Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" травня 2024 р.

м. Київ

справа № 755/11274/22

провадження № 2/755/756/24

суддя Дніпровського районного суду м. Києва Галаган В.І., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про відшкодування моральної шкоди і матеріальних збитків,

УСТАНОВИВ:

Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , звертаючись з позовом до суду, просять стягнути з відповідачів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 солідарно на користь позивача ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 20 000,00 грн., з урахуванням інфляційних втрат у розмірі 8 989,39 грн. та 3% річних від простроченої суми у розмірі 2 238,90 грн.; стягнути з відповідачів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 солідарно на користь позивача ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 10 000,00 грн., з урахуванням інфляційних втрат у розмірі 4 494,69 грн. та 3% річних від простроченої суми у розмірі 1 119,45 грн.; стягнути з відповідачів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 солідарно на користь позивача ОСОБА_3 моральну шкоду у розмірі 10 000,00 грн., з урахуванням інфляційних втрат у розмірі 4 494,69 грн. та 3% річних від простроченої суми у розмірі 1 119,45 грн.; стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на користь позивачів 62 983,51 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, з урахуванням індексу інфляції у розмірі 18 280,32 грн. та 3% річних у розмірі 2 661,12 грн.; стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на користь позивачів в рахунок відшкодування збитків 81 781,00 грн., з урахуванням інфляційних втрат 17 831,64 грн. та 3% річних у розмірі 2 063,57 грн.; до моменту виконання відповідачами рішення суду про стягнення грошових коштів нараховувати за методом факт/факт 3% річних, розрахувавши остаточну суму, що підлягає виплаті позивачам, за правилами обчислення простих точних процентів; стягнути з відповідачів на користь позивачів судові витрати.

Позивачі мотивують свої вимоги тим, що позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 були потерпілими і цивільними позивачами у справі 755/1762/20. Відповідачі всіляко намагались затягнути розгляд справи, тому відносно них неодноразово було застосовано привід та накладено грошове стягнення. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 17.12.2021 року по справі № 755/1762/20 відповідача ОСОБА_5 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження закрито. Ухвалою Київського апеляційного суду від 30.08.2022 року по справі № 755/1762/20 скасовано вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 20.12.2021 року відносно відповідача ОСОБА_4 , останнього звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності. Таким чином, кримінальне провадження відносно відповідачів закрито за нереабілітуючими обставинами. Внаслідок завдання відповідачами тілесних ушкоджень позивачам, останнім завдано моральної шкоди, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких вони зазнали у зв`язку із ушкодженням здоров`я, а також душевних стражданнях, яких зазнали у зв`язку із протиправною поведінкою щодо них. Завдану моральну шкоду за вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_1 оцінює у розмірі 20 000,00 грн., ОСОБА_2 - у розмірі 10 000,00 грн., ОСОБА_3 - у розмірі 10 000,00 грн., яку відповідачі мають відшкодувати на користь позивачів у солідарному порядку, з огляду на спільність дій за єдиним умислом. Крім того, під час розгляду справи № 755/1762/20 відбулось 19 підготовчих і судових засідань у районному суді та 1 засідання у апеляційній інстанції. Позивачі змушені були змінити свій звичайний спосіб життя задля можливості приймати участь у засіданнях, готуватись до них, в той час як відповідачі зловживали правами, не з`являлись до суду, тому відносно них застосовувались заходи процесуального примусу, а тому за аналогією закону позивачі просять відшкодувати на їх користь моральну шкоду, завдану неналежною поведінкою відповідачів під час судового розгляду справи, у розмірі 62 983,51 грн., з урахуванням інфляційних втрат 18 280,32 грн. та 3% річних у розмірі 2 661,12 грн. Крім того, під час розгляду справи судом задоволено клопотання про допит свідків, сторона позивачів оплатила їх поїздки, також позивачами направлялись відповідачам листи, а також кожен із позивачів поніс витрати на правничу допомогу по 27 000,00 грн. під час розгляду справи № 755/1762/20, тому вказані витрати позивачі визначають в якості матеріальних збитків на суму 81 781,00 грн., які позивачі просять стягнути з відповідачів з урахуванням інфляційних втрат та 3% річних.

