Справа №452/646/24 Головуючий у 1 інстанції:Галин В.П.
Провадження №22-ц/811/1672/24 Доповідач в 2-й інстанції:Левик Я. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Крайник Н.П., Шандри М.М.,

секретар: Чиж Л.Б.,

за участі в судовому засіданні представника відповідача Міністерства оборони України Кравціва Р.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Самбірського міськрайонного суду Львівської області в складі судді Галина В.П. від 14 травня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, треті особи Центральне управління інженерно-інфраструктурного забезпечення командування сил логістики Збройних Сил України, Бісковицька сільська рада Самбірського району Львівської області, Квартирно-експлуатаційний відділ м. Львова про зобов`язання до вчинення дій, -

в с т а н о в и л а :

ухвалою Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 14 травня 2024 року провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Центральне управління інженерно-інфраструктурного забезпечення командування сил логістики Збройних Сил України, Бісковицька сільська рада Самбірського району Львівської області, Квартирно-експлуатаційний відділ м. Львова про зобов`язання до вчинення дій закрито.

Роз`яснено право позивача ОСОБА_1 на звернення із зазначеним вище позовом в порядку адміністративного судочинства.

Вказану ухвалу оскаржив ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі просить ухвалу Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 14 травня 2024 року скасувати та матеріали справи направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Вважає, що ухвала суду постановлена з порушенням норм процесуального права, було неправильно застосовано норми матеріального права.

Зазначає, що у зв`язку із проходженням військової служби, 02 лютого 2004 року на сім`ю з трьох чоловік було виписано та видано службовий ордер № НОМЕР_1 на право зайняття двокімнатної ізольованої квартири в АДРЕСА_1 . На підставі цього ордера разом з сім`єю позивач вселився в квартиру та був в ній зареєстрований з 03.04.2004 року. Під час проходження військової служби ОСОБА_2 отримав статус учасника бойових дій, а тому має право на першочергове забезпечення жилою площею. Рішенням житлової комісії військової частини НОМЕР_2 від 08.06.2023 року позивача було переміщено в позачергові списки на отримання житла. Зазначає, що в цій квартирі проживає з 2004 року до тепер. Звертає увагу, що згідно чинного законодавства він має право проживати в цій квартирі до надання йому постійного житла, але статус службового житла в якому він проживає, втратив сенс, оскільки він вже звільнений з лав Збройних Сил України і його не можна буде виселити. Станом на теперішній час він і його сім`я не забезпечена постійним приміщення для постійного проживання, оскільки квартира в якій він разом з сім`єю проживає має статус службової. Зазначає, що військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання. Звертає увагу, що його позов спрямований на захист порушених прав на отримання квартири, а саме житлових прав, а тому спір має розглядатися у порядку цивільного судочинства. Вважає, що в даному випадку спір має приватноправовий характер, оскільки він обумовлений порушенням і загрозою порушення, як правило, майнового приватного права та інтересу. Суд, поставляючи ухвалу про закриття провадження у справі не звернув увагу на зміст його позовної заяви та доданих до заяви доказів із яких відомо, що він не є військовослужбовцем, не перебуває на військовій службі, є цивільною особою. Отже він не є учасником публічно-правових відносин, а є пенсіонером, звільненим з військової служби вже давно за станом здоров`я.

