ПОСТАНОВА

Іменем України

17 квітня 2024 року м. Кропивницький

справа № 389/2860/23

провадження № 22-ц/4809/567/24

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: головуючого судді Єгорової С. М., суддів: Карпенка О. Л., Мурашка С. І.,

секретар судового засідання Діманова Н. І.,

учасники справи:

позивач - Знам`янська міська рада Кіровоградської області,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 27 грудня 2023 року у складі головуючого судді Савельєвої О. В.

УСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції.

29.08.2023 Знам`янська міська рада Кіровоградської області звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просила стягнути з відповідача безпідставно збережені кошти у вигляді орендної плати за землю в сумі 336 928,56 грн.

Позовні вимоги мотивовано тим, що відповідно до свідоцтва про право власності від 25.08.2008, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Петрівської сільської ради №31 від 23.05.2008, відповідач ОСОБА_1 є власником господарських будівель та зерносховища, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно договору оренди землі №00497 від 26.09.2011 земельна ділянка загальною площею 0,7970 га з кадастровим номером :51:000:0343 під господарськими будівлями і дворами за вказаною адресою, перебувала в оренді у відповідача 5 років.

В 2016 році термін дії договору оренди землі поновлений строком на 7 років до 22.09.2023, на підставі рішення Петрівської сільської ради №98 від 15.04.2016, орендну плату встановлено в розмірі 12% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що становить 76 703 грн 28 коп в рік або щомісячно 6 391 грн 94 коп.

Одночасно рішенням Петрівської сільської ради №98 від 15.04.2016 голові сільської ради доручено укласти з ОСОБА_1 додаткову угоду до договору оренди землі.

Проте, додаткова угода не була укладена, при цьому ОСОБА_1 продовжує користуватися земельною ділянкою, на якій розташовані належні йому господарські будівлі, без правовстановлюючих документів, не сплачуючи орендну плату за її користання.

Сторони намагалися вирішити питання щодо укладення додаткової угоди до договору оренди землі, в тому числі в судовому порядку, проте згоди не дійшли.

За користування спірною земельною ділянкою в період вересень-грудень 2020 року по січень-липень 2023 року відповідач мав сплатити до місцевого бюджету Знам`янської міської територіальної громади 336 928 грн 56 коп орендної плати, проте безпідставно зберіг зазначені кошти у себе, завдавши позивачу збитки на вказану суму.

Рішенням Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 27 грудня 2023 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Знам`янської міської територіальної громади в особі Знам`янської міської ради Кіровоградської області безпідставно збережені кошти у вигляді орендної плати за використання земельної ділянки з кадастровим номером :51:000:0343 за період вересень-грудень 2020 року - січень-липень 2023 року в розмірі 336 928,56 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, щовідповідач ОСОБА_1 не є власником та постійним землекористувачем земельної ділянки, тому не є суб`єктом плати за землю у формі земельного податку, при цьому, єдина можлива форма здійснення плати за землю для нього як землекористувача - є орендна плата.

Суд дійшов висновку, що відповідач після закінчення строку дії договору оренди землі від 22.09.2011 додаткову угоду до нього на виконання рішення Петрівської сільської ради №98 від 15.04.2016 не уклав, рішення сільської ради про поновлення договору оренди землі не оскаржив, у зв`язку з чим воно набрало законної сили та має юридичну силу, тому відповідач, відповідно, не набув належних прав користування щодо земельної ділянки, що свідчить про використання спірної земельної ділянки без достатніх правових підстав. Відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладання договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондиційними. Для кондиційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

Відповідач, як власник об`єктів нерухомого майна, які розташовані на спірній земельній ділянці, не уклавши у встановленому законом порядку відповідного договору оренди землі з її власником, та не здійснивши державної реєстрації такого права, фактично користується цією земельною ділянкою без достатньої правової підстави. Враховуючи, що відповідач використовував земельну ділянку кадастровий номер :51:000:0343 без достатніх правових підстав, за період вересень-грудень 2020 року по січень-липень 2023 року не сплачував за її користування орендну плату у встановленому законодавчими актами розмірі, в результаті чого безоплатно користувався цією земельною ділянкою, тобто безпідставно набув дохід, отриманий від безпідставно набутого майна, у Знам`янської міської ради Кіровоградської області правомірно виникло право на стягнення коштів, отриманих безпідставно, як суми, яку мав би отримати місцевий бюджет у розмірі 336 928,56 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій з підстав неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ставить питання про скасування судового рішення і ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Зазначає, що суд неповно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам.