21.11.2022 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про відшкодування моральної шкоди і матеріальних збитків, та постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. (а.с. 97-99)

19.12.2022 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва зупинено провадження у справі 755/11274/22 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про відшкодування моральної шкоди і матеріальних збитків, - до розгляду Верховним Судом касаційного провадження у справі № 755/1762/20.

02.02.2023 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва відновлено провадження у справі № 755/11274/22 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про відшкодування моральної шкоди і матеріальних збитків.

02.02.2023 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва зупинено провадження у справі 755/11274/22 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про відшкодування моральної шкоди і матеріальних збитків, - до набрання законної сили судовим рішенням (вироку) у справі № 755/1762/20.

02.05.2024 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва відновлено провадження у справі № 755/11274/22 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про відшкодування моральної шкоди і матеріальних збитків.

06.05.2024 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва клопотання позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про зміну порядку розгляду справи залишено без задоволення.

Відповідачі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , яким неодноразово направлялись ухвала про відкриття провадження у справі та інші процесуальні рішення у справі, процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву не скористались.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі письмові докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства.

Відповідно до частини шостої ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Судом встановлено, що 17.12.2020 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва у справі № 755/1762/20 призначено підготовче судове засідання обвинувального акту в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000782 від 30.01.2019 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, ОСОБА_5 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, у Дніпровському районному суді м. Києва у відкритому судовому засіданні на 04 січня 2021 року на 10 годину 00 хвилин, повідомивши про дату та час судового засідання учасників судового провадження. (а.с. 102)

17.12.2021 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва у справі № 755/1762/20 клопотання захисника Сергієнка П.В. про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності ОСОБА_5 за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України - задоволено. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, на підставі ст. 49 КК України, а кримінальне провадження - закрито в частині щодо ОСОБА_5 (а.с. 147-148)

Так, ухвалою суду від 17.12.2021 року встановлено, що 29 січня 2019 року, приблизно о 08 годині 00 хвилин, у ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які перебували на загальному коридорі першого поверху першого під`їзду будинку по АДРЕСА_1 , на ґрунті особистої неприязні до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , виник конфлікт. У свою чергу, підґрунтям конфлікту стало незаконне зайняття підвального приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , з боку ОСОБА_4 . У свою чергу, на ґрунті вказаного конфлікту, у ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , керуючись мотивом особистої неприязності до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , виник протиправний умисел, направлений на заподіяння тілесних ушкоджень останнім. Разом з тим, керуючись мотивом особистої неприязності, ОСОБА_4 наблизився до ОСОБА_1 та кулаком правої руки одразу наніс один удар в область лівого ока останньої та у подальшому, до протиправних дій ОСОБА_4 приєдналась його дружина ОСОБА_5 та одразу почала наносити множинні удари руками в різні частини тіла ОСОБА_1 , у ході яких, ОСОБА_5 , тримаючи в руці ключі від квартири, декілька разів нанесла удари по голові потерпілої ОСОБА_1 . Продовжуючи свої протиправні дії та маючи на меті спричинити тілесні ушкодження потерпілій ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , почала умисно наносити удари руками по тулубу потерпілої ОСОБА_2 , внаслідок чого, остання почала кликати на допомогу. Зокрема, у ході побиття ОСОБА_2 , з боку ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , на крики та прохання про допомогу з боку ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , з кв. АДРЕСА_2 , вийшов ОСОБА_3 , який у свою чергу, намагався захистити ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від протиправних дій з боку ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Продовжуючи реалізовувати свій протиправний умисел, спрямований на умисне заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , намагаючись зіштовхнути потерпілу ОСОБА_1 зі сходів, втратив рівновагу на впав на підлогу, але все одно продовжив наносити удари ногами потерпілій ОСОБА_2 , після чого, підвівшись, вхопив за тулуб останню та корпусом її тіла бив об стіни будинку, після чого, умисно укусив її за кисть правої руки, чим спричинив останній фізичного болю та наніс тілесні ушкодження. Продовжуючи свої протиправні наміри, ОСОБА_5 , тримаючи у руці невстановлений досудовим розслідуванням предмет, що відноситься до аерозольних засобів, розпилила в обличчя потерпілих ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 речовину подразнюючої дії, внаслідок чого, заподіяла останнім фізичного болю та тілесні ушкодження.

