Номер провадження: 22-ц/813/5475/24
Головуючий у першій інстанції Громік Д.Д.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.11.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Таварткіладзе О.М.,

суддів: Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря судового засідання: Чередник К.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє представник ОСОБА_2 , на рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 27 березня 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про відшкодування майнової та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2022 року ОСОБА_1 через свого представника звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , за участі третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про відшкодування майнової та моральної шкоди.

Обґрунтовуючи вимоги поданого позову вказує на те, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 . Відповідачі, як власники квартир АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , здійснили їх самочинну реконструкцію, а саме: об`єднали вказані квартири в одну квартиру шляхом знесення внутрішньої стіни між квартирами та переобладнали кухню і вітальню.

Відповідно до висновку будівельно-технічної експертизи Одеського відділення науково-виробничий центр «ЕКОСТРОЙ» від 06 квітня 2015 року встановлено, що в результаті проведення обстеження установлено причинно-наслідковий зв`язок між ушкодженнями в квартирі АДРЕСА_4 та веденням реконструкції у квартирах АДРЕСА_2 , АДРЕСА_5 , а саме що основна частина пошкоджень в несучих і огороджувальних конструкціях квартири АДРЕСА_4 виникла в результаті виконання робіт з реконструкції приміщень квартир АДРЕСА_2 , АДРЕСА_5 розташованих на першому поверсі, які проводилися у 2008 році; під час виконання робіт реконструкції вказаних квартир були допущені відхилення від технологічної послідовною виконання робіт, допускалися ударні, механічні дії на конструкції та інші ушкодження зафіксовані в квартирі АДРЕСА_4 пошкодження не носять аварійний характер, проте перешкоджають експлуатації та умовам проживання.

Відповідно до висновку будівельно-технічної експертизи № 24/2022 від 10 листопада 2022 року розмір завданої матеріальної шкоди квартири АДРЕСА_1 , внаслідок реконструкції нижче розташованої квартири АДРЕСА_6 , за вказаною адресою складає 75254 грн. 00 коп.

Крім того вказаними діями відповідачів їй заподіяно моральну шкоду, яку позивачка оцінює в розмірі 10 000 грн. та вважає, що ця сума буде достатньою для відновлення її душевної рівноваги. Моральна шкода виразилась в тому, що з 2008 року вона намагається відновити своє порушене право, проте станом на день звернення до відповідачів по справі не відновили право власності. В результаті дій відповідачів одна з кімнат квартири позивачки не придатна для проживання взагалі. Багаторічні ходіння по судам та судові тяганини призвели до того, що позивачка по справі отримала групу інвалідності безстроково, тобто її здоров`я та стан вже не можуть бути поліпшені.

Добровільно відшкодувати завдану шкоду відповідачі відмовляються у зв`язку з чим, просить суд ухвалити рішення, яким стягнути солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на свою користь завдану матеріальну шкоду у розмірі 75254 грн. 00 коп., моральну шкоду у розмірі 10 000 грн. 00 коп., а також витрати на проведення судової будівельно-технічної експертизи у розмірі 10 000 грн. 00 коп.

Рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 27 березня 2024 року у задоволенні позву відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 , від імені якої діє представник ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 27 березня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Будучи в розумінні ст.ст. 128, 130 ЦПК України належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, відповідачі: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ; та треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 в судове засідання на 12.11.2024 року о 14:00 год не з`явилися, про причини не явки в судове засідання не повідомили, заяв про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку або про відкладення судового засідання не подавали.

Позивач ОСОБА_1 не заперечувала проти розгляду поданої нею апеляційної скарги за відсутності в судовому засіданні інших учасників справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Справа перебуває в судах з грудня 2022 року, а в апеляційному суді з травня 2024 року,тобто з перевищенням строків передбачених ст.ст. 210, 371 ЦПК України.

Враховуючи розумні строки розгляду апеляційної скарги, обставини які стали відомі під час апеляційного провадження, достатньої наявності у справі матеріалів для розгляду апеляційної скарги по суті, колегія суддів не вбачає перешкод для розгляду справи без участі в судовому засіданні належним чином повідомлених учасників справи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 .

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наведених у цій постанові підстав.

Відповідно до ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч.1 п.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду зазначеним вимогам відповідає.