В судове засідання окрім представника відповідача Міністерства оборони України Кравціва Р.Ю., решта учасників справи не з`явилися, однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи за їх відсутності, зважаючи на те, що такі повідомлялась про час та місце судового розгляду належним чином, обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило, доказів поважності причин неявки (неявки представників) суду представлено не було та зважаючи на вимоги ч.2 ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача в заперечення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, оцінивши доводи учасників справи в межах мотивів позовної заяви, відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив, апеляційної скарги, відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Із змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст.ст. 19, 200, 255, 258-261 ЦПК України, ст.ст. 2, 4 КАС України, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08.06.2022 року у справі №362/643/21, та закриваючи провадження у справі, виходив з того, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: у спорах фізичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; у спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби (пункти 1 і 2 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України). Із позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 08.06.2022 року відомо, що «Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів в будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, такий суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, у яких, зазвичай, хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення процесуальні закони не віднесли до юрисдикції інших судів. Юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: у спорах фізичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; у спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби (пункти 1 і 2 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у чинній редакції). Близькі за змістом приписи були у пунктах 1 і 2 частини другої статті 17 КАС України у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року. Стосовно терміну «владні управлінські функції» суд зазначив, що зміст поняття «владні» полягає в наявності у суб`єкта повноважень застосовувати надану йому владу, за допомогою якої впливати на розвиток правовідносин, а «управлінські функції» - це основні напрямки діяльності органу влади, його посадової чи службової особи або іншого уповноваженого суб`єкта, спрямовані на управління діяльністю підлеглого суб`єкта. З огляду на вказане до юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома чи більше суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у правовідносинах, в яких хоча б один суб`єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб`єкта (суб`єктів), а останній (останні) відповідно зобов`язаний (зобов`язані) виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень. Зазначив, що для вирішення питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і цивільних справ недостатньо застосування виключно формального критерію - визначення складу учасників справи. Визначальною ознакою для правильного вирішення спору є характер правовідносин, з яких виник спір. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин. Тоді як приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення, як правило, майнового приватного права чи інтересу. Звертає увагу, що публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування (пункт 17 частини першої статті 4 КАС України у чинній редакції). За змістом пункту 15 частини першої статті 3 КАС України у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року, військова служба теж була віднесена до служби публічної. Військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби (частина перша статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у редакції, чинній на час звернення позивача із рапортом від 5 лютого 2018 року; близький за змістом припис є і в поточній редакції цієї частини, чинній із 23 червня 2018 року). З огляду на зазначене, військова служба є різновидом служби публічної. Тому спори з приводу проходження військової служби, зокрема з приводу соціального захисту військовослужбовців (включно зі спорами з військовими частинами щодо реалізації гарантій забезпечення військовослужбовців житловими приміщеннями), належать до юрисдикції адміністративних судів». Враховуючи наведене в сукупності, суд дійшов висновку про закриття провадження у справі, оскільки цей спір не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства, враховуючи, що спори щодо оскарження особами з числа військовослужбовців рішень, дій чи бездіяльності відомчих житлових (житлово-побутових, з контролю за розподілом житла) комісій є спорами з приводу проходження позивачами військової служби як різновиду служби публічної. Такі спори належать до юрисдикції адміністративних судів.

Колегія суддів вважає, що такі висновки відповідають обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону, доводи ж апеляційної скарги правильних висновків суду першої інстанції не спростовують.

У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до Міністерства оборони України, треті особи Центральне управління інженерно-інфраструктурного забезпечення командування сил логістики Збройних Сил України, Бісковицька сільська рада Самбірського району Львівської області, Квартирно-експлуатаційний відділ м. Львова про зобов`язання до вчинення дій, у якому просив:

- зобов`язати Міністерство оборони України надати дозвіл на виключення з числа службових квартиру АДРЕСА_2 та приватизацію цієї квартири

- зобов`язати Квартирно-експлуатаційний відділ м. Львова належним чином оформити і подати до Бісківської сільської ради клопотання про виключення квартири АДРЕСА_2 з числа службових.