Згідно з висновком експерта № 042-408-2019 від 27.03.2019 року: 1.2.3.4. Дані наданої медичної документації на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з урахуванням даних викладених у «Висновку експертного дослідження» № 041-203-2019 від 30.01.2019 року, свідчать про те, що під час звернення за медичною допомогою 29.01.2019 року, у неї мали місце тілесні ушкодження: а) садна в тім`яній ділянці зліва, на долонній поверхні лівої кисті в проекції - підвищення першого пальця; синці в лобно-скроневій ділянці зліва з переходом на повіки лівого ока, на підборідді зліва, в проекції нижньої щелепи справа; б) хімічний опік шкіри повік 1 ступеня обох очей; в) укушені рана (1), садна (6) на тильній поверхні лівої кисті в проекції першої п`ясної кістки. Відповідно до п. п. 4.6. та 2.3.5. «Правил», вказані тілесні ушкодження у п. п. а), б) даних Підсумків, за ступенем тяжкості, відносяться до легкого тілесного ушкодження, так як відновлення анатомічної цілісності травмованих ділянок у звичайному клінічному перебігу спостерігається у строк до 6 діб (за критерієм тривалості розладу здоров`я). Відповідно п. п. 4.6. та 2.3.3. «Правил», вказане тілесне ушкодження у п. в) даних Підсумків, за ступенем тяжкості, відноситься до легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я на строк понад 6, але менш ніж 21 добу (за критерієм тривалості розладу здоров`я). Виявлені ушкодження не мають ознак небезпеки для життя. Характер та морфологія виявлених ушкоджень, зазначених у п. в) даних Підсумків, свідчать про те, що вони утворились в результаті травматичної дії тупими предметами, що могло бути внаслідок укусу зубами людини; у п. б) даних Підсумків - утворилось від дії подразнюючої речовини, не виключається внаслідок застосування аерозольних засобів; у п. а) даних Підсумків - утворились в результаті травматичної дії тупими предметами, що могло бути внаслідок ударів руками чи іншими тупими предметами. За давністю всі вищевказані тілесні ушкодження можуть відповідати вказаному терміну.

Відповідно до висновку експерта № 042-898-2019 від 20.05.2019 року: 1.2.3.4.5. Дані наданої медичної документації на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , свідчать про те, що під час звернення за медичною допомогою 29.01.2019, у неї мало місце тілесне ушкодження: хімічний опік 1 ступеню шкіри повік обох очей. Відповідно до п. п. 4.6. та 2.3.5. «Правил», вказане тілесне ушкодження, за ступенем тяжкості, відносяться до легкого тілесного ушкодження, так як відновлення анатомічної цілісності травмованих ділянок у звичайному клінічному перебігу спостерігається у строк до 6 діб (за критерієм тривалості розладу здоров`я). Вказане ушкодження не має ознак небезпеки для життя. Характер та морфологія виявленого тілесного ушкодження, свідчать про те, що воно утворилось від однієї дії подразнюючої речовини, не виключається внаслідок застосування аерозольних засобів, за давністю вказаному терміну.