Вказує, що судом не враховано наявний спір між сторонами щодо укладення договору оренди земельної ділянки, так як сторони не досягли згоди щодо істотних умов договору.

Господарські будівлі та споруди, які належать йому на праві власності відповідно до свідоцтва про право власності видане на підставі рішення Петровської сільської ради від 23.05.2008 р. №31, зареєстроване Знам`янським бюро технічної інвентаризації за №161/1 від 25 червня 2008 року, розташовані на території с. Петрове Кропивницького району Кіровоградської області.

Між ним та сільською радою, правонаступником якої є позивач, був укладений договір оренди землі для ведення сільськогосподарського виробництва під господарськими будівлями строком на 5 років від 22 вересня 2011 року, зареєстрований відділом Держкомзему у Знам`янському районі Кіровоградської області від 26 вересня 2011 року.

26 квітня 2016 року від Петрівської сільської ради надійшло повідомлення з додатковою угодою, про зміну умов договору, але до закінчення строку дії договору дана додаткова угода не була підписана, так як не обґрунтовано збільшена орендна плата, оскільки інші орендарі на території Петрівської сільської ради платили менший відсоток ніж було запропоновано в угоді, і єдиного рішення про однаковий відсоток для орендної плати для всіх не було.

10 березня 2017 року відповідач звернувся до суду з позовною заявою до Петрівської сільської ради про визнання договору оренди землі поновленим, додаткової угоди укладеною. Петровською сільською радою була подана зустрічна позовна заява про зобов`язання укласти додаткову угоду до договору оренди.

Рішенням Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 11 липня 2017 року первісний позов задоволено, в задоволенні зустрічного позову відмовлено. Ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 16 листопада 2017 року рішення суду першої інстанції скасоване частково та відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 . Рішенням встановлено, що сторони не досягли згоди відносно істотних умов договору, як в частині строку дії договору, оскільки позивач наполягав на поновленні договору оренди на той же строк який був зазначений в договорі оренди від 22.09.2011, а відповідач рішенням Петрівської сільської ради від 15.2016 №98 поновив спірний договір до 22.09.2023, так і в частині орендної плати, оскільки відповідач збільшив розмір орендної плати, оскільки відповідач збільшив розмір орендної плати до 12% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

Позивачем неправильно розраховано ціну позову та суму, що підлягає стягненню.

Судом взято до уваги доводи позивача про нарахування орендної плати за користування спірною земельною ділянкою за 2020-2021 роки відповідно до додаткової угоди до договору оренди землі.

Позивач вказує, що відповідно до рішення Петрівської сільської ради від 15.04.2016 №98 договір оренди земельної ділянки кадастровий номер :51:000:0343 від 26.09.2016 поновлений на сім років, до 22.09.2023, проте додаткову угоду до договору оренди землі не було укладено в зв`язку з недосягненням сторонами згоди щодо істотних умов договору (строку дії та ціни договору).

Разом з тим, розрахунок несплаченої орендної плати позивач обґрунтовує невиконанням умов договору, а саме відповідно до додаткової угоди розмір орендної плати становить 12% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що становить 76703,28 грн у рік.

Саме вказаний в додатковій угоді розмір орендної плати покладений позивачем в обґрунтування нарахування орендної плати за 2020-2021 роки. За чотири місяці 2020 року - 25567,76 грн, за 2021 рік - 76703,28 грн.

