Єдиний унікальний номер 599/8/24
Номер провадження 2/599/37/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" квітня 2024 р. Зборівський районний суд Тернопільської області в складі: головуючого судді Чорної В. Г., при секретарі Грицай О.П., за участю прокурора Боровицької О.Б., представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Зборові цивільну справу за позовом керівника Бережанської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області до ОСОБА_1 про примусове припинення права власності на земельні ділянки шляхом їх конфіскації,

ВСТАНОВИВ:

короткий виклад доводів пред`явленого позову.

03 січня 2024 року керівник Бережанської окружної прокуратури, діючий в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області, звернувся до суду з вказаним позовом та обґрунтовував його тим, що ОСОБА_1 є громадянином російської федерації та в порядку спадкування за заповітом набув право власності на земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства кадастровий номер :02:022:0007 площею 0,22 га, кадастровий номер :02:022:0008 площею 0,187 га, кадастровий номер:02:022:0009 площею 0,257 га та кадастровий номер :02:014:0018 площею 0,25 га, розташованих на території с.Озерна Зборівського (теперішнього Тернопільського) району Тернопільської області. 13 лютого 2017 року відповідач зареєстрував право власності на вказану земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

ОСОБА_1 на підставі рішення Зборівського районного суду Тернопільської області від 27.12.2016 (справа №599/1778/16-ц), 13.02.2017 зареєстрував у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності на об`єкти нерухомого майна: земельну ділянку кадастровий номер :02:022:0009 площею 0,257 га, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства (номер відомостей про речове право - 19077569); земельну ділянку кадастровий номер :02:014:0018 площею 0,25 га, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства (номер відомостей про речове право - 19077312); земельну ділянку кадастровий номер :02:022:0008 площею 0,187 га, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства (номер відомостей про речове право - 19077057); земельну ділянку кадастровий номер :02:022:0007 площею 0,22 га, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства (номер відомостей про речове право - 19076818).

Однак всупереч ст.ст.80, 81, 145 ЗК України ОСОБА_1 не відчужив зазначені земельні ділянки протягом року з дня їх набуття та на даний час вони перебувають у власності ОСОБА_1 , а тому є підстави для конфіскації вказаних земельних ділянок у власність держави.

Інформація про рух цивільної справи. Ставлення учасників судового процесу до пред`явленого позову.

Ухвалою судді Зборівського районного суду Тернопільської області від 03 січня 2024 року (а.с.71) відкрито провадження у цивільній справі та призначено розгляд справи до підготовчого судового засідання.

12 січня 2024 року на адресу суду від Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області, в інтересах якого діє Бережанська окружна прокуратура, надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника.

Відповідач ОСОБА_1 через представника подав відзив на позов, в якому не визнає пред`явлені до нього позовні вимоги та заперечує щодо обставин викладених у позовній заяві, так як рішенням Зборівського районного суду від 27.12.2016 року визнано за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за заповітом на земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства кадастровий номер :02:022:0007 площею 0.22 га, кадастровий номер :02:022:0008 площею 0.187 га, кадастровий номер :02:022:0009 площею 0.257 га та кадастровий номер :02:014:0018 площею 0.25 га, розташованих на території с. Озерна Зборівського району Тернопільської області. 13.02.2017 ОСОБА_1 зареєстрував у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності на успадковані земельні ділянки.

