08.05.2024 Справа № 756/1373/15-ц
Унікальний № 756/1373/15
Провадження № 2/756/2/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 квітня 2024 року Оболонський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді Яценко Н.О.,

за участю секретаря Євтушик В.І.,

представника позивача Хитрової Л.В. ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного тавариства «ПриватБанк» до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

В січні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості. В обґрунтування позову вказує, що 09.08.2005 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № K3H0GK15003618. Згідно договору банк зобов`язувався надати відповідачу кредит в розмірі 92048, 00 доларів США на термін до 09.08.2025 року, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором.

Відповідно договору, погашення заборгованості повинно здійснюватися в наступному порядку: щомісяця в період сплати, відповідач повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору.

Згідно договору, у випадку порушення зобов`язань за кредитним договором відповідач сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом.

Позивач зобов`язання за даним договором виконав у повному обсязі, надав відповідачу кредит у розмірі передбаченому в договорі.

Відповідач в свою чергу не виконав взяті на себе забов`язання за кредитним договором, в результаті чого станом на 23.01.2015 року має заборгованість в сумі 67795, 24 доларів США, яка складається з наступного: заборгованості за кредитом в сумі - 62371, 11 доларів США; заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі - 4963, 54 доларів США; заборгованість по комісії за користування кредитом в сумі - 385, 46 доларів США; пеня за несвоєчасність виконання зобов`язання за договором в сумі - 75,13 доларів США.

Враховуючи вищевикладене представник позивача просив суд стягнути з відповідача на користь ПАТ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитом в розмірі 67795, 24 доларів США, що за курсом 15, 79 відповідно до службового розпорядження НБУ від 23.01.2015 року складає 1070486, 84 грн. за кредитним договором № K3H0GK15003618 від 09.08.2005 року та судові витрати.

Ухвалою від 16.02.2015 року по справі відкрито провадження.

Заочним рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 20.03.2015 року позов Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитом в розмірі 67795, 24 доларів США, що за курсом 15, 79 відповідно до службового розпорядження НБУ від 23.01.2015 року складає 1070486, 84 грн. за кредитним договором № K3H0GK15003618 від 09.08.2005 року та судовий збір в сумі 3654 грн. 00 коп.

Ухвалою від 08 червня 2015 року за заявою відповідача скасовано заочне рішення Оболонського районного суду міста Києва від 20.03.2015 року та справу призначено до судового розгляду.

Ухвалою від 07.09.2016 року по справі призначена судово-економічна експертиза та провадження по справі зупинено.

22.06.2017 року до суду надійшов висновок експерта.

Ухвалою від 10.07.2017 року відновлено провадження по справі.

По справах неодноразово оголошувалися перерви з об`єктивних причин, також судом оголошувалися перерви за клопотаннями сторін, оскільки сторони мали намір врегулювати спір мирним шляхом.

В судових засіданнях представник позивача позовні вимоги підтримувала, з обставин викладених у позові та просила суд позов задовольнити.

Відповідач в судових засіданнях проти задоволення позову заперечував, просив відмовити в задоволенні позову, з посиланням на те, що він значну суму кредиту повернув, а також посилався на те, що банк безпідставно нараховував комісію за користування кредитом. Також посилався на те, що він готовий сплатити борг який був погоджений з банком в період коли велися переговори стосовно мирного врегулювання спору.

Третя особа в судові засідання не з`являлася про розгляд справи повідомлялася у встановленому законом порядку, подала письмові заперечення проти позову, суд вважає за можливе провести розгляд справи без її участі.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, суд доходить до наступного висновку.

09.08.2005 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», який змінив назву на АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № K3H0GK15003618, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредитні кошти в розмірі 92048, 00 доларів США на термін до 09.08.2025 року, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором.

Відповідно до п.1.1 договору сторони погодили розмір відсоткової ставки за кредитом в розмірі 0,92 % в місяць на суму залишку заборгованості по Кредиту та комісію за розрахунково-касове обслуговування в розмірі 0,18 % від суми виданого кредиту щомісячно в період оплати рахувати період з 09 по 13 число кожного місяця.