Позивачем не надано доказ на підтвердження нормативної грошової оцінки земельної ділянки в 2020 та в 2021 роках, а також доказ на підставі якого в додатковій угоді підвищена відсоткова ставка орендної плати з 3% до 12%, відповідно до яких повинна нараховуватися плата за користування земельною ділянкою відповідно до ст. 1212 ЦК України.

Судом не вмотивовано, чому в основу рішення про стягнення недоотриманих коштів за 2020-2021 роки покладений розрахунок саме 12% річних від нормативної грошової оцінки земельної ділянки (відсутній документ про встановлення саме такого відсотку сплати орендної плати, враховуючи відсутність договірних відносин між сторонами).

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Пердставником Знам`янської міської ради Кіровоградської області подано відзив на апеляційну скаргу, в якому ставить питання про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

Вважає рішення суду законним й обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги безпідставними.

Позиція апеляційного суду.

Відповідно до ст. 367, 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Заслухавши пояснення відповідача, який підтримав доводи апеляційної скарги, представника позивача Буріко О. А. , яка заперечувала проти задоволення скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а судове рішення зміні.

Встановлені судом першої інстанції неоспорені обставини, а також обставини встановлені апеляційним судом.

ОСОБА_1 є власником будівлі зерносховища, зерноскладу №1, зерноскладу №2, навісу на току, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . Право власності на зазначені об`єкти нерухомості за відповідачем зареєстровані на підставі свідоцтва про право власності від 25.06.2008, виданого згідно з рішенням Петрівської сільської ради від 23.05.2008 №31(а.с.5).

Зазначені будівлі розташовані на земельній ділянці загальною площею 0,7970 га, кадастровий номер :51:000:0343, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка перебуває в комунальній власності Знам`янської міської територіальної громади Кіровоградської області, правонаступника Петрівської сільської ради Кропивницького (колишнього Знам`янського) району Кіровоградської області.

Між орендодавцем Петрівською сільською радою Знам`янського району Кіровоградської області і орендарем ОСОБА_1 22.09.2011 строком на 5 років був укладений договір оренди вказаної земельної ділянки, зареєстрований відділом Держкомзему у Знам`янському районі Кіровоградської області 26.09.2011 за №00497. Орендна плата відповідно до п.9 договору оренди встановлена згідно з рішенням Петрівської сільської ради від 11.01.2011 №32 в розмірі 3% від розрахунку нормативної грошової оцінки, яка вноситься на розрахунковий рахунок Петрівської сільської ради (а.с.6-9).

Рішенням Петрівської сільської ради №98 від 15.04.2016 термін дії договору оренди землі від 22.09.2011 був поновлений строком на 7 років, тобто до 22.09.2023, розмір орендної плати змінено та встановлено в розмірі 12% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що становить 76 703,28 грн в рік або щомісячно 6 391,94 грн (а.с.11).

Пунктом 3 рішення Петрівської сільської ради №98 від 15.04.2016 голові сільської ради доручено укласти з ОСОБА_1 додаткову угоду до договору оренди землі.

Відповідач додаткову угоду до договору оренди землі не уклав, що не заперечується сторонами у справі.

Згідно копії витягу із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок від 08.02.2022 нормативно грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером :51:000:0343 складає 1173287,61 грн (а.с.13).

Рішенням Апеляційного суду Кіровоградської області від 16.11.2017 (справа №389/571/17) рішення Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 11.07.2017 року в частині позовних вимог про поновлення договору оренди землі, укладено між Петрівською сільською радою та ОСОБА_1 22.09.2011 року, зареєстрованого відділом Держкомзему у Знамянському районі Кіровоградської області за № вересня 2011 року на земельну ділянку з кадастровим номером :51:000:0343 загальною площею 0,7970 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Петрівської сільської ради та визнання укладеною між Петрівською сільською радою та ОСОБА_1 додаткову угоду №1 до договору оренди землі від 22.09.2011 року зареєстрованого відділом Деркомзему у Знамянському районі Кіровоградської області за №00497 від 26 вересня 2011 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволені позову у цій частині відмовлено. Рішення Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 11.07.2017 в частині відмови у задоволенні зустрічного позовну заяві Петрівської сільської ради Знам`янського району Кіровоградської області до ОСОБА_1 про зобов`язання укласти додаткові угоди до договорів оренди земельних ділянок строком на сім років та зі сплатою 12% річних орендної плати залишено без змін (а.с.19-22).