Звертає увагу, що позивачем не врахований той факт, що ухвалений 18 січня 2001 року Закон України «Про угоди щодо відчуження земельної частки (паю)» встановив, що до врегулювання порядку реалізації прав громадян і юридичних осіб на земельну частку (пай) Земельним кодексом України власники земельних часток (паїв) тимчасово не можуть укладати угоди щодо купівлі-продажу, дарування земельної частки (паю) або іншим способом відчужувати ці частки (паї), - окрім передачі їх у спадщину та при викупі земельних ділянок для державних і громадських потреб. Та ухвалений 25 жовтня 2001 року Земельний кодекс України не лише визначив термін такої заборони відчуження до 1 січня 2005 року, але й поширив її як на земельні частки (паї), так і на земельні ділянки для ведення селянського (фермерського) господарства та іншого товарного сільськогосподарського виробництва незалежно від форми власності, тобто мораторій на купівлю та продаж земель сільськогосподарськогопризначення». Законом України "Про внесення змін до Земельного кодексу України щодо заборони продажу земель сільськогосподарського призначення до прийняття відповідних законодавчих актів" від 19 грудня 2006 року N 490-У визначено заборону до 01 січня 2008 року купівлі-продажу або іншим способом відчуження земельних ділянок які перебувають у власності громадян та юридичних осіб: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, виділених в натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) для ведення особистого селянського господарства, земельних часток (паїв) Відповідно до пункту 15 розділу X "Перехідні положення" Земельного кодексу України до 1 січня 2024 року діє обмеження, а саме: забороняється купівля-продаж або відчуження в інший спосіб на користь юридичних осіб земельних ділянок, які перебувають у приватній власності і віднесені до земель для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, земельних ділянок, виділених в натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) для ведення особистого селянського господарства, а також земельних часток (паїв). прошу врахувати, що 24.02.2022 року в Україні оголошено воєнний стан у зв`язку із збройною агресією російської федерації і Кабінет Міністрів України 28.02.2022 року прийняв постанову №164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» в підпункті 1 п.1, якої встановлено, що незавершені нотаріальні дії за зверненням особи, пов`язаної з державою-агресором, визначеної постановою Кабінету Міністрів України від 03 березня 2022 року № 187 «Про забезпечення захисту національних інтересів за майбутніми позовами держави Україна у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації (Офіційний вісник України, 2022 р., № 25, ст. 1272), зупиняються. У разі звернення такої особи за вчиненням нотаріальної дії нотаріус відмовляє у її вчиненні. Зазначені обмеження діють до набрання чинності законом щодо врегулювання відносин за участю осіб, пов`язаних з державою- агресором, та не поширюються на звернення юридичних осіб, визначених абзацами шостим - дев`ятим підпункту 1 пункту 1 зазначеної постанови Кабінету Міністрів України, та нотаріальні дії щодо: засвідчення справжності підпису на заяві про вихід з громадянства Російської Федерації; видачі свідоцтва про право на спадщину; посвідчення заповіту військовополоненого.

Зважаючи на дані обставини та вимоги законодавства, відповідач не мав реальної та об`єктивної можливості протягом одного року з моменту переходу права власності на спірну земельну ділянку відчужити її.

Крім цього, вважає, що прокурор в порядку, в межах своїх повноважень та у спосіб встановлений законом звернувся до суду з позовом про конфіскацію земельних ділянок, з порушенням строку позовної давності, оскільки уповноважений державою орган не вчинив покладених на нього законом обов`язків щодо виявлення по усунення порушень земельного законодавства відповідачем у відповідний строк. Зокрема, прокурор звернувся з позовною заявою 03 січня 2024 року, натомість, в порядку інформаційної взаємодії між Державним реєстром речових прав на нерухоме майно до ДЗК надійшли відомості про набуття 13.02.2017 іноземним громадянином - ОСОБА_1 права власності на земельні ділянки сільськогосподарського призначення, тобто вказана інформація перебувала у володінні ГУ Держгеокадастру у Тернопільській області з 2017 року, тому ГУ Держгеокадастру у Тернопільській області об`єктивно могло бути відомо про можливі порушення права власності держави на землю з часу спливу одного року з дати отримання зазначеної інформації. У задоволенні позову Керівника Бережанської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру в Тернопільській області щодо примусового припинення права власності на земельні ділянки ОСОБА_1 шляхом їх конфіскації просив відмовити.

