Справа № 703/5855/24
2/703/1829/24
УХВАЛА

26 листопада 2024 року м. Сміла

Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі судді Криви Ю.В., розглянувши матеріали цивільної справи за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором, -

встановив:

01 листопада 2024 року ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» звернулось до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення 46084,05 грн. боргу за договором з підстав невиконання умов договору.

Ухвалою судді від 05 листопада 2024 року призначено справу до розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу визначено строк для надіслання до суду відзиву на позовну заяву, позивачу для надання відповіді на відзив.

18 листопада 2024 року через підсистему «Електронний суд» від представника відповідача адвоката Кірюшина А.А., який діє на підставі довіреності, надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просив у задоволенні позову відмовити за безпідставністю заявлених вимог.

Разом із відзивом від представника відповідача надійшло письмове клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, яке мотивоване тим, що дана справа потребує детального розгляду по суті та з`ясування всіх обставин, оскільки надані позивачем докази вимагають надання додаткових роз`яснень, обґрунтувань та розрахунків, є необхідність у витребуванні оригіналів письмових доказів, а також з урахуванням можливого виникнення необхідності у проведенні експертиз та значного розміру позовних вимог для відповідача. Відтак, просив розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження з участю сторін.

Окрім того від представника відповідача надійшло письмове клопотання про витребування доказів, в якому він просив в порядку ч. 4 ст. 81 ЦПК України зобов`язати позивача у справі надати докази вчинення відповідачем дій, спрямованих на укладення кредитного договору № 211 від 27 грудня 2020 року та кредитного договору № 047 від 30 грудня 2020 року, а саме того, що ОСОБА_1 зареєструвався в інформаційно-телекомунікаційній системі (ITC) ТОВ «Авентус Україна» (кредитодавця); створив в такій системі особистий кабінет; отримав пропозицію (оферту) та ознайомився із нею; отримав електронне повідомлення від кредитодавця із одноразовим ідентифікатором; ввів одноразовий ідентифікатор в інформаційно-телекомунікаційній системі (сайті) кредитодавця; використав одноразовий ідентифікатор для підписання (укладення) означених кредитних договорів, оскільки стороною відповідача заперечується вчинення указаних дій, спрямованих на укладення вказаних договорів.

Суд, дослідивши подані клопотання, приходить до наступного.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюються зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно ч.1, ч.2, ч.4, ч.5 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження.

Спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд; справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Умови, за яких суд має право розглядати вимоги про стягнення грошових сум у наказному провадженні, а справи - у загальному або спрощеному позовному провадженні, визначаються цим Кодексом.

Так, згідно ч. 1 ст. 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи; 2) що виникають з трудових відносин; 3) про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд.

У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті (частини друга статті 274 ЦПК України).

Частина четверта статті 274 ЦПК України містить імперативну норму, яка визначає перелік справ, які не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного провадження. Цей перелік ґрунтується на класифікації справ за матеріально-правовою ознакою, тобто за характером спірних матеріально-правових відносин.

При цьому законодавством визначено, що порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження (пункт 7 частини третьої статті 376 ЦПК України).

При вирішенні питання про розгляд справив порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1)ціну позову; 2)значення справи для сторін; 3) обраний позивачем спосіб захисту; 4) категорію та складність справи; 5) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; 6)кількість сторін та інших учасників справи; 7) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 8)думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження (ч.3 ст.274 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст.279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10 ЦПК України.

Призначаючи справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження суд виходив з того, що відповідно до положень ст.274 ЦПК України дана справа не належить до категорій справ, які розглядаються виключно за правилами загального провадження та є малозначною з огляду на ціну позову.

Згідно з ч.ч.5,7 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

Відповідно до ч.6 ст.279 ЦПК України суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін за одночасного існування таких умов:

1) предметом позову є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

2) характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Суд звертає увагу, що заявлене стороною відповідача клопотання взагалі не обґрунтоване та не містить належних підстав, тобто, у ньому не вказано які саме обставини (зокрема, складність справи, її значення для сторін, обсяг та характер доказів тощо) зумовлюють необхідність проведення судового засідання та що об`єктивно перешкоджає розглянути цю справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Одне лиш посилання на необхідність проведення судового засідання з повідомленням (викликом) сторін в зв`язку невизнанням позову, не може бути підставою для задоволення відповідного клопотання.