Вказаним рішенням встановлено, що після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 90 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію. ОСОБА_1 звернувся до Петрівської сільської ради 19.02.2016 з листом-повідомленням з доданим до нього проектом додаткової угоди з проханням поновити договори оренди строком на 49 років. В свою чергу, 16.03.2016 Петрівська сільська рада направила позивачу лист-повідомлення, в якому запропонувала змінити умови Договору, але в частині збільшення розміру орендної плати, а інші умови залишити без змін.

Не погоджуючись зі зміною умов договору, ОСОБА_1 повторно 22.03.2016 надсилає до Петрівської сільської ради лист-повідомлення з проектом додаткової угоди щодо поновлення договору оренди на той самий строк та на тих самих умовах. Проте, Петрівська сільська рада на розгляд вказаних листів-повідомлень приймає рішення від 15.04.2016 №98 «Про поновлення терміну дії договору оренди землі від 22.09.2011», при цьому в даному рішенні змінює істотні умови договору, а саме в частині строку дії договору та орендної плата. Строк дії договору оренди землі продовжено до 7 років та збільшений розмір орендної плати з 3% до 12% від нормативної грошової оцінки земельних ділянок.

Сторони не досягли згоди відносно істотних умов договору як в частині строку дії договору, оскільки ОСОБА_1 наполягав на поновлені договору оренди на той же строк, який був зазначений в договорі оренди від 22.09.2011, а Петрівська сільська рада своїм рішенням від 15.2016 року №98 поновила спірний договір на 7 років до 22.09.2023, так і в частині орендної плати, оскільки Петрівська сільська рада збільшила розмір орендної плати до 12% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Таким чином переважне право ОСОБА_1 на укладення договору оренди припинилося у зв`язку з недосягненням домовленостей щодо орендної плати та інших істотних умов договору. При цьому, рішенням Петрівської сільської ради Знам`янського району Кіровоградської області №98 від 15.04.2016, ще до закінчення строку спірного договору, було поновлено термін дії договору оренди землі від 22.09.2011 строком на сім років до 22.09.2023, зі встановленим розміром орендної плати 12% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

Рішення Петрівської сільської ради ніким не оскаржене, відповідно має юридичну силу, що свідчить про те, що з 15.04.2016 питання про поновлення спірного договору оренди землі вже було вирішено Петрівською сільською радою, однак додаткова угода не була укладена.

Тобто, сторони не досягли згоди відносно істотних умов договору, а Петрівською сільською радою прийняте рішення, яким поновлено договір на умовах, які не прийнятні для ОСОБА_1 , однак зазначене рішення останнім не оскаржене. З огляду на викладені обставини, рішенням Апеляційного суду Кіровоградської області від 16.11.2017, ухваленим у справі №389/571/17, у задоволенні позову ОСОБА_1 про поновлення договору оренди землі відмовлено. Зазначене рішення ОСОБА_1 не оскаржене, з часу його ухвалення і до подання даного позову до суду, додаткова угода до договору оренди землі від 22.09.2011 не укладена.

Рішенням Знам`янської міської ради від 22.12.2020 №18 вирішено розпочати реорганізацію Петрівської сільської ради шляхом приєднання до Знам`янської міської ради (а.с.24).

Рішенням Знам`янської міської ради від 18.06.2021 №424 вирішено установити з 01.01.2022 на території Знам`янської міської територіальної громади ставки земельного податку та орендної плати для земель громадської забудови, призначених для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кодом КВЦПЗ 01.01, нормативну грошову оцінку яких проведено, ставка орендної плати встановлена на рівні 12% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки (а.с.14-18).

