Справа № 204/4216/24
Провадження № 2-з/204/44/24 р.
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
______________________________________________________________________________________________________________________________________________________
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 квітня 2024 року суддя Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська Самсонова В.В., ознайомившись з заявою представника позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі № 204/4216/24 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Тетерєва Марина Михайлівна, приватний нотаріус Криворізького району нотаріального округу Дніпропетровської області Рукавіцина Ніна Володимирівни про визнання договору недійним,-

В С Т А Н О В И В:

26 квітня 2024 року до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Тетерєва Марина Михайлівна, приватний нотаріус Криворізького району нотаріального округу Дніпропетровської області Рукавіцина Ніна Володимирівни про визнання договору недійним. З позовною заявою до суду надійшла заява представника позивача про забезпечення зазначеного позову.

В заяві про забезпечення позову представник позивача просить забезпечити позов шляхом накладення арешту на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 та заборонити суб`єктам державної реєстрації прав та державним реєстраторам прав на нерухоме майно, у тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо об`єкту нерухомості - квартири АДРЕСА_1 . В обґрунтування заяви зазначив, що 14.09.2021 року між ОСОБА_2 (Позивачем) та ОСОБА_3 (Відповідачем-1) було укладено договори позики, відповідно до яких відповідач отримала від позивача в борг грошові кошти у загальному розмірі 256 900,00 грн. зі сплатою відсотків за користування коштами, що підтверджується наданими відповідачем розписками від 14.09.2021 року. У зв`язку з невиконанням відповідачем-1 грошового зобов`язання перед позивачем та не повернення їй коштів, остання звернулась до суду для захисту своїх прав та інтересів, в результаті чого 30.03.2023 року. Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська по справі № 204/9770/22 було прийнято рішення про часткове задоволення позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та стягнуто з останньої за договорами позики грошові кошти у загальному розмірі 301 980, 00 грн. та судовий збір 3019,80 грн. Не погодившись з вказаним рішенням, відповідач-1 подала апеляційну скаргу та 08.08.2023 року Дніпровським апеляційним судом було відкрито апеляційне провадження. 11.10.2023 року Дніпровським апеляційним судом було прийнято постанову, якою апеляційну скаргу відповідача-1 було залишено без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, тобто на користь позивача. У зв`язку з набранням судового рішення законної сили, позивачем було пред`явлено його на примусове виконання та 10.01.2024 року приватним виконавцем Виконавчого округу Дніпропетровської області Біловолом Віталієм Олексійовичем було відкрито виконавче провадження за № 73786571, в рамках якого ОСОБА_3 стала боржником за вищевказаним грошовим зобов`язанням, проте закінчити його не є можливим через відсутність достатньої кількості активів у відповідача-1 для погашення боргу, виходячи з наступного. 11.07.2005 року відповідач-1 відповідно до договору купівлі-продажу стала одноособовим власником своєї квартири за адресою: АДРЕСА_2 , право власності якої в державному реєстрі зареєстровано 20.06.2014 року, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 02.04.2024 року, за рахунок чого могло відбутися погашення боргу перед Позивачем. Однак, ОСОБА_3 , вказане майно під час розгляду її апеляційної скарги на рішення суду про стягнення з неї боргу, 15.08.2023 року було відчужено за договором купівлі-продажу власному сину - ОСОБА_4 (відповідач-2), який посвідчений ПН ДМНО ОСОБА_5 . Вказаний правочин відповідачем було вчинено 15.08.2023р., тобто через тиждень після відкриття апеляційного провадження, а отже в період перегляду судом апеляційної інстанції рішення про стягнення з неї грошових коштів по справі № 204/9770/22. Вважаємо, що Відповідач-1, розуміючи предмет розгляду судової справи, вірогідні наслідки розгляду апеляційної скарги не на її користь, діючи недобросовісно, зловживаючи своїм правом, навмисно вчинила вказаний правочин по відчуженню квартири з метою її уникнення від виконання грошового зобов`язання перед Позивачем за договорами позики. До того ж, враховуючи, що даний договір купівлі-продажу був оплатним, то за його суттю, відповідач-1 мала б, як продавець, отримати від відповідача-2 грошові кошти за продане майно і в такому випадку за рахунок цих коштів могла б виконати своє грошове зобов`язання перед Позивачем за договорами позики. Однак, з боку відповідача-1 вказаних дій зроблено не було, що підтверджує недобросовісність відповідача-1 та продовження завдання шкоди позивачу, як кредитору, а отже за своєю суттю даний правочин є фраудаторним. Також, має значення факт відчуження вказаної квартири не сторонній особі, а власному сину, що тільки підсилює твердження про зазначене, оскільки право власності на це майно все рівно залишилось в колі її родини, а не в сторонньої особи. Тим більш, її син досить молодий задля того щоб мати можливість набувати коштовне майно, він знаходиться на утриманні матері, бо власного доходу немає, інші джерела доходу також відсутні. Більш того, відповідачу-2, який є сином Відповідача-1, було достовірно відомо про наявність у його матері грошового боргу перед позивачем, оскільки у вищевказаній судовій справі він виступав свідком на стороні своєї матері та давав свідчення на її користь, що встановлено та підтверджується рішенням Красногвардійського районного суд м. Дніпропетровська від 30.03.2023 року.