Згідно висновку експерта № 11-1/379 від 06.12.2019 року: На наданих на дослідження фрагменті тканини, серветці, виявлено отруйну речовину подразнюючої дії - н-нонаноїлморфолін (морфолідпеларгонової кислоти (МПК)). Відповідно до висновку експерта № 042-899-2019 від 20.05.2019 року: 1.2.3.4.5. Дані наданої медичної документації на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , свідчать про те, що під час звернення за медичною допомогою 29.01.2019, у нього мало місце тілесне ушкодження: хімічний опік 1 ступеню шкіри повік обох очей. Відповідно до п. п. 4.6. та 2.3.5. «Правил», вказане тілесне ушкодження, за ступенем тяжкості, відносяться до легкого тілесного ушкодження, так як відновлення анатомічної цілісності травмованих ділянок у звичайному клінічному перебігу спостерігається у строк до 6 діб (за критерієм тривалості розладу здоров`я). Вказане ушкодження не має ознак небезпеки для життя. Характер та морфологія виявленого тілесного ушкодження, свідчать про те, що воно утворилось від однієї дії подразнюючої речовини, не виключається внаслідок застосування аерозольних засобів, за давністю може відповідати вказаному терміну.

20.12.2021 року вироком Дніпровського районного суду м. Києва у справі № 755/1762/20 ОСОБА_4 визнано винуватим за ч. 2 ст. 125 КК України та призначено йому покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі. На підставі ст. 75 КК України, звільнено ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки. Відповідно до ст. 76 КК України, зобов`язано ОСОБА_4 періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання. Запобіжний захід ОСОБА_4 не обрано.

Цивільний позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , моральну шкоду в розмірі 10 000 гривень, тобто на користь кожної по 5 тисяч гривень.

Згідно змісту вироку суду у задоволенні цивільного позову потерпілого ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди відмовлено, оскільки ОСОБА_3 діями саме ОСОБА_4 не було спричинено ніяких тілесних ушкоджень, останні було спричинено діями ОСОБА_5 (а.с. 70)

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати за проведення судово-медичних експертиз: № 042-408-2019 від 27.03.2019 року в розмірі 378 гривень 00 копійок; № 042-898-2019 від 20.05.2019 року в розмірі 378 гривень 00 копійок; № 042-899-2019 від 20.05.2019 року в розмірі 378 гривень 00 копійок, а також, судових експертиз: № 11-1/381 від 06.12.2019 року в розмірі 942 гривні 06 копійок; № 11-1/379 від 06.12.2019 року в розмірі 942 гривні 06 копійок; № 11-1/380 від 06.12.2019 року в розмірі 942 гривні 06 копійок, а всього, на загальну суму в розмірі 3 960 гривень 18 копійок. Роз`яснено ОСОБА_4 , що після сплати вказаної суми за ним залишається право, у порядку регресу, звернутися до ОСОБА_5 про стягнення з останньої частини витрачених коштів зі сплати процесуальних витрат, яку ухвалою від 17.12.2021 року звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь потерпілих ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 витрати на правову допомогу в розмірі 54 000 гривень, тобто на користь кожного по 18 тисяч гривень. Роз`яснити ОСОБА_4 , що після сплати вказаної суми за ним залишається право, у порядку регресу, звернутися до ОСОБА_5 про стягнення з останньої частини витрачених коштів зі сплати витрат на правову допомогу.

Речові докази у кримінальному провадженні, а саме: сейф пакети: 0008524, в якому перебуває серветка та первинне пакування; 0008525, в якому перебуває фрагмент тканини та первинне пакування; 0029444, в якому перебуває светр та первинне пакування, що передані до камери схову речових доказів Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві - знищено.(а.с. 55-72)

01.02.2024 року ухвалою Київського апеляційного суду у справі № 755/1762/20 на підставі ч. 2 ст. 404 КПК України вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 20 грудня 2021 року щодо ОСОБА_4 змінено. Звільнено ОСОБА_4 від призначеного покарання за ч.2 ст. 125 КК України у зв`язку із закінченням строків давності на підставі ст. 49, ч.5 ст. 74 КК України. Виключено з вироку рішення про звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання на підставі ст. 75, ст. 76 КК України. В решті вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 20 грудня 2021 року щодо ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 125 КК України залишено без зміни. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь потерпілих ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 процесуальні витрати по 8400 гривень на кожного. (а.с. 140-142)