Згідно наданого позивачем розрахунку збитки від недоотриманих доходів по орендній платі за користування відповідачем земельною ділянкою за період вересень-грудень 2020 року - січень-липень 2023 року складають 336 928,56 грн (а.с.23).

Мотиви, з яких виходить колегія суддів апеляційного суду.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК).

Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (частини друга, четверта статті 77 ЦПК України).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема висновком експерта (ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 76 ЦПК).

Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом (частина друга статті 95 ЦПК України).

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до статті 12 Земельного кодексу України, до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема, право розпоряджатися землями територіальних громад, надавати земельні ділянки у користування із земель комунальної власності відповідно до Земельного кодексу України.

Згідно зі статтею 116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Відповідно до частини першої, другої статті 120 Земельного кодексу України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Частиною першою статті 206 Земельного кодексу України встановлено, що використання землі в Україні є платним.

Згідно з частиною першою статті 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» від 19 червня 2003 року № 963-IV самовільне зайняття земельних ділянок - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Відповідно до частини першої статті 124 Земельного кодексу України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Згідно зі статтею 125, 126 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи спірна земельна ділянка загальною площею 0,7970 га, кадастровий номер :51:000:0343, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка перебуває в комунальній власності Знам`янської міської територіальної громади Кіровоградської області, правонаступника Петрівської сільської ради Кропивницького (колишнього Знам`янського) району Кіровоградської області (а.с. 12), будь-які угоди щодо користування цією земельною ділянкою між позивачем та відповідачем не укладені.

Суд дійшов правильного висновку, що ОСОБА_1 не є власником та постійним землекористувачем земельної ділянки, тому не є суб`єктом плати за землю у формі земельного податку, при цьому, єдина можлива форма здійснення плати за землю для нього, як землекористувача, є орендна плата, а доводи відповідача про те, що він повинен бути платником земельного податку, а не орендної плати є необгрунтованими.

Встановлено, що відповідач після закінчення строку дії договору оренди землі від 22.09.2011 додаткову угоду до нього на виконання рішення Петрівської сільської ради №98 від 15.04.2016 не уклав.

Рішення сільської ради про поновлення договору оренди землі є чинним та у встановленому законом порядку не скасовано.

ОСОБА_1 не набув належних прав користування щодо земельної ділянки та продовжує її використання без достатніх правових підстав.

Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі ч.1 ст.1212 ЦК України.

Аналогічні правові висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі №629/4628/16-ц та у постанові Верховного Суду від 01.03.2023 у справі №751/1543/19.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 22 Цивільного кодексу України збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Частина перша статті 1166 Цивільного кодексу України встановлює, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до частини другої статті 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Згідно з пунктом «д» частини першої статті 156 Земельного кодексу України власникам землі відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.

Такими чином, відшкодування шкоди (збитків) є заходом відповідальності, зокрема за завдану шкоду майну чи за порушення прав власника земельної ділянки.

Шкода, завдана майну юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (частина перша статті 1166 Цивільного кодексу України). Підставою для відшкодування є наявність таких елементів складу цивільного правопорушення як: шкода; протиправна поведінка її заподіювача; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від обов`язку її відшкодовувати, якщо доведе, що шкода заподіяна не з її вини (частина друга статті 1166 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частин першої та другої статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

Обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.

Перехід прав на земельну ділянку, пов`язаний із переходом права на будинок, будівлю або споруду, регламентований у Земельного кодексу України. Так, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача (частина друга статті 120 Земельного кодексу України). Набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці, є підставою припинення права користування земельною ділянкою у попереднього землекористувача (пункт «е» частини першої статті 141 Земельного кодексу України).

За змістом глави 15 Земельного кодексу України право користування земельною ділянкою комунальної власності реалізується через право постійного користування або право оренди.