П.1.5 кредитного договору сторони визначили, що при порушенні позичальником зобов`язань по погашенню кредиту, позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом в розмірі 2,26 % нарахованих від суми, непогашеної в строк заборгованості по кредиту.

Відповідно договору, погашення заборгованості повинно здійснюватися в наступному порядку: щомісяця в період сплати, відповідач повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору.

Згідно з вимогами ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, відповідач в свою чергу не виконав взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, в результаті чого станом на 23.01.2015 року за розрахунком позивача має заборгованість в сумі 67795, 24 доларів США, яка складається з наступного: заборгованості за кредитом в сумі - 62371, 11 доларів США; заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі - 4963, 54 доларів США; заборгованість по комісії за користування кредитом в сумі - 385, 46 доларів США; пеня за несвоєчасність виконання зобов`язання за договором в сумі - 75,13 доларів США.

В судових засіданнях представник відповідача оспорювала суму боргу та за клопотанням сторони відповідача судом була призначена судова-економічна експертиза.

На вирішення експертизи судом поставлені були наступні питання : яка форма кредитування (класична чи ануїтет) передбачена за Кредитним договором № K3Н0GK15003618 від 09.08.2005 року ? якою є ефективна відсоткова ставка та сукупна вартість кредиту по вказаному договору? яка реальна (ефективна) відсоткова ставка за Кредитним договором № K3Н0GK15003618 від 09.08.2005 року ? який розмір щомісячного платежу мав сплачуватись позичальником ОСОБА_2 за умовами кредитного договору № K3Н0GK15003618 від 09.08.2005 року ? який є розмір орієнтовної сукупної вартості та абсолютного подорожчання кредиту за умовами кредитного договору № K3Н0GK15003618 від 09.08.2005 року ? чи у відповідності до кредитного договору № K3Н0GK15003618 від 09.08.2005 року здійснено банком зарахування коштів сплачених ОСОБА_2 на погашення заборгованості (черговість зарахування)? чи відповідає наявний в матеріалах справи розрахунок позивача заборгованості умовам кредитного договору № K3Н0GK15003618 від 09.08.2005 року та розрахунком документам щодо видачі та погашення кредиту за даним кредитним договором? Якщо ні - визначити розмір заборгованості станом на 23.01.2015 року ? який залишок по тілу кредиту за кредитним договором № K3Н0GK15003618 від 09.08.2005 року станом на 23.01.2015 року ?

Відповідно до висновку експерта по першому питанню : згідно умов кредитного договору № K3H0GK15003618 від 09.08.2005 року, вбачається застосування ануїтетного способу погашення кредиту; по другому питанню - сукупна вартість кредиту в процентному значенні та у грошовому виразі: 14,65 % (процентне значення, ефективна відсоткова ставка ); 151 752,97 дол. США (грошовий вираз); по третьому питанню - реальна (ефективна) відсоткова ставка за кредитним договором № K3H0GK15003618 від 09.08.2005 р. становить 14,65 %. По четвертому питанню - розмір щомісячного платежу, який мав сплачувати позичальник ОСОБА_2 за умовами кредитного договору № K3H0GK15003618 від 09.08.2005 р. становить 815,39 дол.США (сума погашення нарахованих процентів та кредиту), враховуючи щомісячну комісію (п.1.1) у розмірі 140,40 дол. США, сума щомісячного обов`язкового платежу складає 955,79 дол.США. По п`ятому питанню розмір орієнтовної сукупної вартості та абсолютного подорожчання кредиту за умовами кредитного договору № K3H0GK15003618 від 09.08.2005 року становить 151 752 дол. США. По шостому питанню питанню - у зв`язку з ненаданням відповідних документів, не видається за можливе встановити чи у відповідності до кредитного договору № K3H0GK15003618 від 09.08.2005 здійснено банком зарахування коштів сплачених ОСОБА_2 на погашення заборгованості (черговість зарахування). По сьомому питанню сума заборгованості по сплаті процентів за кредит та погашенню основної суми боргу за кредитним договором № K3H0GK15003618 від 09.08.2005, які наведені у розрахунку заборгованості, документально не підтверджуються з причин, наведених у дослідженні. Зважаючи на відсутність в матеріалах справи документального підтвердження заборгованості позичальника за кредитним договором, питання щодо нарахування Банком пені та інших штрафних санкцій, при проведенні дослідження не розглядалось. По восьмому питанню - встановити залишок по тілу кредиту за кредитним договором № K3H0GK15003618 від 09.08.2015 р. станом на 23.01.2015 р. не видається за можливе, з причин наведених у дослідженні. (а.с.20-25 т. 2) При проведенні судової експертизи Банком не надана була вся фінансова документація , що стосується спірного кредиту у зв`язку з чим експерт не відповів на всі поставлені судом питання , а тому даний висновок не може бути враховано судом при постановленні рішення.

