх процесуальних обов`язків щодо своєчасності заявлення про витрати на правничу допомогу та надання доказів таких витрат.

Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено, що відповідає п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) Велика Палата Верховного Суду також зазначила, що з аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності. Тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року зазначено, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд, за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. У такому випадку суд, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

У додатковій постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18 лютого 2022 року у справі № 925/1545/20 вказано, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.

Обов`язок доведення не співмірності витрат на професійну правничу допомогу у відповідності до вимог ч. 6 ст. 137 ЦПК України покладається на сторону, яка заявляє про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Заперечуючи проти вказаного розміру правничої допомоги, відповідач зазначає, що розмір таких витрат не відповідає складності даної справи, що він визнав позов, не перешкоджав розгляду справи (а.с. 21).

Вказане не може бути взято до уваги, оскільки витрати на професійну правничу допомогу у загальному розмірі 2000 грн, які доведені та підтверджені належними доказами, вочевидь відповідають як складності справи, так і часу, витраченому адвокатом на вчинення певних процесуальних дій, вони не є завищеними, є розумними, позов задоволено повністю, а само по собі визнання позову відповідачем не є передбаченою законом підставою для їх зменшення.

Посилання відповідача на те, що він не перешкоджав розгляду справи, взагалі не узгоджується із процесуальними обов`язками сторони, оскільки п. 2 ч. 2 ст. 43 ЦПК України визначений обов`язок сторін: як-то сприяння своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи, а також виконання процесуальних обов`язків, визначених законом або судом (п. 7 ч. 2 вказаної норми), а статтею 44 ЦПК України встановлено неприпустимість зловживання процесуальними правами.

Крім того, аналіз змісту заяви відповідача свідчить про те, що відповідачем не оспорюється надання правничої допомоги, а міститься лише посилання на невідповідність розміру гонорару адвоката критеріям розумності та справедливості, а також зазначається про визнання ним позову.

За умови визнання відповідачем позову та розміру понесених позивачкою витрат на правову допомогу, який є незначним, відповідає обсягу проведеної адвокатом роботи, у суду не було підстав для зменшення заявленого розміру судових витрат на професійну правничу допомогу.

Враховуючи вищенаведене в сукупності, оскільки матеріали справи містять в повній мірі докази на підтвердження понесених позивачкою витрат на правничу допомогу, а також з огляду на задоволення судом позовних вимог у повному обсязі, колегія суддів доходить висновку про обґрунтованість доводів апеляційної скарги в наведеній частині та необхідність зміни рішення суду в оскаржуваній частині шляхом збільшення розміру стягнутих з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу з 1500 грн до 2000 грн.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України).

У відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини (ч. 4 ст. 376 ЦПК України).

З огляду на допущене судом неправильне застосування судом норм матеріального права, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_3 задовольнити, оскаржуване рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 11 грудня 2023 року в оскаржуваній частині змінити, виключивши з абзацу першого резолютивної частини рішення після слова «задовольнити» слово «частково» та виключивши з резолютивної частини рішення абзац п`ятий, у зв`язку із чим абзац шостий вважати абзацом п`ятим, а також збільшити розмір стягнутих з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу з 1500 грн до 2000 грн.

Керуючись ст. 367, 374, 376 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 11 грудня 2023 року в оскаржуваній частині змінити, виключивши з абзацу першого резолютивної частини рішення після слова «задовольнити» слово «частково» та виключивши з резолютивної частини рішення абзац п`ятий.

У зв`язку із цим абзац шостий вважати абзацом п`ятим.

Збільшити розмір стягнутих з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу з 1500 грн до 2000 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Дата складення повного тексту постанови 10 травня 2024 року.

Головуючий М.В. Назарова

Судді: О.Ю. Карташов

Н.В. Стахова

.