З огляду на викладене та відповідно до положення частини шостої ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України, суд не піддає сумніву та доказуванню обставини, встановлені ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 17.12.2021 року у справі № 755/1762/20, вироком Дніпровського районного суду м. Києва у справі № 755/1762/20 від 20.12.2021 року та ухвалою Київського апеляційного суду від 01.02.2024 року у справі № 755/1762/20 та відповідно до яких ОСОБА_5 , та ОСОБА_4 звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 125 КК України та ч. 2 ст. 125 КК України відповідно у зв`язку із закінченням строків давності на підставі ст. 49, ч.5 ст. 74 КК України, що не спростовано сторонами та не підлягає доказуванню, згідно засад інституту доказування у цивільному судочинстві.

Згідно зі п. 1 ч. 2 ст. 284 Кримінального процесуального України, кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Відповідно до ч. 1 ст. 285 Кримінального процесуального України, особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Зокрема, згідно з п. 1 ч. 1 ст. 49 Кримінального кодексу України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі.

Статтею 284 КПК України передбачено вичерпний перелік підстав для закриття кримінального провадження. Вони, в свою чергу, класифікуються за декількома критеріями. Всі підстави закриття кримінального провадження поділяються на реабілітуючі та нереабілітуючі. Реабілітуючими є ті підстави, що пов`язані з констатацією факту того, що підозрюваний/обвинувачений не вчинив злочин. На противагу цьому нереабілітуючими є ті, що позитивно вирішують питання про вчинення особою злочину. До реабілітуючих належать лише три підстави: встановлено відсутність події кримінального правопорушення; встановлено відсутність у діянні складу кримінального правопорушення; не встановлено достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді та вичерпано можливості їх отримати. Відповідно, всі інші підстави є нереабілітуючими і передбачають констатацію факту вчинення особою кримінального правопорушення.

Зокрема, до нереабілітуючих підстав закриття кримінального провадження належить звільнення особи від кримінальної відповідальності. Підстави звільнення від кримінальної відповідальності закріплені в розділі ІХ Кримінального кодексу. Такими підставами є дійове каяття, примирення винного з потерпілим, передання особи на поруки, змінення обстановки, закінчення строків давності.

«Звільнення від кримінальної відповідальності в контексті розглядуваного правового інституту не свідчить про виправдання особи, про визнання її невинною у вчиненні злочину. У такому випадку КК України виходить із встановлення факту вчинення особою кримінально-караного діяння, а тому вказані підстави звільнення від кримінальної відповідальності є нереабілітуючими. Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 14 лютого 2018 року у справі № 398/571/15-ц, а отже посилання заявника на відсутність практики Верховного Суду у подібних правовідносинах не знайшли свого підтвердження.» (постанова Верховного Суду від 30 листопада 2021 року у справі № 463/10741/20)

За вимог Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. (ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України)

За змістом цієї статті обов`язок відшкодувати заподіяну шкоду покладається на особу, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Крім застосування принципу вини шкода підлягає відшкодуванню за умови безпосереднього причинного зв`язку між неправомірними діями особи, яка заподіяла шкоду, і самою шкодою. Відсутність хоча б одного з елементів складу цивільного правопорушення виключає настання відповідальності, передбаченої ст.1166 Цивільного кодексу України.

Відповідно до вимог ст. 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, в тому числі, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї, у приниженні честі та гідності, а також ділової репутації.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Частиною 2 ст. 1167 Цивільного кодексу України передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом.

Моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів (ч. 1 ст. 1168 ЦК України).

Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року передбачено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб (абз. 1 ч. 3 ст. 23 ЦК України).