В своїх письмових поясненнях третя особа ОСОБА_3 зазначає, що нею на виконання спірного кредитного договору сплачено банку 100223 дол.США 86 центів та 70056 грн. 43 коп. Більша частина квитанцій природно зносилася, тому прочитати текст та підрахувати загальну суму сплати сторонами заборгованості не вбачається за можливе. (а.с.110-112 т.1)

Як доводила суду представник позивача та не спростовано відповідачем на виконання умов кредитного договору № K3H0GK15003618 від 09.08.2005 року сплачено - тіло - 20138 доларів США 62 центи; відсотки 71310 доларів США 57 центи; комісія 15620 дол. 14 центів. Загальна сума сплати - 107069 доларів США 33 центи.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і відповідно до умов договору.

Відповідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Під час розгляду даної справи, сторона відповідача зверталася до суду з іншим позовом відповідно до якого оспорювала нарахування комісії за кредитним договором, проте в подальшому позов було залишено без розгляду.

Законодавець визначився з посиленим захистом споживачів шляхом прийняття Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1,статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) дія Закону України «Про захист прав споживачів» поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Згідно з положеннями ч.,ч. 1, 2, 5, 7 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

У положеннях Резолюції Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 09 квітня 1985 року № 39/248, на які посилався Конституційний Суд України у Рішенні від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011, наголошено: визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах. У наведених «Керівних принципах для захисту інтересів споживачів» визначено, що споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями.

У постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16 викладена правова позиція про те, що встановлення банком у кредитному договорі обов`язку боржника сплачувати щомісячну комісію за управління кредитом без зазначення, які саме послуги за вказану комісію надаються клієнту, а також нарахування комісії за послуги, що супроводжують кредит (саме як компенсація сукупних послуг банку за рахунок клієнта), є незаконним.

Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними. Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 06 вересня 2017 року по справі № 6-2071 цс 16.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року № 6-1746цс16, згідно якої зроблено висновок, що обслуговування кредиту є супутньою послугою, за надання якої можливе встановлення винагороди, у тому числі за надання фінансового інструмента та за резервування ресурсів, а нарахування платежів за послуги, що супроводжують кредит за рахунок позивача є незаконним.

Дана правова позиція, висловлена Верховним Судом України у постановах від 06 вересня 2017 року у справі № 6-2071 цс 16, а також у постанові Верховного Суду по справі №766/1497/16-ц від 06 червня 2018 року.

Надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, відповідно, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту не є самостійною послугою, що підлягає сплаті позичальником. Так як надання фінансового інструменту у зв`язку із наданням кредиту відповідає економічним потребам самої кредитної установи (банку), то такі дії не є послугами, що надаються клієнту-позичальнику.

Дана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 06.02.2019 року по справі за №520/2614/17.

Позивач уклав кредитний договір, відповідно до якого банк надав кредит на поточні потреби зі сплатою процентів за користування кредитом. Окремо у договорі було передбачено обов`язок сплати позичальником щомісячної плати за обслуговування кредитної заборгованості.