Позивач подав до суду 06 березня 2024 року відповідь на відзив, де не погодився з викладеними у відзиві обставинами та доводами та на які вказує представник відповідача, вважає їх необґрунтованими, безпідставними, такими, що не відповідають дійсним обставинам справи.

Щодо неможливості відповідачем протягом одного року з моменту набуття права власності на спірні земельні ділянки відчужити їх у зв`язку із воєнним станом та мораторієм на купівлю-продаж земель сільськогосподарського призначення, то зазначає, що відповідач, будучи громадянином російської федерації, 13.02.2017 набув право власності на земельні ділянки сільськогосподарського призначення з кадастровими номерами :02:014:0018, :02:022:0008, :02:022:0007 та :02:022:0009 і упродовж року добровільно їх не відчужив. Кінцеві строки сплинули 13.02.2018. Згідно посвідки на постійне проживання від 28.08.2015 серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 відноситься до осіб, які постійно проживають на території України на законних підставах, він мав можливість для вчинення відповідних дій з метою відчуження земельних ділянок, однак цього не зробив, так як постановою Кабінету Міністрів України №480 від 19.04.2022, яка набрала чинності фактично було знято, встановлену постановою Кабінету Міністрів України №164 від 28.02.2022 року заборону щодо можливості здійснення нотаріальних дій за зверненням громадян російської федерації, які проживають на законних підставах на території України. Тому доводи представника відповідача про неможливість відчуження відповідачем земельних ділянок внаслідок обмежень, пов`язаних із введенням воєнного стану та винесенням постанови Кабінету Міністрів України №164, не заслуговують уваги, так як процедура оформлення нотаріусами договорів відчуження нерухомого майна була призупинена з 24.02.2022 до 03.05.2022, що становить менше 3-х місяців, тобто у відповідача був час для реалізації свого обов`язку із відчуження землі. Таким чином, відповідач, як фізична особа, що має право власності на земельні ділянки сільськогосподарського призначення мав беззаперечне право розпоряджатися своїм майном та обов`язок згідно ч.4 ст.81, ч.І ст.145 Земельного кодексу України відчужити його, однак в порушення вимог закону цього не зробив.

Щодо підстав звернення прокурора в суд та невжиття Головним управлінням Держгеокадастру у Тернопільській області заходів до усунення порушень самостійно із врахуванням «справедливої рівноваги» та строків позовної давності, то звертає увагу, що наразі продовольча безпека України потребує величезної уваги, що тягне за собою невідкладне вжиття вичерпних заходів щодо повернення земельних ділянок у власність держави та їх подальше використання з метою забезпечення потреб у першу чергу громадян України. Окрім цього, воєнні дії, які ведуться на території України вкрай негативно впливають на продовольчі процеси у нашій державі, зокрема багато земель сільськогосподарського призначення на територіях, де ведуться активні бойові дії, на даний час забруднені та не можуть використовуватись за призначенням, сотні гектарів залишаються окупованими. Це в сукупності призводить до зниження врожайності, тому важливим є те, щоб кожна земельна ділянка, яка використовується з порушенням вимог законодавства була безумовно повернута у власність держави.

Згідно листа Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області №10-19-0.92-4376/2-23 від 29.11.2023, наданого у відповідь на запит Бережанської окружної прокуратури вказаний орган до суду не звертався у зв`язку із відсутністю достатньої суми кошторисних призначень.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 установлено, що прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу.

Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме: подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Згідно висновків Верховного Суду у справах № № 360/4969/21, 903/129/18, 912/2385/18, 910/11956/20, 920/821/18, 920/266/19, 805/430/18-а, 922/3025/20 факт неподання уповноваженим органом, що мав змогу захистити інтереси держави, позову, який би відповідав вимогам процесуального законодавства, свідчить про неналежне виконання ним своїх повноважень, у зв`язку з чим, у прокурора виникають обґрунтовані підстави для звернення до суду з позовом. Прокурор уповноважений пред`явити позов в інтересах держави в особі відповідного органу, у разі невиконання або неналежного виконання ним своїх повноважень, у тому числі з огляду на відсутність бюджетних асигнувань на сплату судового збору.