Відповідно до абз. 1 п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Як убачається з матеріалів справи, складову предмету спору становлять вимоги позивачів про солідарне стягнення з відповідачів на користь позивача ОСОБА_1 20 000,00 грн., з урахуванням інфляційних втрат у розмірі 8 989,39 грн. та 3% річних від простроченої суми у розмірі 2 238,90 грн.; солідарне стягнення з відповідачів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на користь позивача ОСОБА_2 моральної шкоди у розмірі 10 000,00 грн., з урахуванням інфляційних втрат у розмірі 4 494,69 грн. та 3% річних від простроченої суми у розмірі 1 119,45 грн.; солідарне стягнення з відповідачів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на користь позивача ОСОБА_3 моральної шкоди у розмірі 10 000,00 грн., з урахуванням інфляційних втрат у розмірі 4 494,69 грн. та 3% річних від простроченої суми у розмірі 1 119,45 грн.; солідарне стягнення з відповідачів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на користь позивачів 62 983,51 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, з урахуванням індексу інфляції у розмірі 18 280,32 грн. та 3% річних у розмірі 2 661,12 грн., вказуючи на завдання позивачам моральної шкоди внаслідок вчинення відповідачами кримінальних правопорушень відносно позивачів, передбачених ч. 1, ч. 2 ст. 125 КК України.

Згідно із ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Свідком може бути кожна особа, якій відомі будь-які обставини, що стосуються справи. (ч. 1 ст. 69, ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України)

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази, керуючись положеннями законодавства, діючого на час виникнення спірних правовідносин, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача ОСОБА_4 на користь позивачів моральної шкоди, оскільки цивільний позов позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди з відповідача ОСОБА_4 вирішено судом під час винесення вироку від 20.12.2021 року у справі № 755/1762/20, який в цій частині залишено без змін ухвалою Київського апеляційного суду від 01.02.2024 року, та за яким стягнуто з відповідача ОСОБА_4 на користь позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 по 5 000,00 грн. моральної шкоди кожному, в частині вимог позивача ОСОБА_3 цивільний позов не задоволено, з огляду на відсутність доказів спричинення шкоди відповідачу ОСОБА_3 саме діями ОСОБА_4 .

Разом з тим, ураховуючи, що цивільний позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди відносно відповідача ОСОБА_5 в межах кримінальної справи № 755/1762/20 не вирішено у зв`язку із постановленням ухвали суду від 17.12.2021 року про закриття провадження у зв`язку із закінченням строків давності, тобто з підстав нереабілітуючої обставини, даний спір підлягає вирішенню у даному провадженні, та ураховуючи обставини, встановлені ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 17.12.2021 року у справі № 755/1762/20, вироком суду від 20.12.2021 року в незмінній його частині та ухвалою Київського апеляційного суду від 01.02.2024 року у справі № 755/1762/20, суд дійшов висновку, що внаслідок протиправних дій відповідача ОСОБА_5 позивачам завдано моральну шкоду, яка полягала в дискомфорті через зовнішній вигляд (тілесні ушкодження), в емоційному стресі, почутті образи, розгубленості та приниження людської гідності, а також у почутті сорому, знаходячись в присутності інших людей, що заважало позивачам вести звичний спосіб життя, у відчутті негативних переживань.

Враховуючи глибину моральних переживань та душевних страждань, яких зазнали позивачі внаслідок завдання їм тілесних ушкоджень, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про те, що відповідачем ОСОБА_5 підлягає до відшкодування на користь позивачів моральна шкода, завдана кримінальним правопорушенням, у розмірі по 6 700,00 грн. на користь кожного позивача.

В частині стягнення з відповідачів на користь позивачів 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих відносно моральної шкоди, суд дійшов наступних висновків.

Великою Палатою Верховного Суду зазначено, що відповідно до ч.1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з ч. 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

Отже, завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або негрошовим.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 Цивільного кодексу України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку.

Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц.

Згідно з ч.2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 вказала, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 1 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі.