Залишаючи позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про відшкодування майнової та моральної шкоди без задоволення, суд першої інстанції виходив з:

- доведеності позивачем того факту, що пошкодження в квартирі АДРЕСА_1 відбулося з вини відповідачів по справі внаслідок проведення реконструкції у квартирах АДРЕСА_7 та наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправністю діяння заподіювача, а також доведеності і обґрунтованості розміру завданої позивачу майнової шкоди в сумі 75254 грн. 00 грн.;

- спричинення позивачу моральної шкоди, розмір якої виходячи зі засад справедливості та розумності становить 5000 грн.

- пропуску позивачем позовної давності, яку суд застосував за заявою представника відповідача до заявлених позивачем обґрунтованих вимог про стягнення матеріальної шкоди 75 254 грн. 00 грн. та моральної шкоди 5000 грн.

- відмови по суті у решті заявлених вимог про стягнення моральної шкоди понад розміру 5000 грн. та відмови у по суті у стягненні витрат на проведення судової будівельно-технічної експертизи у розмірі 10 000 грн. 00 коп., через відсутність в матеріалах справи підтвердження понесених позивачем витрат, пов`язаних з проведенням експертного дослідження.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджується, що:

- квартира АДРЕСА_1 належить в рівних частках на праві спільної часткової власності ОСОБА_1 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 21.04.2005 року та підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №7198677від 10.05.2005 року;

- квартира АДРЕСА_3 належить на праві власності ОСОБА_8 , правонаступником якої є ОСОБА_3 квартира АДРЕСА_8 належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ;

- власники квартир АДРЕСА_7 здійснили їх реконструкцію шляхом їх об`єднання в одну квартиру загальною площею 53,4 м2;

- у провадженні Малиновського районного суду м. Одеси перебувала цивільна справа № 521/6739/11 за позовом Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради до ОСОБА_8 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , за участю третьої особи на боці позивача ОСОБА_1 , про зобов`язання осіб привести самовільно реконструйовані квартири до попереднього стану, та позовом третьої особи ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні власністю, стягнення моральної шкоди;

- рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 17.10.2017 року позов Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради до ОСОБА_8 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , за участю третьої особи ОСОБА_1 , Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської радипро зобов`язання осіб привести самовільно реконструйовані квартири до попереднього стану, та позов ОСОБА_1 до ОСОБА_8 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні власністю, стягнення моральної шкоди залишено без задоволення;

- постановою Одеського апеляційного суду від 24.06.2021 року апеляційну скаргу Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради залишено без задоволення, апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 17 жовтня 2017 року по цивільній справі за позовом Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради до ОСОБА_8 , правонаступником якої є ОСОБА_3 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , за участю третьої особи ОСОБА_1 , Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради про зобов`язання осіб привести самовільно реконструйовані квартири до попереднього стану, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_8 , правонаступником якої є ОСОБА_3 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні власністю, стягнення моральної шкоди залишено без змін;

- постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 31.08.2022 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 17 жовтня 2017 року та постанову Одеського апеляційного суду від 24 червня 2021 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та ОСОБА_8 , правонаступником якої є ОСОБА_3 , про усунення перешкод у користуванні власністю змінено та у мотивувальній частині зазначено, що «У справі, що переглядається, зміст і характер відносин між учасниками справи з урахуванням установлених судами попередніх інстанцій обставин справи свідчать, що спір виник з приводу зобов`язання провести самостійно реконструйовані квартири АДРЕСА_7 . При цьому квартира АДРЕСА_2 на праві спільної часткової власності в рівних частинах належить усім трьом її співвласникам: ОСОБА_5 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , проте ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , не залучені до участі в справі як відповідачі за позовом ОСОБА_1 . За таких обставин у задоволенні позову ОСОБА_1 слід було відмовити саме внаслідок неналежного складу співвідповідачів»;

- під час розгляду цивільної справи № 521/6739/11 судом було призначено дві судові експертизи.

- відповідно до висновку Одеського науково-дослідницького інституту судових експертиз № 9802/23 від 19 березня 2013 року встановлено, що причина незадовільного технічного стану частини квартири АДРЕСА_1 є невчасний поточний її ремонт, який повинен виконуватися власником квартири згідно Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, договору надання комунальних послуг та Житлового Кодексу України.

