Постанова

Іменем України

19 листопада 2024 року

м. Київ

провадження № 22-ц/824/17744/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Мазурик О. Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Желепи О. В., Немировської О. В.,

за участю секретаря Марченка М. С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва

від 09 вересня 2024 року про відмову в задоволенні скарги на бездіяльність державного виконавця

у справі №755/6549/24 Дніпровського районного суду м. Києва

за скаргою ОСОБА_1

на бездіяльність державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бондара Олександра Дмитровича,

боржник - ОСОБА_2 ,

У С Т А Н О В И В:

В квітні 2024 року стягувач ОСОБА_1 звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва зі скаргою на бездіяльність державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі - Дніпровський ВДВС, Відділ) Бондара О. Д., в якій просила:

- визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця щодо примусового виконання дублікату виконавчого листа №2-3296 від 20.11.2009 про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини у виконавчому провадженні НОМЕР_1;

- зобов`язати державного виконавця поновити порушене право ОСОБА_1 шляхом вжиття заходів примусового виконання судового рішення та порядку стягнення аліментів у виконавчому провадженні НОМЕР_1.

Вимоги скарги обґрунтовує тим, що на виконанні у державного виконавця Дніпровського ВДВС Бондар О. Д. перебуває виконавче провадження щодо стягнення з боржника ОСОБА_2 на її користь аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1 000 грн, щомісячно, починаючи з 09.10.2009 і до її повноліття, але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Під час примусового виконання судового рішення в рамках зазначеного виконавчого провадження державним виконавцем допущена бездіяльність, яка є неправомірною та порушує її майнові права.

Зазначала, що згідно листа від 09.02.2024, наданого суб`єктом оскарження, станом на 01.02.2024 заборгованість боржника ОСОБА_1 складає 43 790,5 грн; з вересня 2022 року по лютий 2024 року аліменти боржником не сплачувалися, а з грудня 2018 року аліменти сплачувалися періодично. Проте заходів впливу суб`єктом оскарження до боржника у відповідності до вимог ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» не застосовувалося, а також не вирішувалося питання щодо притягнення боржника до кримінальної відповідальності за ст. 164 КК України; будь-яких дій щодо накладення арешту на майно боржника не здійснював, а також не застосовував до останнього певних обмежень, передбачених ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження».

На думку ОСОБА_1 таке свідчить про бездіяльність державного виконавця, оскільки протягом тривалого часу утворилася значна заборгованість, що порушує права стягувача на виконання судового рішення про стягнення аліментів, достатніх для утримання та гармонійного розвитку неповнолітньої доньки.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 09 вересня 2024 року в задоволенні скарги відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, постановлена без повного з`ясування обставин справи, з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, а тому підлягає скасуванню.

В обґрунтування апеляційної скарги вказувала, що суд першої інстанції дійшов висновку про відмову в задоволенні скарги з підстав недоведеності бездіяльності державного виконавця та посилаючись на здійснення боржником заходів з погашення заборгованості зі сплати аліментів та зменшення їх розміру станом на 01.06.2024, а також відсутності обґрунтування вимоги скарги щодо способу поновлення порушеного права стягувача. Проте, суд першої інстанції не врахував, що при визначеному судом розміру аліментів (1 000 грн щомісячно) та заборгованості зі сплати аліментів станом на 01.02.2024 в розмірі 43 790,50 грн можна вважати неналежним виконання боржником своїх зобов`язань протягом більше чотирьох років, що в свою чергу свідчить про бездіяльність державного виконавця.

Суд також не взяв до уваги, що з дня відкриття виконавчого провадження (05.09.2022) на підставі дублікату виконавчого листа, в той же день виконавцем було винесено три постанови та надіслано вісім запитів, а шість запитів лише з 09.02.2024 після звернення представника стягувача.

Зазначала, що державним виконавцем з метою примусового виконання рішення суду не здійснювалося жодних заходів впливу до боржника, визначених положеннями статті 71 Закону України "Про виконавче провадження".

Вказувала, що вона оскаржує бездіяльність державного виконавця, що була встановлена на час отримання відповіді та розрахунку заборгованості зі сплати аліментів станом на 01.02.2024, а тому посилання суду про заборгованість станом на 01.06.2024 в розмірі 25 086,50 грн є необґрунтованими.