Суд наголошує, що спрощене провадження як з викликом, так і без виклику сторін, спрямоване на всебічний, повний та об`єктивний розгляд справи з дослідженням всіх наданих сторонами доказів, вивченням всіх заяв сторін по суті справи, тобто спрощене провадження без виклику сторін не є провадженням, в якому розглядаються безспірні вимоги.

Так, за змістом ч.ч. 1, 2 ст. 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

Згідно з частинами 1-3 статті 83 ЦПК України учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Згідно з частиною 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

За змістом указаних приписів закону відповідач має право реалізувати всі свої процесуальні права та добросовісно виконати свої обов`язки, передбачені законом, з метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, виклавши свою правову позицію, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору у поданих заявах.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява № 8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01). Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд створив учасникам процесу у даній справі належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів, в яких такий рух описаний. Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема, з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі № 668/13907/13-ц від 18 травня 2018 року).

Враховуючи, що предметом позову є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, і характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, відтак клопотання представника відповідача ОСОБА_2 про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін слід залишити без задоволення.

Щодо заявленого стороною відповідача клопотання про зобов`язання позивача в порядку ч. 4 ст. 81 ЦПК України надати докази, суд зазначає наступне.

Так представник відповідача, у поданому клопотанні висловив сумніви щодо дійсного укладення між сторонами кредитного договору № 211 від 27 грудня 2020 року та кредитного договору № 047 від 30 грудня 2020 року. Відтак, просив в порядку ч. 4 ст. 81 ЦПК України зобов`язати позивача у справі надати докази вчинення відповідачем дій, спрямованих на їх укладення, а саме того, що ОСОБА_1 зареєструвався в інформаційно-телекомунікаційній системі (ITC) ТОВ «Авентус Україна» (кредитодавця); створив в такій системі особистий кабінет; отримав пропозицію (оферту) та ознайомився із нею; отримав електронне повідомлення від кредитодавця із одноразовим ідентифікатором; ввів одноразовий ідентифікатор в інформаційно-телекомунікаційній системі (сайті) кредитодавця та використав одноразовий ідентифікатор для підписання (укладення) означених кредитних договорів.

Згідно із ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Частиною 4 статті 81 ЦПК України передбачено, що у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Положення вищевказаної статті містить кілька складових: по-перше, установлює право сторін у справі посилатися на не вчинення будь-яким учасником справи певних дій або на відсутність певної дії; по-друге, установлює право суду зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події.

Отже, відповідно до положення вказаної статті зазначена вимога зобов`язати іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення певних дій або наявності певної події, є правом, а не обов`язком суду.

При цьому, відповідно до вимог ст. 43 ЦПК України учасники справи мають право подавати докази, а зобов`язані подавати лише ті докази, які у них наявні.

Відповідно до вимог частин 1 і 3 статті 12, частини 2 статті 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи вищезазначене, суд вважає, що відсутні підстави для задоволення клопотання представника відповідача в частині зобов`язання позивача до надання суду доказів вчинення відповідачем дій, спрямованих на укладення кредитного договору № 211 від 27 грудня 2020 року та кредитного договору № 047 від 30 грудня 2020 року.

При цьому суд наголошує, що виходячи із змісту заявлених позовних вимог, кредитні договори № 211 від 27 грудня 2020 року та № 047 від 30 грудня 2020 року було укладено між ОСОБА_1 та ТОВ «Служба миттєвого кредитування» (первісний кредитор), тоді як представник відповідача у поданому клопотанні просив зобов`язати позивача надати докази які не є предметом даного спору та стосуються реєстрації відповідача в інформаційно-телекомунікаційній системі (ITC) зовсім іншого кредитора - ТОВ «Авентус Україна».

Відтак вказане клопотання не стосується суті спору, окрім того представником відповідача не вмотивовано необхідність з`ясування вказаної інформації в межах наведеної справи, не наведено конкретних обставин, які може підтвердити витребуваний ним доказ та його значення для правильного розгляду та вирішення справи. За таких обставин, суд вважає, що у задоволенні клопотання представника позивача в цій частині також слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 19, 81, 182, 223,258-260, 274, 277, 279 ЦПК України,-

ухвалив:

У задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_2 про розгляд справи за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін - відмовити.

У задоволенні клопотання представника ОСОБА_2 про зобов`язання позивача в порядку ч. 4 ст. 81 ЦПК України надати докази вчинення відповідачем дій, спрямованих на укладення кредитного договору № 211 від 27 грудня 2020 року та кредитного договору № 047 від 30 грудня 2020 року - відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню окремо від рішення суду не підлягає.

Суддя: Ю.В. Крива