- відповідно до висновку будівельно-технічної експертизи Одеського відділення науково-виробничий центр «ЕКОСТРОЙ» від 06 квітня 2015 року встановлено, що в результаті проведення обстеження установлено причинно-наслідковий зв`язок між ушкодженнями в квартирі АДРЕСА_4 та веденням реконструкції у квартирах АДРЕСА_2 , АДРЕСА_5 , а саме, що основна частина пошкоджень в несучих і огороджувальних конструкціях квартири АДРЕСА_4 виникла в результаті виконання робіт з реконструкції приміщень квартир АДРЕСА_2 , АДРЕСА_5 , розташованих на першому поверсі, які проводилися у 2008 році; під час виконання робіт з реконструкції вказаних квартир були допущені відхилення від технологічної послідовності виконання робіт, допускалися ударні, механічні дії на конструкції та інші ушкодження; зафіксовані в квартирі АДРЕСА_4 пошкодження не носять аварійний характер, проте перешкоджають експлуатації та умовам проживання.

- відповідно до висновку будівельно-технічної експертизи № 24/2022 від 24 листопада 2022 року розмір завданої матеріальної шкоди квартирі АДРЕСА_1 , внаслідок реконструкції нижче розташованої квартири АДРЕСА_6 , за вказаною адресою складає 75 254 грн. 00 коп.

Колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 16 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу.

Предметом позову є вимоги про відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно з ст. 1166 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню у повному обсязі особою, яка її завдала.

Таким чином, законодавцем встановлена презумпція вини заподіювача шкоди, а тому саме він повинен довести. Що шкоди завдано не з його вини. Тобто відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Позивач доводить лише протиправність дій заподіювача шкоди, причинний зв`язок між такими діями та наявність самої шкоди.

Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 13.11.2019 року у цивільній справі № 757/31418/15-ц.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода зокрема полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Встановивши наявність причинно-наслідкового зв`язку між ушкодженнями в квартирі АДРЕСА_4 та веденням реконструкції у квартирах АДРЕСА_7 , а саме, що основна частина пошкоджень в несучих і огороджувальних конструкціях квартири АДРЕСА_4 виникла в результаті виконання робіт з реконструкції приміщень квартир АДРЕСА_2 , АДРЕСА_5 , розташованих на першому поверсі, які проводилися у 2008 році; під час виконання робіт з реконструкції вказаних квартир були допущені відхилення від технологічної послідовності виконання робіт, допускалися ударні, механічні дії на конструкції та інші ушкодження; зафіксовані в квартирі АДРЕСА_4 пошкодження не носять аварійний характер, проте перешкоджають експлуатації та умовам проживання, а також, що відповідно до висновку будівельно-технічної експертизи № 24/2022 від 24 листопада 2022 року, розмір завданої матеріальної шкоди квартирі АДРЕСА_1 , внаслідок реконструкції нижче розташованої квартири АДРЕСА_6 , за вказаною адресою складає 75254 грн. 00 коп., суд першої інстанції врахувавши, що відповідачі не спростували їхньої вини у завданні збитків на зазначену суму, набув правильного висновку про обґрунтованість і доведеність цих позовних вимог.

Також суд вірно зазначив, що пошкодження майна із завданням позивачці майнових збитків є підставою відшкодування моральної шкоди, розмір якої який судом визначений у розмірі 5000 грн. виходячи із встановлених у справі обставин та з дотриманням вимог розумності і справедливості.

В решті заявлених вимог про стягнення моральної шкоди судом обґрунтовано відмовлено за недоведеністю по суті.

Набувши правильного висновку про обґрунтованість вимог ОСОБА_1 до відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення матеріальної шкоди 75254 грн. та моральної шкоди 5 000 грн., суд першої інстанції застосував до цих вимог позовну давність, заяву про яку подано представником відповідача.

Відповідно до ст. 256 ЦПК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Позовна давність установлюється в законі з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання суб`єктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист протягом установленого строку.

Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За правилами ч. 3 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Відмовити в позові через пропуск строку звернення до суду можливо лише в тому разі, коли позов є обґрунтованим. У разі безпідставності позовних вимог в позові належить відмовити за безпідставністю.

Отже, позовна давність застосовується до обґрунтованого позову.

Суд першої інстанції застосовуючи позовну давність до тієї частини вимог, яку визнав обґрунтованими, зокрема про стягнення матеріальної шкоди 75254 грн. та моральної шкоди 5000 грн., встановивши, що:

- в межах розгляду справи № 521/6739/11 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом зобов`язання привести самочинно реконструйовані квартири АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 за власний рахунок відповідачів до попереднього стану відповідно до їх технічної документації та стягнення моральної шкоди була проведена експертиза, за результатами проведення якої Одеське відділення Науково-виробничого Центру «Екострой» 06.04.2015 року надано Висновок, в якому встановлено причинний зв`язок між ушкодженнями в належній позивачці квартирі АДРЕСА_4 та проведенням реконструкції у квартирах АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 .