Порушення інтересів держави полягає в тому, що використання земельних ділянок порушує встановлений законодавством порядок набуття та реалізації прав на землю, а також майнові інтереси держави щодо володіння, розпорядження та користування земельними ділянками.

Заперечує щодо доводів представника відповідача про застосування позовної давності, так як саме у листопаді 2023 року прокурору стало відомо про порушення прав і інтересів держави та особу, яка їх порушила.

Відповідач через представника подав заперечення щодо відповіді на відзив в яких звернув увагу суду, на обставини викладені у відзиві на позов. Крім цього, на підтвердження того, що відповідач не міг відчужити земельні ділянки як громадян російської федерації, який проживає на законних підставах на території України, долучив відмову приватного нотаріуса Тернопільського районного нотаріального округу Салій О.В. у вчиненні нотаріальної дії вих.№7/01-16 від 30 січня 2024 року, так як ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса з метою укладення договору дарування земельних ділянок: кадастровий номер :02:022:0007 площею 0.22 га; кадастровий номер :02:022:0008 площею 0.187 га; кадастровий номер :02:022:0009 площею 0.257 га та кадастровий номер :02:014:0018 площею 0.25 га, однак, отримав відмову у вчиненні нотаріальних дій, оскільки нотаріальне посвідчення правочинів, що порушують мораторій, встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 03 березня 2022 року № 187, забороняється. Даною обставиною обґрунтовує те, що відповідач не мав реальної та об`єктивної можливості протягом одного року з моменту переходу права власності на спірну земельну ділянку відчужити її. Наполягає на застосуванні судом до заявлених позовних вимог прокурором строків позовної давності, так як вважає, що прокурор звернувся до суду з позовом про конфіскацію земельних ділянок з порушенням строку позовної давності, оскільки уповноважений державою орган не вчинив покладених на нього законом обов`язків щодо виявлення по усуненню порушень земельного законодавства відповідачем у відповідний строк.

Суд забезпечив сторонам можливість ефективно представляти свою справу в суді. Справа слухалась у відкритому судовому засіданні, а сторони повідомлялись про дату, місце та час розгляду справи.

Одночасно з відкриттям провадження у справі суд направив сторонам інформаційне повідомлення про права та обов`язки сторін, в тому числі про обов`язок подати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, а також неможливість приховування доказів. Цим же повідомленням сторонам роз`яснено порядок та строки подання доказів.

Таким чином суд виконав вимоги статті 221 ЦПК України.

Перед тим як розпочати розгляд справи по суті суд провів підготовче засідання, в межах якого були виконані завдання підготовчого провадження. Крім того, суд розглянув абсолютно усі клопотання учасників справи, попередньо надавши можливість протилежній стороні висловитись з приводу таких клопотань.

Підготовче провадження закрито ухвалою Зборівського районного суду Тернопільської області від 03 квітня 2024 року. Справа призначена до судового розгляду по суті.

Суд у відповідності до вимог частини п`ятої статті 12 ЦПК України та прецедентної практики ЄСПЛ створив для сторін рівні можливості відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Про існування будь-яких інших доказів, які мають важливе значення і які не були долучені до справи сторони суду не повідомляли, при тому що в силу частин другої, третьої та четвертої статті 83 ЦПК України, вони повинні були подати всі свої докази разом з позовом та відзивом та в цей же строк повідомити про існування доказів, які не можуть бути подані разом з першою заявою по суті справи.

Відповідно до вимог частини сьомої статті 81 ЦПК України суд розглянув можливість самостійно збирати докази і не знайшов підстав для реалізації такого свого права, оскільки ніщо не ставить під сумнів добросовісність здійснення учасниками справи своїх процесуальних прав та обов`язків.

