Справа № 459/1496/24
Провадження № 2/459/393/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 вересня 2024 року Червоноградський міський суд Львівської області

в складі: головуючого-судді Новосада М.Д.

з участю:

секретаря судових засідань Козак І. Я.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

представника третьої особи ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Червонограді за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , з участю третьої особи без самостійних вимог органу опіки та піклування в особі виконавчого комітету Червоноградської міської ради про визначення місця проживання дитини,-

ВСТАНОВИВ :

Позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просить визначити місце проживання неповнолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом із нею. В обґрунтування позовних вимог послалася на те, що 18.07.2013 сторони зареєстрували шлюб, який 18.03.2019 рішенням суду було розірвано. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_7 , який після розірвання шлюбу і на даний час проживає з нею за адресою: АДРЕСА_1 .

Зазначає, що рішеням Сокальського районного суду Львівської області від 25.02.2020р. було задоволено позов відповідача до неї про визначення місця проживання дитини з батьком, та рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 13.04.2021р. було задоволено позов про звільнення від сплати аліментів відповідача та стягнення з неї аліментів на утримання сина на користь відповідача. Однак жодне із зазначених рішень не були звернуті стягувачем до виконання, а син ОСОБА_7 і надалі продовжує проживати разом з нею. Відповідач самоусунувся від виховання дитини та її матеріального утримання, зовсім не цікавиться життям сина. Тому, змушена звернутися до суду з даним позовом про поновлення порушених з вини відповідача прав матері на проживання з нею неповнолітньої дитини.

Ухвалою від 13.06.2024 у справі відкрито провадження.

Представник відповідача подав відзив на позовну заяву, в якому не заперечує проти визначення місця проживання сина з матір`ю, проте не погоджується із доводами позивачки в частині того, що батько не приймає участі в житті сина та не цікавиться його життям. Зазначає, що відповідач в березні 2022 мобілізований та наразі перебуває на військовій службі у підрозділі Державної прикордонної служби. Останній періодично спілкується з сином в телефонному режимі та цікавиться його успіхами, навчанням, самопочуттям, але у зв?язку з проходженням військової служби, не має можливості належним чином проводити час з сином та повною мірою займатись його вихованням. Оскільки відповідач на даний момент проходить військову службу, не заперечує проживання сина з матір?ю, яка зможе увесь час піклуватись про нього.

Ухвалою від 09.08.2024 суд вирішив підготовче провадження закрити та призначити справу до судового розгляду по суті на 13.09.2024.

У судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали з підстав, вказаних у ньому. Позивачка вказала, що дитина проживала і проживає з нею, відповідач з сином не спілкується в телефонному режимі, із нею також. Шлюб розірвали у 2019, на даний час вона неодружена. Відповідач зареєстрував шлюб вдруге, у якому народилось двоє дітей. З сином ОСОБА_7 він спілкуватись не бажає.

Відповідач у судове засідання не з`явився, його представник зазначив, що вони згідні з позовними вимогами, проте не погоджуються з твердженням, що батько ухиляється від виконання своїх обов`язків, на даний час він проходить військову службу. З квітня 2020 по квітень 2021 син проживав з батьком, проте матір його забрала.

Представник третьої особи у судовому засіданні підтримав висновок комісії з питань захисту прав дитини про доцільність проживання ОСОБА_6 з матір`ю та підтримав позов.

Вислухавши пояснення учасників, оцінивши докази по справі, суд дійшов наступного висновку.

Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 18.07.2013, який було розірвано рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 18.03.2019 (а.с. 10).

Під час подружнього життя ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народився син ОСОБА_6 , що підтверджується копією свідоцтва про його народження серії НОМЕР_1 (а.с.11).

Відповідно до актів №4269/07 від 18.09.2023, №2409/07 від 29.05.2024, виданих КП «Червонограджитлокомунсервіс», ОСОБА_1 та її син ОСОБА_6 проживають за однією адресою: АДРЕСА_1 , проте останній без реєстрації (а.с. 12, 13).

Встановлено, що відповідач звертався із позовом про визначення місця проживання дитини з батьком, який було задоволено рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 25.02.2020. Крім цього, рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 13.04.2021 задоволено позов відповідача про звільнення його від сплати аліментів та стягнення з позивачки аліментів на його користь на утримання сина (а.с. 14-17, 18-19).