- у справі, яка переглядається, ОСОБА_1 подала до суду позов до відповідачів про відшкодування матеріальної шкоди завданої самочинною реконструкцією квартир та моральної шкоди, завданої пошкодженням майна позивача і порушенням її права власності лише у грудні 2022 року,

набув висновку що позивачка без поважних причин пропустила строк звернення до суду з позовом про стягнення майнової шкоди, оскільки її звернення до суду за захистом права власності стало наслідком її безпосередньою обізнаності про факт порушеного права у вигляді пошкодження її майна у квітні 2015 року.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, оскільки встановлені судом обставини узгоджуються зі змістом обставин, які викладені Верховним Судом у постанові від 31.08.2022 року у справі № 521/6739/11 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та ОСОБА_8 , правонаступником якої є ОСОБА_3 про усунення перешкод та стягнення моральної шкоди.

Постановою Верховного Суду від 31.08.2022 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 17 жовтня 2017 року та постанову Одеського апеляційного суду від 24.06.2021 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_8 , правонаступником якої є ОСОБА_3 про усунення перешкод та стягнення моральної шкоди змінено з викладенням мотивувальної частини в редакції цієї постанови Верховного Суду.

Змінюючи мотивувальну частину рішень нижчих судів Верховний Суд виходив з того, що власниками квартири АДРЕСА_2 , яка була об`єднана при проведенні самочинної реконструкції з квартирою АДРЕСА_5 , є ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , та ОСОБА_4 в рівних частках. Проте позовні вимоги пред`явлені лише до ОСОБА_3 , а інші співвласники ОСОБА_5 та ОСОБА_4 в якості співвідповідачів до участі у справі не залучались.

Доводи апеляційної скарги що позивач зверталась до суду за захистом своїх порушених прав в іншій цивільній справі та, що їй було відмовлено у позові лише через неналежний склад відповідачів, внаслідок чого вона повторно звернулась до суду з позовом у справі, яка переглядається і тому вона не пропустила строк давності або ж суд мав би їй цей строк за наведених обставин поновити, колегією суддів відхиляються, оскільки позивач у справі, яка переглядається звернулась з іншими вимогами ніж розглядались у справі № 521/6739/11, за наслідками розгляду якої позивачці було відмовлено у позові через неналежний суб`єктний склад відповідачів, що не позбавляє її права повторно звернутися з таким саме позовом до належних відповідачів.

Так, предметом розгляду у справі № 521/6739/1 були вимоги про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом зобов`язання привести самочинно реконструйовані квартири АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 за власний рахунок відповідачів до попереднього стану відповідно до їх технічної документації та стягнення моральної шкоди, завданої порушенням її прав через неможливість проживання у її квартирі, в той час, як предметом справи, яка переглядається є вимоги про відшкодування матеріальної шкоди, завданої самочинною реконструкцією квартир та стягнення моральної шкоди, завданою пошкодженням належного їй майна.

Крім того, позивач посилається також на те, що суд невірно визначився з початком перебігу позовної давності, оскільки на думку скаржника суд зосередився виключно на обставинах, які встановлені експертизою від 06.04.2015 року, не придавши при цьому уваги змісту експертизи від 10.11.2022 року.

Проте колегія суддів з такими доводами скаржника не погоджується, оскільки про причинний зв`язок між ушкодженнями в належній позивачці квартирі АДРЕСА_4 та проведенням реконструкції у квартирах АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 позивач дізналась з експертизи Одеського відділення Науково-виробничого Центру «Екострой» від 06.04.2015 року в межах розгляду справи № 521/6739/11 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом зобов`язання привести самочинно реконструйовані квартири АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 за власний рахунок відповідачів до попереднього стану відповідно до їх технічної документації та стягнення моральної шкоди.

При таких обставинах, позивач мала право принаймні у 2015 році звернутися з вимогами про відшкодування шкоди, завданої самочинною реконструкцією та моральної шкоди внаслідок пошкодження її квартири, розгляд яких не перешкоджав розгляду тих вимог, які вже розглядались у справі № 521/6739/11 про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом зобов`язання привести самочинно реконструйовані квартири АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 за власний рахунок відповідачів до попереднього стану відповідно до їх технічної документації та стягнення моральної шкоди завданої порушенням прав власника через неможливість проживання у квартирі.