З огляду на вищенаведені приписи цивільного законодавства України та ураховуючи позицію Великої Палати Верховного Суду, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідачів на користь позивачів моральної шкоди з урахуванням інфляційних втрат та 3% річних відповідно до положень ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки станом на день звернення позивачів з даним позовом до суду у відповідачів було відсутнє зобов`язання зі сплати моральної шкоди перед позивачами, в той час як моральна шкода набуває правової природи «зобов`язання» згідно статті 509 ЦК України лише на підставі судового рішення, яке набрало законної сили. Таким чином, за відсутності факту наявності судових рішень, які набрали законної сили, зі сплати відповідачами на користь позивачів моральної шкоди, а також за відсутності доказів невиконання відповідачами таких рішень, - у суду відсутні правові підстави нарахування на моральну шкоду та стягнення інфляційних втрат та 3% річних відповідно до положень ч. 2 ст. 625 ЦК України.

В частині вимог позивачів про відшкодування збитків слід зазначити наступне.

Так, за змістом статті 22 Цивільного кодексу України збитками визнаються витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

За змістом частини 1 статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права (частина 3 статті 27 цього Закону).

У статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару, підстави для зміни його розміру, порядок сплати, умови повернення тощо визначаються у договорі про надання правової допомоги.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 23.01.2014 у справі "East/West Alliance Limited" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268).

У зазначеному рішенні ЄСПЛ також підкреслено, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (пункт 269).

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Водночас згідно з процесуальним законодавством встановлено види судових витрат, порядок їх розподілу тощо.

Як убачається з матеріалів справи, складову предмету спору ставлять також вимоги позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про солідарне стягнення з відповідачів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на користь позивачів в рахунок відшкодування збитків 81 781,00 грн., з урахуванням інфляційних втрат 17 831,64 грн. та 3% річних у розмірі 2 063,57 грн., визначивши у якості збитків витрати на правничу допомогу в межах кримінальної справи № 755/1762/20, поїздки до суду, надіслання поштової кореспонденції під час розгляду кримінальної справи № 755/1762/20.

Відповідно до ст. 118 Кримінального процесуального кодексу України, процесуальні витрати складаються із: витрат на правову допомогу; витрат, пов`язаних із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження; витрат, пов`язаних із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів; витрат, пов`язаних із зберіганням і пересиланням речей і документів, виготовленням дублікатів і копій документів.

Отже, плата за юридичні послуги належить до судових витрат пов`язаних із розглядом справи.

Згідно зі статтею 124 Кримінального процесуального кодексу України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати. За відсутності в обвинуваченого коштів, достатніх для відшкодування зазначених витрат, вони компенсуються потерпілому за рахунок Державного бюджету України у випадках та в порядку, передбачених законом для компенсації шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

За змістом зазначених норм за своєю правовою природою витрати на правову допомогу, що ґрунтуються на договірних відносинах, можуть бути відшкодовані виключно у спосіб, передбачений процесуальним законодавством.

Витрати, зокрема, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката є такими, що понесені особою у зв`язку із реалізацією своїх процесуальних прав при розгляді певної справи у суді. Такі витрати процесуальним законом віднесено до судових витрат, вони відшкодовуються в порядку, передбаченому відповідним процесуальним законом; їх не можна визнати збитками чи шкодою у розумінні положень цивільного законодавства України й вони не можуть бути стягнуті за позовною вимогою в іншому провадженні. (постанова Верховного Суду від 01 червня 2020 року у справі № 910/12945/19)

Аналогічну правову позицію закріплено у постановах Верховного Суду України від 20.05.2009 у справі № 6-3261св08, від 27.01.2010 у справі № 6-11633св09, від 03.02.2010 у справі № 6-15773св09.

