Дата документу 30.04.2024
Справа № 501/656/24
30 квітня 2024 року Іллічівський міський суд Одеської області у складі головуючого судді Петрюченко М.І.,
за участю секретаря судового засідання - Тейбаш Н.Д.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Чорноморську Одеської області цивільну справу за
відповідача ОСОБА_3
предмет та підстави позову: про визнання права власності, припинення права спільної сумісної власності
учасники справи в судове засідання не з`явились
ухвалив рішення про наступне та
І. Виклад позиції позивача та заперечень відповідача
ОСОБА_1 та ОСОБА_4 21.02.2024 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання права власності, припинення права спільної сумісної власності, згядно якого просять суд:
- виділити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) в натурі у власність, в рівних частинах (по 1/2 за кожним), в самостійний об`єкт нерухомого майна 33/50 частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , у складі приміщень, будівель та споруд:
- в житловому будинку літ. «А», «А2», «А3», «а», «а2», «а3», «а4»: передпокою 2-1 площею 5,9 м, житлової кімнати 2-2 площею 5,4 м, житлової кімнати 2-3 площею 13,6 м, кухні 2-4 площею 7,0 м, коридору 2-5 площею 2,7 м, санвузла 2-6 площею 2,2 м (загальною площею 36,8 м, житловою площею 19,0 м);
- житлового будинку літ. «Л», «Л1» (загальною площею 169,5 м, житловою площею 70,1 м);
- альтанки літ. «М», сараю літ. «Н», літньої душової-вбиральні літ. «О», сараю літ. «П», навісу літ. «Р», споруд № 3, 4, 5, 7, 8, 9, І.
- припинити право спільної часткової власності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 з ОСОБА_3 на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Позов обгрунтовано тим, що позивачам ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та відповідачу ОСОБА_3 на праві приватної спільної часткової власності належить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 (попередня назва - АДРЕСА_2 ).
Інші 17/50 частин вказаного будинку з господарськими будівлями та спорудами належать відповідачу ОСОБА_3 .
Відповідно до технічного паспорту, виготовленого станом на 23.01.2024 року ТОВ «Будексперт-Т», правовстановлюючих документів, 33/50 частин житлового будинку, які належать позивачам, складаються з наступних приміщень, будівель та споруд:
- в житловому будинку літ. «А», «А2», «А3», «а», «а2», «а3», «а4»: передпокою 2-1 площею 5,9 м, житлової кімнати 2-2 площею 5,4 м, житлової кімнати 2-3 площею 13,6 м, кухні 2-4 площею 7,0 м, коридору 2-5 площею 2,7 м, санвузла 2-6 площею 2,2 м (загальною площею 36,8 м, житловою площею 19,0 м);
- житлового будинку літ. «Л», «Л1» (загальною площею 169,5 м, житловою площею 70,1 м);
- альтанки літ. «М», сараю літ. «Н», літньої душової-вбиральні літ. «О», сараю літ. «П», навісу літ. «Р», споруд № 3, 4, 5, 7, 8, 9, І.
Позивачі вказують в позові, що мають необхідність виділити в натурі свою частину будинку в самостійний об`єкт нерухомого майна документально, але, оскільки вказана частина будинку є об`єктом права спільної часткової власності, для виділення в її натурі необхідна згода всіх співвласників житлового будинку. Однак, через особисті непорозуміння та наявність конфлікту між співвласниками вказаного житлового будинку, можливості отримати згоду від всіх співвласників та вирішити питання про виділення в натурі частини зазначеного нерухомого майна мирним шляхом немає. Крім того, місцезнаходження відповідача невідоме, зв`язку із ним немає.
На підставі викладеного, позивачі звернулися до суду з відповідним позовом.
Відповідач відзиву на позов не надав.
ІІ. Інші процесуальні дії у справі.
Протоколом автоматичного розподілу від 21.02.2024 матеріали справи розподілено на розгляд судді Петрюченко М.І. (а.с.48).
Ухвалою суду від 26.02.2024 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження з викликом сторін (а.с.55-56).
Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 19.03.2024 долучено до справи докази (а.с.76-77).
Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 27.03.2024 закрито підготовче судове засідання, справу призначено до судового розгляду по суті (а.с.83).
Сторони були належним чином сповіщені про судовий розгляд справи, однак до суду не з`явились, 25.04.2023 позивачі надали до суду заяву про розгляд справи без їх участі, просили суд задовольнити позов (а.с.86).
Відповідач був належним чином сповіщений про день і час судового розгляду справи, однак до суду не з`явився, про причини неявки не повідомив.
Оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання (стаття 128 Цивільного-процесуального кодексу України (далі ЦПК)), в судове засідання не з`явився без поважних причин, а позивачі не заперечували проти проведення заочного розгляду справи, Судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам статей 280-281 ЦПК.
Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
ІІІ. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 належить 16/50 частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , у складі приміщень, будівель та споруд:
- в житловому будинку літ. «А», «А2», «А3», «а», «а2», «а3», «а4»: передпокою 2-1 площею 5,9 м, житлової кімнати 2-2 площею 5,4 м, житлової кімнати 2-3 площею 13,6 м, кухні 2-4 площею 7,0 м, коридору 2-5 площею 2,7 м, санвузла 2-6 площею 2,2 м (загальною площею 36,8 м, житловою площею 19,0 м);
- житлового будинку літ. «Л», «Л1» (загальною площею 169,5 м, житловою площею 70,1 м);
- альтанки літ. «М», сараю літ. «Н», літньої душової-вбиральні літ. «О», сараю літ. «П», навісу літ. «Р», споруд № 3, 4, 5, 7, 8, 9, І.
Вказані обставини підтверджуються копією витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 04.02.2019 (а.с.27-28).
ОСОБА_2 належить 17/50 частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , у складі приміщень, будівель та споруд:
- в житловому будинку літ. «А», «А2», «А3», «а», «а2», «а3», «а4»: передпокою 2-1 площею 5,9 м, житлової кімнати 2-2 площею 5,4 м, житлової кімнати 2-3 площею 13,6 м, кухні 2-4 площею 7,0 м, коридору 2-5 площею 2,7 м, санвузла 2-6 площею 2,2 м (загальною площею 36,8 м, житловою площею 19,0 м);
- житлового будинку літ. «Л», «Л1» (загальною площею 169,5 м, житловою площею 70,1 м);
- альтанки літ. «М», сараю літ. «Н», літньої душової-вбиральні літ. «О», сараю літ. «П», навісу літ. «Р», споруд №3, 4, 5, 7, 8, 9, І.
Вказані обставини підтверджуються копією витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 04.02.2019 (а.с.29-30).
Інші 17/50 частин вказаного будинку з господарськими будівлями та спорудами належать відповідачу ОСОБА_3 .
Актом від 29.12.2018, складеним між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 і ОСОБА_1 встановлено фактичний порядок користування житлового будинку з господарчимим будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.19).
Заява ОСОБА_3 про встановлення порядку фактичного користування житлового будинку з господарчимим будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 засвідчена нотаріально (а.с.21-22).
Відповідно до копії технічного паспорту, виготовленого станом на 23.01.2024 року ТОВ «Будексперт-Т», правовстановлюючих документів, 33/50 частин житлового будинку, які належать позивачам, складаються з наступних приміщень, будівель та споруд (а.с.33-41):
- в житловому будинку літ. «А», «А2», «А3», «а», «а2», «а3», «а4»: передпокою 2-1 площею 5,9 м, житлової кімнати 2-2 площею 5,4 м, житлової кімнати 2-3 площею 13,6 м, кухні 2-4 площею 7,0 м, коридору 2-5 площею 2,7 м, санвузла 2-6 площею 2,2 м (загальною площею 36,8 м, житловою площею 19,0 м);
- житлового будинку літ. «Л», «Л1» (загальною площею 169,5 м, житловою площею 70,1 м);
- альтанки літ. «М», сараю літ. «Н», літньої душової-вбиральні літ. «О», сараю літ. «П», навісу літ. «Р», споруд №3, 4, 5, 7, 8, 9, І.
Відповідно до висновку №1212 від 23.01.2023, складеного директором ТОВ «Будексперт - Т» встановлено, що в житловому будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 загальну та житлову площі збільшено в результаті: уточнення розмірів приміщень, перепланування та переобладнання приміщень без втручання в огороджувальні та несучі конструкції з підрахунком площ приміщень у відповідності до вимог «порядку проведення технічної інвентаризації», затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.2023 №488, що не потребує документів, що дають право на їх виконання та після закінчення яких об`єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію; зведення тимчасового без влаштування фундаменту навісу літ. «Р» та споруд №8,9 не потребує документів, що дають право на їх виконання та після закінчення яких, об`єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію (а.с.42-45).
Відповідно до висновку експерта судової будівельно-технічної експертизи №1042/2024 від 06.03.2024 (а.с.60-72), з урахуванням вимог п.3.11, п.3.12 «Методичних рекомендацій щодо проведення досліджень з розподілу та порядку користування нерухомим майном» можливо виділити ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в натурі самостійний об`єкт нерухомого майна 33/50 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , у складі приміщень, будівель та споруд:
- в житловому будинку літ. «А», «А2», «А3», «а», «а2», «а3», «а4»: передпокою 2-1 площею 5,9 м, житлової кімнати 2-2 площею 5,4 м, житлової кімнати 2-3 площею 13,6 м, кухні 2-4 площею 7,0 м, коридору 2-5 площею 2,7 м, санвузла 2-6 площею 2,2 м (загальною площею 36,8 м, житловою площею 19,0 м);
- житлового будинку літ. «Л», «Л1» (загальною площею 169,5 м, житловою площею 70,1 м);
Отже, виділ частки позивачів в натурі є технічно можливим.
ІV. Оцінка Суду.
Нормами чинного законодавства України визначено, що правовий режим спільної власності визначається нормами Цивільного кодексу України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування і розпорядження спільною власністю здійснюється за згодою всіх її власників, а за відсутності згоди спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток, співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.
Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Усі суб`єкти права власності є рівними перед законом (ч.2 ст.318 ЦК України).