При цьому колегія суддів звертає увагу, що про пошкодження належної їй квартири позивач дізналась ще у 2008 році, коли ці пошкодження виникли і вже з того часу у позивача виникло право вимагати відшкодування шкоди завданої її квартирі і моральної шкоди через пошкодження належного їй майна. Той факт, що у 2015 році позивач на підставі експертного висновку вже достовірно була обізнана про причинний зв`язок між проведеною відповідачами реконструкції їхніх квартир з пошкодженням її квартири, не спростовує обґрунтованість і правильність остаточного висновку про звернення ОСОБА_1 до суду у грудні 2022 року з позовом про відшкодування матеріальної шкоди 75254 грн. та моральної шкоди 5000 грн. з пропуском строку позовної давності.

Позивач не навела жодних обставин, які б перешкоджали чи унеможливлювали у передбачений законом строк звернутися до суду за захистом своїх порушених прав поданням позову про відшкодування шкоди, завданої самочинною реконструкцією та моральної шкоди внаслідок пошкодження її квартири.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для застосування позовної давності до вимог про відшкодування матеріальної шкоди 75254 грн. та моральної шкоди 5000 грн.

Також є правильним висновок суду про відмову у решті вимог про стягнення моральної шкоди у розмірі, що перевищує 5000 грн. за недоведеністю, тобто по суті.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що суд відмовив також і у вимогах про солідарне стягнення з відповідачів витрат на проведення судової будівельно-технічної експертизи у розмірі 10000 грн. 00 коп., мотивуючи свій висновок тим, що матеріали справи не містять підтвердження понесених позивачем витрат, пов`язаних з проведенням експертного дослідження.

Слід зазначити, що у поданій позивачем через «Електронний суд» 09.03.2023 року відповіді на відзив зазначено про понесені витрати на проведення судової експертизи без зазначення конкретної суми та про додання до відповіді на відзив квитанції № 17 від 23.11.2022 року, яка підтверджує ці витрати (а. с. 118-122).

Однак фактично квитанція № 17 від 23.11.2022 року, про яку йдеться у відповіді на відзив, як про документ, який підтверджує понесені позивачем витрати на проведення судової експертизи, до відповіді на відзив не додана і в матеріалах справи на час розгляду справи районним судом і ухвалення оскаржуваного рішення від 27.03.2024 року - відсутня.

Тобто протягом більше одного року з часу посилання 09.03.2023 року на документ, який підтверджує витрати на проведення судової експертизи квитанцію № 17 від 23.11.2022 року, і до дня ухвалення рішення суду від 27.03.2024 року, дана квитанція фактично додана до справи позивачем не була.

При таких обставинах, висновок районного суду про відмову у стягненні витрат на проведення судової будівельно-технічної експертизи у розмірі 10 000 грн. 00 коп. є обґрунтованим та таким, що відповідає матеріалам справи.

Після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою поданою в інтересах ОСОБА_1 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 27.03.2023 року, представником позивача-скаржника адвокатом Петренко Н.О. до заяви до Одеського апеляційного суду, поданої через систему «Електронний суд» 18.09.2024 року на підтвердження понесених витрат на проведення судової експертизи фактично додано копію квитанції за № 17 від 23.11.2022 року на суму 10000 грн., яка відсутня у матеріалах справи в якості додатку до відповіді на відзив на апеляційну скаргу.

Доказів про фактичне подання даного доказу до суду першої інстанції через систему «Електронний суд» (фактичного додатку цього документу до відповіді на відзив на апеляційну скаргу), а також про причини не подання цієї квитанції в документарній формі під час розгляду справи в районному суді на протязі більше одного року, як в подальшому це було здійснено вже на стадії апеляційного розгляду, представником скаржника-позивача у заяві до апеляційного суду і в самій апеляційній скарзі, не зазначено.

Таким чином доводи апеляційної скарги зведені лише до незгоди з висновком районного суду без наведення будь-яких обставин, які б ставили під сумнів набутий судом висновок або свідчили б про невірну оцінку судом доказів, які надані сторонами та невірне застосування законодавства, яке регулює спірні правовідносини.

У Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, серед іншого (пункти 32-41), звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; для цього потрібно логічно структурувати рішення і викласти його в чіткому стилі, доступному для кожного; судові рішення повинні, у принципі, бути обґрунтованим; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на аргументи сторін та доречні доводи, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Зазначений Висновок також звертає увагу на те, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Таким чином, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє представник ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 27 березня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений: 26.11.2024 року.

Головуючий: О.М. Таварткіладзе

Судді: А.П. Заїкін

С.О. Погорєлова