Велика Палата Верховного Суду відступила від правового висновку Касаційного Цивільного Суду у складі Верховного Суду щодо нікчемності умов кредитного договору про плату за управління кредитом, визначивши, що умова договору про надання споживчого кредиту, укладеного до 13 січня 2006 року, щодо встановлення додаткової плати (комісії) за обслуговування споживчого кредиту є оспорюваною. Таку умову суд може визнати недійсною, зокрема через невідповідність частині першій статті 203 ЦК України (пункту 6 частини першої статті 3, частині третій статті 509 ЦК України, частині першій статті 21 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній до 13 січня 2006 року, частині третій статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність»). ( Постанова Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 року у справі №363/1834/17)

Як убачається з матеріалів справи спірний договір сторонами укладено 09.08.2005 р. і відповідач в іншій справі оспорював правомірність нарахування комісії, проте через те, що сторони майже дійшли згоди щодо погашення заборгованості, позов було залишено без розгляду.

Умовами договору передбачено, що позичальник має сплачувати комісію за розрахункове обслуговування, тобто за дії, які банк здійснює на власну користь, що є несправедливим, суперечить принципу добросовісності, є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків на погіршення становища споживача, за своєю природою є дискримінаційним та таким, що суперечить моральним засадам суспільства. В даному випадку позивачем сплачено комісію 15620 доларів 14 центів., а також в якості боргу також позивач нарахував комісію 385,46 дол. США.

Згідно із частиною третьою статті 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Отже, виходячи із принципів справедливості, добросовісності на позичальника не може бути покладено обов`язок сплачувати платежі за послуги, які ним фактично не замовлялись і які банком фактично не надавались, а встановлення платежів за такі послуги було заборонено нормативно-правовими актами.

Вказані вище платежі (комісія) є платою, встановлення якої було заборонено частиною третьою статті 55 Закону України "Про банки і банківську діяльність", частиною четвертою статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів", а встановлення всупереч вимогам нормативно-правових актів цих невиправданих платежів спрямоване на незаконне заволодіння грошовими коштами фізичної особи - споживача, як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, отже, такі умови договору порушують публічний порядок.

Частиною першою, другою статті 228 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Визнання нікчемного правочину недійсним не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, адже нікчемний правочин є недійсним у силу закону.

Нікчемність і, відповідно, недійсність з моменту укладення кредитного договору його умов щодо сплати позичальником комісії (за надання фінансового інструменту, за надання кредитних ресурсів, за обслуговування кредитної заборгованості), має наслідком здійснення перерахунку усіх складових заборгованості, які стягує банк. (Постанова Верховного Суду від 20 липня 2022 року справа N 343/557/15-ц провадження N 61-10414св20)

Банк не довів правомірність нарахування комісії за спірним кредитним договором, а тому враховуючи те, що комісія банком стягувалася, слід провести перерахунок.

Отже, в даному випадку Банк безпідставно зарахував в рахунок стягнення комісії 15620 дол.США, а тому слід здійснити перерахування суми боргу та відповідно відмовити у стягненні комісії. При цьому банком, як штрафна санкція нараховано не лише заборгованість за комісією, а і пеня. Разом з тим, не можна щодо одного і того ж зобов`язання застосовувати комісію та пеню.

З огляду на викладене суд доходить до висновку про часткове задоволення позову.

Слід стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитом в розмірі 51717,51 доларів США (62371 дол.11 цент борг по тілу - 15620 дол.14 центів = підлягає стягненню 51717 ,51 дол. тіло кредиту), пеня за несвоєчасність виконання за договором 75,13 доларів США.

Згідно зі ст.141 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 3654 грн. 00 коп.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 83, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги Акціонерного тавариства «ПриватБанк» до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , (РНОКПП - НОМЕР_1 , місце ресстрації: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного тавариства «ПРИВАТБАНК» (код ЄДРПОУ- 14360570, місцезнаходження: м. Київ, вул.Грушевського, 1 Д) заборгованість за кредитом в розмірі 51717, 51 доларів США, пеня за несвоєчасність виконання за договором 75,13 доларів США.

Стягнути з ОСОБА_2 , (РНОКПП - НОМЕР_1 , місце ресстрації: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного тавариства «ПРИВАТБАНК» (код ЄДРПОУ- 14360570, місцезнаходження: м. Київ, вул.Грушевського, 1 Д) судовий збір в сумі 3654 грн. 00 коп.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 08.05.2024 року.

Суддя Н.О. Яценко