Відповідно до ст.370 ЦК України, співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом.
У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.
Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу.
Згідно із ст.364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.
Відповідно до ст.355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.
Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.
Згідно зі ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
Співвласникам, як і кожному окремому власнику речі, належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, що належить їм на праві спільної часткової власності.
Отже, право спільної часткової власності - це право двох і більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися, розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.
Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними процентами від цілого чи у дробовому вираженні.
Відповідно до ст.ст.358, 364 ЦК України кожен із співвласників спільної власності має право на виділ у натурі частки, що є у спільній власності.
У частинах першій, третій статті 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.
Якщо один із співвласників виявив бажання, незалежно від його мотивів, здійснити поділ майна в натурі, однак інший співвласник перешкоджає йому в реалізації такого права будь-яким шляхом, що унеможливлює досягнення домовленості між ними щодо укладення договору про поділ нерухомого майна, такий співвласник має право на звернення до суду з відповідним позовом про поділ (виділ) спільного майна в натурі і таке право підлягає судовому захисту.
Отже, визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників.
Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своєї частки в ньому, то здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яке відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна.
Як роз`яснено в п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян /зі змінами/, у спорах про поділ в натурі учасникам спільної часткової власності, може бути виділено відокремлену частину майна, що є спільною частковою власністю, яка відповідає розміру їх часток у праві власності.
Відповідно до п.6 вищенаведеної постанови при вирішенні справ про виділ в натурі часток, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину.
Визначальним для виділу частки або поділу майна, що є спільною частковою власністю в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування даним майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників.
Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 03 квітня 2013 року.
Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч.2 ст.183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.
Враховуючи, що частка позивачів складається із конкретних приміщень, які ізольовані від приміщень відповідача; приміщення відповідача також відокремлені; з урахуванням наведених норм законодавства, суд вважає, що позов щодо виділу частки із спільної часткової власності підлягає задоволенню.
Згідно ч.2 ст.367 ЦК України, у разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.
Згідно з нормами ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.
Стаття 76 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а відповідно до ч.2 ст.78 цього ж Кодексу обставини справи, які за законом мають бути підтверджені засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування.
Відповідно до ст.95 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.
Відповідно до ст.263 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
З огляду на вищевикладене, суд доходить до висновку про відмову в задоволенні позову.
Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.
Згідно зі ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
З огляду на викладене вище, приймаючи до уваги фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для надання оцінки решті доводів, наведених сторонами по справі в обґрунтування власних правових позицій, оскільки їх дослідження судом у будь-якому випадку не матиме наслідком спростування висновків, до яких суд дійшов по тексту рішення вище щодо суті позовних вимог.
V. Розподіл судових витрат між сторонами.
При ухвалені рішення, суд в порядку ст.141 ЦПК вирішує питання про розподіл судових витрат.
Відповідно до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
Відповідно до ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:
- чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
- чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
- поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;
- дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Разом з тим, оплата позивачем при подачі позову судового збору в розміру 1211,20 грн. не відповідає ставкам судового збору за Законом України «Про судовий збір» та підтверджується квитанцією до платіжної інструкції від 28.02.2024 (а.с.1).
Відповідно до п.п.2 п.1 ч.2 ст.4 ЗУ «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою особою, ставка судового збору становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1211,20 грн.).
Разом з тим слід зазначити, що абз.2 ч.3 ст.6 ЗУ «Про судовий збір» у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.
Предметом вказаного позову є виділення в натурі нерухомого майна та припинення права спільної часткової власності.
Позивачем при подачі позову сплачено 1211,20 грн. судового збору відповідно до квитанції.
Таким чином, враховуючи обєднання двох вимог немайнового характеру, позивач повинен сплатити судовий збір за кожну з цих вимог, тобто недоплачена сума становить 1211,20 грн.
Керуючись ст.ст.2, 5, 10-13, 18, 141, 158, 258-259, 263 Цивільного-процесуального кодексу України, Суд
Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності - задовольнити повністю.
Виділити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) в натурі у власність, в рівних частинах (по 1/2 за кожним), в самостійний об`єкт нерухомого майна 33/50 частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , у складі приміщень, будівель та споруд:
- в житловому будинку літ. «А», «А2», «А3», «а», «а2», «а3», «а4»: передпокою 2-1 площею 5,9 м, житлової кімнати 2-2 площею 5,4 м, житлової кімнати 2-3 площею 13,6 м, кухні 2-4 площею 7,0 м, коридору 2-5 площею 2,7 м, санвузла 2-6 площею 2,2 м (загальною площею 36,8 м, житловою площею 19,0 м);
- житлового будинку літ. «Л», «Л1» (загальною площею 169,5 м, житловою площею 70,1 м);
- альтанки літ. «М», сараю літ. «Н», літньої душової-вбиральні літ. «О», сараю літ. «П», навісу літ. «Р», споруд № 3, 4, 5, 7, 8, 9, І.
Припинити право спільної часткової власності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 з ОСОБА_3 на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь держави
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на заочне рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Іллічівського міського суду

Одеської області М.І.Петрюченко