Проте, як вбачається із листів, виданих Червоноградським міським судом Львівської області, Західним міжрегіональним управлінням міністерства юстиції Червоноградського відділу ДВС у Червоноградському районі Львівської області від 20.11.2023, Сокальським районним судом Львівської області від 24.11.2023, виконавчі листи відповідачу не видавались та на виконанні у відділі ДВС не перебувають виконавчі провадження з виконання вищевказаних рішень (а.с. 20, 21, 22).

Згідно з копією акта соціального інспектування №54 від 22.07.2021, таке здійснювалося у сім`ї Поцілуйко за адресою: АДРЕСА_1 , та встановлено, що в період з грудня по травень хлопчик жив з батьком, проте з 11.05.2021 і по сьогодні дитина проживає з матір`ю за вказаною адресою. Зроблено висновок, що СЖО не підтверджено. В помешканні дотримуються санітарно-гігієнічних норм. Продукти харчування наявні в достатній кількості. Надано рекомендації про направлення до психолога з метою отримання допомоги. Роз`яснено про роботу та послуги ЧМЦСС (а.с. 23-24).

Із копії висновку оцінки потреб сім`ї від 28.07.2021 встановлено, що ОСОБА_6 проживає з матір`ю з 11.05.2021, дитина потребує надання соціальних послуг, а саме психологічного консультування (а.с. 25-26).

Відповідно до акту обстеження умов проживання від 14.09.2023, виданого комісією служби у справах дітей виконавчого комітету Червоноградської міської ради, умови проживання задовільні. У помешканні зроблено ремонт. Окреме місце для приготування та прийому їжі, ванна кімната. Для виховання та розвитку дитини наявні відповідні меблі, окреме місце для сну та проведення дозвілля, дитина забезпечена сезонним одягом та шкільним приладдям (а. с. 27).

Син сторін ОСОБА_6 навчається у 3 класі Гімназії №5, що стверджується відповідною характеристикою, виданою директором школи та класним керівником 14.09.2023. З даної характеристики вбачається, що досягнення ОСОБА_7 на початковому рівні. Концентрація уваги знижена. Його мати бере активну участь у житті класу. Батько з класним керівником на зв`язок не виходив, на батьківські збори не являвся. Зі слів матері, останній з дитиною не спілкується, з сім`єю не проживає (а.с. 14).

Згідно з довідкою №1222 від 10.04.2024, виданою КП «Центральна міська лікарня Червоноградської міської ради» ОСОБА_6 дійсно хворіє та перебуває на обліку в дитячого лікаря-психіатра КП «ЦМЛ ЧМРР» з 01.03.2023 і потребує додаткового догляду (а.с. 29).

Із довідки №180 від 03.04.2024, виданої Червоноградською філією Львівського обласного центру зайнятості встановлено, що ОСОБА_1 на даний час не перебуває на обліку зі статусом безробітного у Червоноградській філії ЛОЦЗ (а.с. 31).

В силу вимог ст.140 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно із ч.ч. 2, 3 ст.11 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

За змістом статей 160-161 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків , а місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.

Відповідно до пункту 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст. 160 СК ( 2947-14 ), якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Крім цього, принципом 6 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією Генеральної асамблеї ООН 20.11.1959 року, передбачено, що дитина для повного та гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою та відповідальністю своїх батьків і в будь-якому випадку в атмосфері кохання та морального і матеріального забезпечення; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена з матір`ю.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Згідно із ч.1 ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Визнання відповідачем позову не суперечить вимогам чинного законодавства та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, наслідки визнання позову відповідачу відомі та зрозумілі.

Беручи до уваги інтереси та потреби неповнолітньої дитини, зумовлені її розвитком та станом здоров`я, визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку, що місце проживання сина сторін слід визначити із матір`ю позивачкою по справі.

Ураховуючи визнання відповідачем позову в повному обсязі, беручи до уваги задоволення позову, та те, що позивачка була звільнена від сплати судового збору, суд, керуючись вимогами ч.1 ст.142, п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України дійшов висновку, що з відповідача в користь держави слід стягнути 50% судового збору.

Керуючись ст.ст. 2, 12,13, 81, 141, 259, 263-265, 273, 354 ЦПК України,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 ) з участю третьої особи без самостійних вимог органу опіки та піклування в особі виконавчого комітету Червоноградської міської ради (, пр.Шевченка,19, м.Червоноград, Львівська область) про визначення місця проживання дитини задовольнити.

Визначити місце проживання малолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір`ю ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_5 в користь держави 50% судового збору у розмірі 605,60 грн.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 20.09.2024.

Суддя: М. Д. Новосад