Частина перша статті 93 Земельного кодексу України встановлює, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Землекористувачі також зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату (пункт «в» частини першої статті 96 ЗК України). Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права (стаття 125 Земельного кодексу України).

За змістом вказаних приписів виникнення права власності на будинок, будівлю, споруду не є підставою для виникнення права оренди земельної ділянки, на якій вони розміщені і яка не була відведена в оренду попередньому власнику. Право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права. Проте, враховуючи приписи частини другої статті 120 Земельного кодексу України, не є правопорушенням відсутність у власника будинку, будівлі, споруди зареєстрованого права оренди на земельну ділянку, яка має іншого власника і на якій ці будинок, будівля, споруда розташовані.

До моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними.

Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України (близькі за змістом висновки сформульовані у постанові Верховного Суду України від 12 квітня 2017 року у справі № 922/207/15).

Колегія суддів вважає, що такий підхід відповідає положенням статей 5, 7 Конституції України, згідно з якими носієм суверенітету і єдиним джерелом влади в Україні є народ; народ здійснює владу безпосередньо і через органи державної влади та органи місцевого самоврядування; в Україні визнається і гарантується місцеве самоврядування.

За приписами статті 2 Закону України "Про місцеве самоврядування", місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.

В силу частин третьої та п`ятої статті 16 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад; від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

Законодавством передбачено виникнення обов`язку щодо сплати орендної плати з часу виникнення права оренди землі переходу права власності на нерухоме майно. Відсутність договору оренди земельної ділянки має фактичним наслідком володіння і користування відповідачем чужою земельною ділянкою без відповідної грошової компенсації. В результаті відбулося збереження (заощадження) відповідачем належних до сплати за таке володіння і користування коштів у вигляді орендної плати.

Норми ст.1212 ЦК України підлягають застосуванню, в тому числі, у відносинах, які не містять ознак делікту.

Частиною 2 ст.1212 ЦК України визначено, що положення цієї норми застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Тобто, ці норми поширюють свою дію і на випадки набуття (збереження) майна в результаті правомірних дій.

Незалежно від наявності вини в поведінці відповідача, сам факт несплати відповідачем за користування земельною ділянкою, свідчить про втрату позивачем майна, яке у спірних правовідносинах підпадає під категорію «виправдане очікування», що є загальновизнаною в тому числі в практиці визначення Європейського суду з прав людини.

Верховний Суд у постанові від 05.08.2022 у справі №922/2060/20 зауважив, що у своїх постановах Верховний Суд неодноразово наводив правову позицію про те, що у разі користування сформованою земельною ділянкою комунальної власності, якій присвоєно окремий кадастровий номер, без оформлення договору оренди, власник такої земельної ділянки може захистити своє право на компенсацію йому недоотриманої орендної плати в порядку ст.1212 ЦК України (п.27 постанови Верховного суду від 09.09.2022 у справі №910/8770/19, п.7.10 постанови Верховного Суду від 09.11.2021 у справі №905/1680/20).

Відсутність договору оренди земельної ділянки між сторонами не звільняє власника майна, яке розташоване на земельній ділянці комунальної власності, від сплати коштів за користування земельною ділянкою (ст.206 ЗК України).

З моменту виникнення права власності на нерухоме майно у відповідача ОСОБА_1 виник обов`язок оформити та зареєструвати речове право на земельну ділянку, яка знаходиться під нежитловими приміщеннями, відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на майно та їх обтяжень».

Для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин за індексом споживчих цін за попередній рік щороку розраховує величину коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель, на який індексується нормативна грошова оцінка сільськогосподарських угідь, земель населених пунктів та інших земель несільськогосподарського призначення за станом на 01 січня поточного року, що визначається за певною формулою.

Отже, нормативна грошова оцінка земель є основою для визначення розміру орендної плати для земель державної і комунальної власності, а зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки є підставою для перегляду розміру орендної плати, який у будь-якому разі не може бути меншим, ніж встановлено положеннями підпункту 288.5.1 пункту 288.5 ст.288 Податкового кодексу України.