Таким чином, враховуючи таку засаду цивільного судочинства як змагальність, а також те, що в даному процесі кожна сторона мала рівні можливості відстоювати свою позицію в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом, дана справа буде вирішена на основі зібраних доказів з покладенням на сторін ризику настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням тієї чи іншої процесуальної дії. Обставини справи встановлюватимуться таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

В будь-якому випадку, право на справедливий судовий розгляд забезпечується, серед іншого, процедурою апеляційного перегляду судових рішень, де сторона не позбавлена можливості подання нових доказів якщо буде доведено поважність причин їх неподання в суді першої інстанції (частина третя статті 367 ЦПК України). Тому, якщо у сторін наявні ті чи інші аргументи або докази, на які даним судовим рішенням не буде надано відповіді, така сторона вправі навести їх у апеляційній скарзі, одночасно вказавши причини неподання їх суду першої інстанції.

Розгляд справи по суті відбувся 25.04.2024 за участю прокурора, як представника позивача та представника відповідача.

Прокурор, представляючи інтереси позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі, дала пояснення, аналогічні мотивам позову та просить позовні вимоги задоволити.

Представник відповідача позовні вимоги не визнала, наполягала на застосуванні судом до заявлених позовних вимог прокурором строків позовної давності, так як вважає, що прокурор звернувся до суду з позовом про конфіскацію земельних ділянок з порушенням строку позовної давності, оскільки уповноважений державою орган не вчинив покладених на нього законом обов`язків щодо виявлення по усуненню порушень земельного законодавства відповідачем у відповідний строк.

Згідно ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Заслухавши думку прокурора, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до наступних висновків.

Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , є громадянином російської федерації, згідно інформації УДМС України в Тернопільській області № 6101.2.1-12208/61.1-123 від 05.12.2023, документований посвідкою на постійне проживання для іноземців № НОМЕР_2 видана 22.03.2019 року строком дії до 20.03.2029 орган, що видав 6101 (УДМС України в Тернопільській області).

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна реєстраційний номер 226, номер відомостей про речове право:19076818 від 13.02.2017, підстава внесення запису: рішення Зборівського районного суду від 27.12.2016, справа № 599/1778/16-ц н.п. 2/599/1106/2016, за ОСОБА_1 ем зареєстровано право власності на земельну ділянку кадастровий номер :02:022:0007 площею 0,22 га; щодо об`єкта нерухомого майна реєстраційний номер 226, номер відомостей про речове право:19077057 від 13.02.2017, підстава внесення запису: рішення Зборівського районного суду від 27.12.2016, справа № 599/1778/16-ц н.п. 2/599/1106/2016, за ОСОБА_1 ем зареєстровано право власності на земельну ділянку кадастровий номер :02:022:0008 площею 0,187 га; щодо об`єкта нерухомого майна реєстраційний номер 226, номер відомостей про речове право: 19077569 від 13.02.2017, підстава внесення запису: рішення Зборівського районного суду від 27.12.2016, справа № 599/1778/16-ц н.п. 2/599/1106/2016, за ОСОБА_1 ем зареєстровано право власності на земельну ділянку кадастровий номер :02:022:0009 площею 0,257 га; щодо об`єкта нерухомого майна реєстраційний номер 226, номер відомостей про речове право: 19077312 від 13.02.2017, підстава внесення запису: рішення Зборівського районного суду від 27.12.2016, справа № 599/1778/16-ц н.п. 2/599/1106/2016, за ОСОБА_1 ем зареєстровано право власності на земельну ділянку кадастровий номер :02:014:0018 площею 0,25 га.

Відомостей про відчуження відповідачем спірної земельної ділянки вказана Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна не містить.

Статті 13, 14 Конституції України визначають, що земля є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що знаходиться під особливою охороною держави.

Особливості правових підстав набуття та припинення права власності на об`єкти нерухомого майна іноземцями встановлені нормами розділу V Закону України «Про міжнародне приватне право», положеннями Цивільного кодексу України, Земельного кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 38 Закону України «Про міжнародне приватне право» право власності та інші речові права на нерухоме та рухоме майно визначаються правом держави, у якій це майно знаходиться, якщо інше не передбачено законом.