Позов обґрунтовував тим, що з 29 грудня 1993 року по 13 лютого 2019 року він проходив військову службу в Збройних Силах України. Спочатку строкова служба в період з 29.12.1993 року по 27.07.1995 рік і служба по контракту з 29.07.1995 року по 13.02.2019 року. Наказом командира військової частини НОМЕР_3 від 13.02.2019 року № 30 Міністерства оборони України мне його було звільнено з військової служби в запас наказом командувача Повітряних сил Збройних сил України від 28.01.2019 року №45 (за станом здоров`я). Вислуга років у Збройних Силах становить: календарна 25 років 01 місяць, пільгова 25 років 07 місяців. (В період з 16.02.2016 р. по 18.05.2016 брав участь в антитерористичній операції у АДРЕСА_3 ). Відповідно до Указу Президента України від 24.01.2022 року № 69/2022 «Про проведення загальної мобілізації» 28 березня 2022 року був призваний у Збройні Сили України. Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 25.08.2023 року №270, звільненого Наказом командира військової частини НОМЕР_4 №525 від 10 серпня 2023 року, був звільнений у запас за підпунктом «г» стаття 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року №2232-X11. Зазначав, що у зв`язку із проходженням військової служби, 02 лютого 2004 року на сім`ю з трьох чоловік було виписано та видано йому службовий ордер № НОМЕР_1 на право зайняття двокімнатної ізольованої квартири в АДРЕСА_1 . На підставі цього ордера він разом з сім`єю вселилися в квартиру та був разом з сім`єю зареєстрований в квартирі 03.04.2004 року. В даній квартирі разом з сім`єю він проживає з 2004 року до теперішнього часу. Дана квартира складається з двох кімнат житлова площа 27,5 кв. м. Під час проходження військової служби він отримав статус учасника бойових дій, а тому має право на першочергове забезпечення жилою площею. Рішенням житлової комісії військової частини НОМЕР_2 від 08.06.2023 року його було переміщено в позачергові списки на отримання житла. Зазначав, що відповідно до ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-ХІІ держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР та іншими нормативно-правовими актами. Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання. Станом на теперішній час позивач і його сім`я не забезпечена постійним приміщення для постійного проживання, оскільки квартира в якій він разом з сім`єю проживає має статус службової, що підтверджується листом квартирно-експлуатаційного відділу міста Львова від 03.11.2023 року № 575/4669. Квартира в якій він проживає разом з сім`єю належить до житлового фонду Міністерства оборони України і оскільки службова квартира призначена для тимчасового проживання і її службовий статус значно обмежує можливість реалізації встановлених чинним законодавством житлових прав та наявністю права на отримання житлового приміщення для постійного проживання. Таким чином, тривалий час проживання позивача в квартирі АДРЕСА_2 , незалежно від її правового режиму, є достатньою підставою для того, щоб вважати відповідне житло належним йому в розумінні статті 8 Конвенції. Вважає, що його право дійсно порушено і його позов є підставним. Тому, з метою відновлення таких прав слід зобов`язати Міністерство оборони України надати дозвіл на виключення з числа службових квартиру АДРЕСА_2 , яка знаходиться на території Бісковицької сільської ради Самбірського району Львівської області. Оскільки житловий будинок в якому знаходиться квартира АДРЕСА_2 знаходиться на території Бісковицької сільської ради Самбірського району Львівської області вважає, що Міністерство Оборони України має звернутися до органу місцевого самоврядування з клопотанням про виключення зазначеної квартири з числа службових для забезпечення його постійним житлом.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 проходив військову службу у Збройних Силах України.

Наказом командира військової частини НОМЕР_3 від 13.02.2019 року № 30 Міністерства оборони України, майора ОСОБА_1 , командира окремої радіолокаційної роти військової частини НОМЕР_5 , звільнено з військової служби в запас наказом командувача Повітряних сил Збройних сил України від 28.01.2019 року №45, відповідно до пункту другого частини п`ятоїстатті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» за підпунктом «б». Вислуга років у Збройних Силах: календарна - 25 років 01 місяць, пільгова - 25 років 07 місяців(а.с.13).

Згідно копії посвідчення серії НОМЕР_6 від 25 листопада 2016 року, ОСОБА_1 є учасником бойових дій (а.с. 24).

Відповідно до Указу Президента України від 24.01.2022 року №69/2022 «Про проведення загальної мобілізації» 28 березня 2022 року ОСОБА_1 був призваний у Збройні Сили України.

Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 25.08.2023 року №270, звільненого наказом командира військової частини НОМЕР_4 №525 від 10 серпня 2023 року за підпунктом «г». Загальна вислуга років у Збройних Силах України: календарна 27 років 00 місяців 15 днів, пільгова 27 років, 6 місяців, 19 днів(а.с.14).