При цьому, ст.12 Закону України «Про оцінку земель» регламентовано, що нормативно-правові акти з проведення оцінки земель затверджуються Кабінетом Міністрів України. Для визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності нормативна грошова оцінка земель проводиться обов`язково (ст.13 цього Закону); нормативно-грошова оцінка земельних ділянок у межах населених пунктів проводиться не рідше ніж на 5-7 років (ст.18 Закону України «Про оцінку земель»).

Суд правомірно вважав, що відповідач, як власник об`єктів нерухомого майна, які розташовані на спірній земельній ділянці, не уклавши у встановленому законом порядку відповідного договору з її власником, та не здійснивши державної реєстрації такого права, фактично користується земельною ділянкою кадастровий номер :51:000:0343 без достатніх правових підстав, за період вересень-грудень 2020 року - по січень-липень 2023 року не сплачував за її користування орендну плату у встановленому рішеннями органів місцевого самоврядування розмірі. Тому у Знам`янської міської ради Кіровоградської області правомірно виникло право на стягнення коштів, належних до сплати за таке володіння і користування у вигляді орендної плати, які фактично збережені (заощаджені) відповідачем внаслідок безоплатного користування цією земельною ділянкою.

Розраховуючи розмір орендної плати, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача суд виходив із наданої позивачем нормативно-грошової оцінки земельної ділянки станом на 08.02.2022, яка становила - 1173287,61 грн (а.с.13).

При цьому суд не перевірив обставини щодо нормативно-грошової оцінки земельної ділянки за 2023 рік, чим допустив порушення норм процесуального права щодо повного і об`єктивного з`ясування всіх обставин, на які посилались сторони, і перевірки їх доказами.

Згідно інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 23.05.2023 нормативно грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером :51:000:0343 у 2023 році складала 31489,55 грн (а.с.132-133).

У зв`язку з цим, колегія суддів не погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром суми коштів, належних до сплати за користування спірною земельною ділянкою у вигляді орендної плати, які фактично збережені (заощаджені) відповідачем внаслідок безоплатного користування цією земельною ділянкою, що підлягає стягненню.

Доводи апеляційної скарги щодо наявності підстав для здійснення розрахунку не сплаченої орендної плати, виходячи з 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, є безпідставними, оскільки такий розмір орендної плати був визначений у 2011 році договором оренди землі від 22.09.2011, термін дії якого закінчився і згоди щодо його поновлення на тих самих умовах сторони не досягли.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

У зв`язку з невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, та неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права, на підставі ст. 376 ЦПК України, рішення суду підлягає зміні в частині розміру безпідставно збережених коштів у вигляді орендної плати за використання земельної ділянки з кадастровим номером :51:000:0343 за період вересень-грудень 2020 року - січень-липень 2023 року, що підлягають стягненню на користь позивача, та стягнути - 269 516,80 гривень.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 4042,63 грн, пропорційно до задоволених позовних вимог, сплаченого судового збору за подання позову, з позивач а на користь відповідача - 1516,93 грн за подання апеляційної скарги.

Згідно ч. 10 ст. 141 ЦПК при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

За вказаного, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 2525,70 грн (4042,63-1516,93) понесених судових витрат.

Керуючись ст. 367, 368, 371, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 27 грудня 2023 року змінити в частині визначення розміру безпідставно збережених коштів.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Знам`янської міської територіальної громади в особі Знам`янської міської ради Кіровоградської області безпідставно збережені кошти у вигляді орендної плати за використання земельної ділянки з кадастровим номером :51:000:0343 за період вересень-грудень 2020 року - січень-липень 2023 року в розмірі 269 516,80 гривень.

В порядку розподілу судових витрат стягнути з ОСОБА_1 на користь Знам`янської міської територіальної громади в особі Знам`янської міської ради Кіровоградської області 2525,70 гривень сплаченого судового збору.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий С. М. Єгорова

Судді О. Л. Карпенко

С. І. Мурашко