Позовна заява разом з заявою про забезпечення позову передані судді Самсоновій В.В. 29 квітня 2024 року цивільною канцелярією суду.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні даної заяви про забезпечення позову слід відмовити з огляду на наступне.

Згідно із ч.ч. 1 та 2 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Види забезпечення позову визначені положеннями статті 150 ЦПК України та до них належать: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

При цьому, відповідно до вимог ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Вирішуючи питання про забезпечення позову та приймаючи за ним рішення, суд зобов`язаний враховувати обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, та зазначені ним докази, що підтверджують кожну обставину.

Відповідно до п.п. 4,5,6 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Також слід зазначити, що статтею 124 Конституції України визначено принцип обов`язковості судових рішень, який з огляду на положення статей 2, 18, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову. При цьому відповідно до частини третьої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 №ETS N 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Н. проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Таким чином, Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. При чому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

Як вбачається зі змісту заяви про забезпечення позову, в обґрунтування необхідності забезпечення позову представник позивача зазначає, що спір стосується недійсним договору купівлі-продажу квартири, а тому накладення арешту на квартиру є співмірним із заявленими вимогами.

Разом з тим, враховуючи предмет та підстави позову, доводи викладені у заяві представника позивача, суд не вбачає підстав для задоволення заяви про забезпечення позову з огляду на наступне.

Відповідно до позовних вимог позивач просить суд визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , посвідченого 15.08.2023 року ПН ДМНО ОСОБА_5 ; визнати недійсним договір іпотеки з позикою грошей від 21.12.2023 року, посвідченого ПН Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Рукавіциною Ніною Володимирівною та зареєстрованого за № 425.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Проте, матеріали справи не містять будь-яких даних на підтвердження того, що дана квартира за можливим рішенням суду у справі буде підлягати передачі позивачці. Позивачем не заявлено вимог про витребування вказаної квартири, а відтак - відсутність заявлених позивачем заходів забезпечення позову не може ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних його прав або інтересів, за захистом яких звернувся позивач.

За таких обставин, з урахуванням вищевказаного, суд вважає необхідним відмовити представникові відповідача в задоволенні його заяви про забезпечення даного позову.

На підставі викладеного, керуючись п. п. 3-4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», ст. ст. 12, 76-81, 149, 150, 152, 153, 247, 258-261, 352-354 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі № 204/4216/24 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Тетерєва Марина Михайлівна, приватний нотаріус Криворізького району нотаріального округу Дніпропетровської області Рукавіцина Ніна Володимирівни про визнання договору недійним - відмовити повністю.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею в порядку ч. 2 ст. 261 ЦПК України.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання. Учасник справи, якому ухвала не була вручена у день складення її повного тексту, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя В.В. Самсонова