У пункті 6.19 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14.04.2020 у справі № 925/1196/18 зазначено, що за висновками Великої Палати Верховного Суду процесуальні витрати, понесені у судовому провадженні, не є збитками, що можуть бути стягнуті шляхом подання цивільного позову; такі витрати розподіляються виключно за правилами, встановленими процесуальним законодавством (пункт 29 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 у справі № 462/6473/16-ц за провадженням № 14-400 цс 18, пункт 45 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2019 у справі № 688/2479/16-ц за провадженням № 14-447цс19, пункт 20 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2019 у справі № 489/5045/18 за провадженням № 14-191 цс 19).

Отже, витрати, пов`язані із наданням правової допомоги (оплата послуг адвоката) не є тотожними реальним збиткам (грошовій вартості втраченого майна та додаткових витрат на його відновлення) та не набувають відповідних ознак унаслідок нереалізації права на їх відшкодування у передбаченому законом порядку.

Законодавством не передбачено можливості стягнення витрат на оплату правової допомоги та/або інших судових витрат в кримінальній справі у порядку цивільного судочинства, як і немає правових підстав для ототожнення витрат на правову допомогу і шкоди/збитків у розумінні положень чинного законодавства, та доказів понесення позивачами матеріальних збитків/шкоди до матеріалів справи не долучено, тому вимоги позивачів в цій частині позову задоволенню не підлягають.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 19.09.2019 у справі № 925/245/19.

В частині вимог позивачів: до моменту виконання відповідачами рішення суду про стягнення грошових коштів нараховувати за методом факт/факт 3% річних, розрахувавши остаточну суму, що підлягає виплаті позивачам, за правилами обчислення простих точних процентів, слід зазначити наступне.

Відповідно до частин десятої та одинадцятої статті 265 Цивільного процесуального кодексу України суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування.

Остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), який здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VII цього Кодексу.

Як зазначено в частинах одинадцятій та дванадцятій статті 26 Закону України «Про виконавче провадження», якщо у виконавчому документі про стягнення боргу зазначено про нарахування відсотків або пені до моменту виконання рішення, виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження розраховує остаточну суму відсотків (пені) за правилами, визначеними у виконавчому документі. До закінчення виконавчого провадження виконавець за заявою стягувача перераховує розмір остаточної суми відсотків (пені), які підлягають стягненню з боржника, не пізніше наступного дня з дня надходження заяви стягувача про такий перерахунок, про що повідомляє боржника не пізніше наступного дня після здійснення перерахунку.

Разом з тим, суд визнає необґрунтованою вимогу позивачів про стягнення відповідача присуджену суму моральної шкоди за методом факт/факт три відсотки річних, оскільки в межах досліджуваного спору відсутні вимоги позивачів про стягнення з відповідачів боргу, а завдана моральна шкода, яка стягується за рішенням суду, що не набрало законної сили, не є боргом у розумінні цивільно-правового зобов`язання.

Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про відшкодування моральної шкоди і матеріальних збитків, підлягає до часткового задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. (ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України)

В порядку статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, ураховуючи часткове задоволення позову в частині вимог до відповідача ОСОБА_5 , з відповідача ОСОБА_5 на користь позивача ОСОБА_6 підлягає стягненню сплачений нею судовий збір (а.с. 45) пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 340,67 грн. Доказів понесення позивачами інших судових витрат до матеріалів справи не долучено.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 23, 1166 Цивільного кодексу України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», ст.ст. 2, 4, 6-13, 82, 89, 133, 141, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 279, 352, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про відшкодування моральної шкоди і матеріальних збитків - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 (РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , АДРЕСА_4 ) моральну шкоду у розмірі 6 700,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_5 (РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_3 , АДРЕСА_4 ) моральну шкоду у розмірі 6 700,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_5 (РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 ) на користь на користь ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_4 , АДРЕСА_4 ) моральну шкоду у розмірі 6 700,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_5 (РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , АДРЕСА_4 ) судовий збір у розмірі 340 (триста сорок) гривень 67 копійок.

В іншій частині позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасники справи мають право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення даного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено 06 травня 2024 року.

Суддя: В.І. Галаган