Судом не взято до уваги, що в деяких наданих боржником квитанціях на підтвердження сплати заборгованості платником вказана ОСОБА_1 , а не ОСОБА_2 . З іншої частини квитанцій не вбачається, що підтверджують сплату аліментів, оскільки в призначенні платежу зазначено про поповнення карткового рахунку ОСОБА_1 і відсутні докази про зарахування коштів на картковий рахунок стягувача.

Звернула увагу, що навіть якщо врахувати здійснені боржником платежі через 4 місяці після визначення заборгованості по аліментах станом на 01.02.2024, то такі дії здійснені саме боржником, а не внаслідок активних дій державного виконавця, що свідчить про його бездіяльність.

За наведених обставин просила скасувати ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 09 вересня 2024 року та ухвалити нове судове рішення про задоволення скарги.

Представник скаржника - ОСОБА_5 у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав та просив задовольнити з підстав, викладених в ній.

Боржник - ОСОБА_2 , належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася.

Державний виконавець Дніпровського ВДВС Бондар О. Д., належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився.

Беручи до уваги викладене та зважаючи на положення ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності боржника та державного виконавця.

Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, пояснення представника скаржника, перевірила доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження, та вимог, що заявлялися в суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що з 05 вересня 2022 року на примусовому виконанні у Дніпровському ВДВС (ВП НОМЕР_1) перебуває дублікат виконавчого листа №755/218/22 від 18.02.2022 з виконання рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 09 листопада 2009 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини в розмірі 1 000 грн, щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Так, 05 вересня 2022 р. державним виконавцем Дніпровського ВДВС Урбан Ю. М. винесена постанова про відкриття виконавчого провадження.

Також 05.09.2022 державний виконавець здійснив запити у відповідні органи щодо надання інформації про банківські рахунки боржника ОСОБА_2 , про джерела отримання доходів, наявність майна.

Згідно розрахунку заборгованості державного виконавця зі сплати аліментів, станом на 01.09.2022 заборгованість боржника ОСОБА_2 перед стягувачем складає 127 512 грн.

В подальшому боржником ОСОБА_2 були надані державному виконавцю платіжні документи про часткову сплату заборгованості, на підставі чого виконавцем здійснено новий розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, згідно якого розмір заборгованості по аліментам станом на 01.02.2024 складав 43 790,50 грн.

Станом на 01.05.2024 заборгованість боржника зі сплати аліментів складала 26 986,50 грн, відповідно до розрахунку заборгованості від 24.05.2024.

Станом на 01.06.2024 загальна заборгованість зі сплати аліментів складає 25 086,50 грн.

У листі від 31.05.2024 №56781 Дніпровський ВДВС повідомив адвокату Шевчук В. О. - ОСОБА_5 про те, що розрахунок заборгованості за період з початку нарахування аліментів до квітня здійснено з урахуванням документів, доданих боржником ОСОБА_2 до матеріалів виконавчого провадження, що підтверджують здійснені оплати напряму стягувачу. У розрахунок за період з квітня 2024 року до 31 травня 2024 року також включено перерахування, здійснені через надходження на депозитний рахунок Відділу, який вказаний у довідці-розрахунку заборгованості зі сплати аліментів.

Доводи апеляційної скарги, що надані боржником квитанції не підтверджують саме сплату аліментів на утримання доньки, оскільки в них зазначено лише про поповнення карткового рахунку, колегія суддів вважає необґрунтованими, так як матеріали справи не містять доказів того, що кошти за цими квитанціями сплачувались ОСОБА_2 на виконання інших, ніж аліментних, зобов`язань. А посилання на те, що відсутні докази зарахування цих коштів на банківський рахунок стягувача колегія суддів вважає безпідставними, адже обставини не зарахування коштів повинен доводити саме стягувач.

Сукупний аналіз наведених обставин вказує на те, що у виконавчому провадженні виконавцем здійснюються заходи на погашення заборгованості зі сплати аліментів, що існувала на час відкриття виконавчого провадження станом на 01.09.2022, а саме заборгованість по аліментам за час примусового виконання дублікату виконавчого листа з 05.09.2022 по 01.06.2024 зменшилася з 127 512 грн до 25 086,50 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що з урахуванням встановленого судом щомісячного розміру аліментів (1 000 грн) розмір заборгованості в сумі 25 086,50 грн виник більш як за два роки колегія суддів вважає безпідставними, оскільки ОСОБА_1 не враховує, що рішенням суду аліменти визначено у розмірі 1 000 грн, щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

З розрахунків заборгованості за аліментами, про які згадувалося вище, вбачається, що нарахування щомісячного платежу на сплату аліментів державним виконавцем здійснювалося з урахуванням вимог сімейного законодавства, тобто не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Зокрема, у розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 19.06.2024 вбачається, що починаючи з грудня 2018 року виконавцем зазначено, що сума аліментів, яка підлягає стягненню становить 1 013,50 грн. В подальшому, у зв'язку із збільшенням прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку збільшувалася і сума аліментів, яку боржник повинен був щомісячно сплачувати, що й відображено у розрахунку заборгованості.