Згідно з ч. 1 ст. 39 вказаного Закону виникнення та припинення права власності та інших речових прав визначається правом держави, у якій відповідне майно перебувало в момент, коли мала місце дія або інша обставина, яка стала підставою для виникнення або припинення права власності та інших речових прав, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України.

Таким чином, враховуючи, що спірна земельна ділянка, яка належать до нерухомого майна, знаходиться на території України, на них поширюється дія законодавства України.

Згідно зі ст. 19 Земельного кодексу України (далі ЗК України) землі сільськогосподарського призначення віднесено до категорії особливо цінних.

Відповідно до ч. 5 ст. 22 ЗК України визначено, що землі сільськогосподарського призначення не можуть передаватись у власність іноземцям, особам без громадянства, іноземним юридичним особам та іноземним державам.

Ч.ч. 3, 4 ст. 81 ЗК України визначено, що іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки відповідно до частини другої цієї статті у разі прийняття спадщини. Землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню.

В силу вимог ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації таких прав.

Відповідно до п. «е» ч. 1 ст. 140 ЗК України однією з підстав примусового припинення права власності на земельну ділянку є не відчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом.

Згідно п. «в» ч. 1 ст. 143 ЗК України примусове припинення прав на земельну ділянку здійснюється у судовому порядку у разі конфіскації земельної ділянки.

Якщо до особи переходить право власності на земельну ділянку, яка за цим Кодексом не може набуватися нею у власність, ця ділянка підлягає відчуженню її власником протягом року з моменту переходу такого права. У разі, якщо відповідно до закону власник земельної ділянки зобов`язаний відчужити її протягом певного строку і земельна ділянка не була відчужена ним протягом такого строку, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду ( ч.ч. 1, 2ст. 145 ЗК України).

Пунктом 10 ч. 1 ст. 346 Цивільного кодексу України визначено конфіскацію як одну з підстав припинення права власності.

Згідно із ст. 356 Цивільного кодексу України, до особи може бути застосовано позбавлення права власності на майно за рішенням суду як санкція за вчинення правопорушення (конфіскація) у випадках, встановлених законом.

Конфісковане майно переходить у власність держави безоплатно, крім випадків, визначених законом. Обсяг та порядок конфіскації майна встановлюються законом.

Частиною 5 ст. 41 Конституції України визначено, що конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із частиною 1 «Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 №15 Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади який реалізує державну політику у сфері державного нагляду (контролю) зокрема, в агропромисловому комплексі в частині дотримання вимог земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів.

Таким чином, враховуючи зазначені положення законодавства саме Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області є уповноваженим органом щодо здійснення державного нагляду (контролю) в частині дотримання вимог земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності та в даному випадку, з урахуванням ч. ч. 2, 4 ст. 145 Земельного кодексу України, звернення до суду із позовом про конфіскацію земельної ділянки.

Так, статтею 131-1 Конституції України на прокуратуру покладено функцію представництва інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави.

Відповідний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18. За п. 76-77 зазначеної постанови Великої Палати Верховного Суду прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу. Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався в суд з відповідним позовом у розумний строк.

Тому, представництво інтересів держави в суді здійснюється прокурором, який виконує субсидіарну роль, щоб ці інтереси не залишились незахищеними.

Враховуючи, що ОСОБА_1 , будучи іноземним громадянином, упродовж року після набуття права власності на земельні ділянки сільськогосподарського призначення (з 13.02.2017 року по даний час) не відчужив її, суд вважає, що наявні достатні підстави для конфіскації спірної земельної ділянки у власність держави.

Обраний прокурором спосіб захисту порушеного права власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення, яку відповідач незаконно використовує, на думку суду, є ефективним та належним способом захисту порушених прав держави в особі ГУ Держгеокадастру у Тернопільській області, як уповноваженого органу на здійснення функцій держави щодо конфіскації у власність держави земельних ділянок сільськогосподарського призначення.