Так, починаючи з грудня 2018 року і до червня 2019 року щомісячна сума, яка підлягала сплаті, становила 1 013,50 грн; з липня 2019 року по листопад 2019 року - 1 059 грн; з грудня 2019 року по червень 2020 року - 1 109 грн; з липня 2020 року по листопад 2020 року - 1 159 грн; з грудня 2020 року по червень 2021 року - 1 197,50 грн; з липня 2021 року по листопад 2021 року - 1 255 грн; з грудня 2021 року по червень 2022 року - 1 309 грн; з липня 2022 року по листопада 2022 року - 1 372 грн; з грудня 2022 року по грудень 2023 року - 1 416,50 грн; з січня 2024 року по травень 2024 року - 1598 грн.

Доводи апеляційної скарги, що наявність у боржника заборгованості зі сплати аліментів вказує на бездіяльність державного виконавця під час здійснення виконавчого провадження не є підставою для скасування ухвали, оскільки факт не виконання боржником рішення суду надає стягувачу право, згідно вимог діючого законодавства, звернутися до суду з вимогою про стягнення пені, нарахованої на суму заборгованості.

За наведених обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, встановивши вищевказані обставини, зокрема врахувавши відкриття державним виконавцем виконавчого провадження за заявою ОСОБА_1 на підставі дублікату виконавчого листа, здійснення виконавцем відповідних запитів щодо наявності у боржника грошових коштів, джерела доходів, зареєстрованого майна та відомості про РНОКПП, сплату боржником аліментів на депозитний рахунок Відділу, а також напряму стягувачу, дійшов правильного висновку про не доведення стягувачем бездіяльності державного виконавця під час здійснення виконавчого провадження.

Отже, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про дотримання державним виконавцем вимог Закону України "Про виконавче провадження" при примусовому виконанні дублікату виконавчого листа №755/218/22 від 18.02.2022 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини в розмірі 1 000 грн, щомісячно та у зв'язку з чим дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні скарги.

Доводи апеляційної скарги про те, що з дня відкриття виконавчого провадження (05.09.2022) і до 09.02.2024 державним виконавцем не здійснювалося будь-яких дій та не приймалося рішень, не надсилалося запитів, не спростовують висновку суду про не доведення бездіяльності державного виконавця, оскільки як вбачається з розрахунків заборгованості зі сплати аліментів боржник протягом певного періоду здійснював погашення боргу, а державний виконавець здійснював перевірку надходження коштів за розрахунком заборгованості. Відтак, вчинення боржником дій на виконання рішення суду не спонукало виконавця вчиняти інші дії у виконавчому провадженні, ніж ті, що вже були вчинені.

З цих же підстав колегія суддів не приймає до уваги і доводи апеляційної скарги, що виконавцем не здійснювалося жодних заходів впливу до боржника, визначених положеннями статті 71 Закону України "Про виконавче провадження".

Фактично доводи стягувача зводяться до того, що державним виконавцем недостатньо вживається дій для примусового виконання рішення суду.

За таких обставин не можуть бути підставою для скасування ухвали суду і посилання скаржника на те, що під час виконавчого провадження боржник зняв з реєстраційного обліку автомобіль.

Посилання в апеляційній скарзі про те, що рішення суду не виконується ОСОБА_2 більше чотирьох років теж не можуть бути підставою для скасування ухвали суду, оскільки дублікат виконавчого листа перебуває на виконанні у державного виконавця Дніпровського ВДВС з 05.09.2022. Тобто з часу відкриття виконавчого провадження минуло два роки та два місяці.

Сукупність вищезазначеного приводить до висновку, що суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про відсутність правових підстав для задоволення скарги, а відтак поставив ухвалу з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 375, 383, 384, 389 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 09 вересня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Повний текст постанови складено 22 листопада 2024 року.

Головуючий О. Ф. Мазурик

Судді О. В. Желепа

О. В. Немировська