Згідно положення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17.07.1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У правовому висновку Верховного Суду України, викладеному в постанові від 18 вересня 2013 року (справа № 6-92 цс 13) зазначено, що основною метою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції», від 11 березня 2003 року «Новоселецький проти України», від 1 червня 2006 року «Федоренко проти України»), Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено в структурі ст. 1. Зокрема, необхідно, щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності.

Таким чином, особу може бути позбавлено її власності лише в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності має бути дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника.

З огляду на характер спірних правовідносин не вбачається невідповідності заходу втручання держави в право власності ОСОБА_1 а критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном, так і порушення принципу пропорційності, котрі сформовані у сталій практиці ЄСПЛ.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає позов прокурора обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

При цьому, не підлягає задоволенню клопотання представника відповідача про застосування позовної давності.

Так, відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України).

Згідно зі ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України).

Перебіг позовної давності починається з моменту, коли у особи виникло право на подання позову у матеріально-правовому аспекті. Мається на увазі таке подання позову, з яким пов`язується судовий захист права або здійснення примусу до дотримання норм права. Перебіг позовної давності пов`язується з моментом, коли право позивача порушено і таке порушення не усувається.

Бережанською окружною прокуратурою 17.11.2023 до Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області скеровано запит №52/1- 4811вих-23 з метою встановлення вжитих вказаним органом заходів щодо конфіскації земельних ділянок сільськогосподарського призначення, які не були відчужені протягом року ОСОБА_1 .

Таким чином, саме у листопаді 2023 року прокурору стало відомо про порушення прав і інтересів держави та особу, яка їх порушила.

Згідно листа Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області №10-19-0.92-4376/2-23 від 29.11.2023 вказаний орган до суду не звертався та звертатися не буде, у зв`язку із спрямуванням кошторисних призначень по КЕКВ 2800 «Інші поточні видатки» на сплату судового збору, згідно судових рішень, що набрали законної сили, у яких Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області було учасником судових справ.

Бережанська окружна прокуратура із даним позовом звернулася в суд 03.01.2024 тобто в межах загального трирічного строку позовної давності, з дня коли прокурор дізнався про порушене право та особу, яка його порушила.

Таким чином, строк позовної давності станом на дату звернення до суду з даним позовом не сплинув, тому відсутні підстави для задоволення клопотання представника відповідача про застосування позовної давності.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позов задоволено повністю, тому з відповідача на користь Бережанської окружної прокуратури необхідно стягнути судовий збір в розмірі 2800 грн.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 141, 247, 263-265, 280, 354 ЦПК України, ст. 3, 14, 41 Конституції України, ст.ст. 346, 356 ЦК України, ст. 19, 22, 81, 125, 140, 143 ЗК України, суд,

ухвалив:

позов керівника Бережанської окружної прокуратури в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області до ОСОБА_1 про конфіскацію земельної ділянки - задовольнити.

Припинити громадянину Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 право власності на земельні ділянки сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства: кадастровий номер :02:022:0007 площею 0,22 га, кадастровий номер :02:022:0008 площею 0,187 га, кадастровий номер :02:022:0009 площею 0,257 га та кадастровий номер :02:014:0018 площею 0,25 га шляхом їх конфіскації на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 судовий збір, сплачений за подання до суду позовної заяви в сумі 2684 гривень, який перерахувати на р/р UA0004091 в ДКСУ в м. Київ, МФО 820172, ідентифікаційний код одержувача 02910098 (Тернопільська обласна прокуратура, м. Тернопіль, вул. Листопадова, 4), код економічної класифікації видатків бюджету 2800.

Рішення суду може бути оскаржене в загальному порядку до Тернопільського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду-якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Повний текст рішення складено 06 травня 2024 року.

Суддя Зборівського

районного суду Чорна В.Г.