02 лютого 2004 року Квартирно-експлуатаційним відділом Стрийського району, Прикарпатського військового округу, ОСОБА_1 видано ордер серії №3 на право зайняття службового приміщення, жилою площею 27,5 кв.м із сім`єю у складі 2 осіб у квартирі АДРЕСА_4 )(а.с.17).

Статтею 124 Конституції України визначено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судоустрій будується за принципами територіальності, спеціалізації та інстанційності.

Судова юрисдикція це інститут права, покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства: цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають, із цивільних, трудових, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Частиною другою статті 2 КАС України передбачено, що до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Адміністративна справа це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір (пункт 1 частини першої статті 4 КАС України).

Публічно-правовий спір це, зокрема, спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій (пункт 2 частини першої статті 4 КАС України).

Суб`єкт владних повноважень це орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

Отже, до справ адміністративної юрисдикції процесуальний закон відніс публічно-правові спори, ознакою яких є не лише особливий суб`єктний склад, але і їх виникнення з приводу виконання чи невиконання суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, крім спорів, для яких закон установив інший порядок судового вирішення. Ці функції суб`єкт повинен виконувати саме у тих правовідносинах, в яких виник спір.

Стосовно терміна «владні управлінські функції», то зміст поняття «владні» полягає в наявності у суб`єкта повноважень застосовувати надану йому владу, за допомогою якої впливати на розвиток правовідносин, а «управлінські функції» це основні напрямки діяльності органу влади, його посадової чи службової особи або іншого уповноваженого суб`єкта, спрямовані на управління діяльністю підлеглого суб`єкта. З огляду на вказане до юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома чи більше суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у правовідносинах, в яких хоча б один суб`єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб`єкта (суб`єктів), а останній (останні) відповідно зобов`язаний (зобов`язані) виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень (аналогічні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 914/2006/17 (пункт 5.7), від 4 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16 (пункти 2830), від 18 вересня 2018 року у справі № 823/218/17 (пункти 2425), від 12 березня 2019 року у справі № 911/3594/17 (пункти 4.84.10), від 2 квітня 2019 року у справі № 137/1842/16-а, від 18 грудня 2019 року у справі № 826/2323/17 (пункти 1819), від 18 грудня 2019 року у справі № 263/6022/16-ц (пункти 2123), від 19 лютого 2020 року у справі № 520/5442/18 (пункти 1820), від 26 лютого 2020 року у справі № 1240/1981/18 (пункти 1617), від 1 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17 (пункти 1921), від 15 вересня 2020 року у справі № 469/1044/17 (пункт 21), від 29 вересня 2020 року у справах № 368/561/19 (пункт 22) і № 712/5476/19 (пункт 19), від 08 жовтня 2020 року у справі № 9901/393/19 (пункт 25), від 13 жовтня 2020 року у справі № 640/22013/18 (пункт 19), від 23 листопада 2021 року у справі № 175/1571/15 (пункт 72)).

Звертаючись до суду, ОСОБА_1 просив: - зобов`язати Міністерство оборони України надати дозвіл на виключення з числа службових квартиру АДРЕСА_2 та приватизацію цієї квартири; - зобов`язати Квартирно-експлуатаційний відділ м. Львова належним чином оформити і подати до Бісківської сільської ради клопотання про виключення квартири АДРЕСА_2 з числа службових.

У пункті 11 Порядку №1081 встановлено механізм виключення житлового приміщення з числа службового, зокрема передбачено, що виключення житлового приміщення з числа службового провадиться згідно з рішенням виконавчого органу районної, міської, районної у місті ради за клопотанням начальника гарнізону, командира військової частини та квартирно-експлуатаційного органу.

Пунктом 10 розділу 7 Інструкції №380 передбачено, що військовослужбовці, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, а також особи, звільнені з військової служби за станом здоров`я, віком, у зв`язку із скороченням штатів, особи з інвалідністю І чи ІІ групи, члени сімей військовослужбовців, які загинули (померли) або пропали безвісти під час проходження військової служби, що забезпечені службовими житловими приміщеннями незалежно від місця його знаходження, мають право на виключення цього житла з числа службового та забезпечення ним для постійного проживання за умови перебування на обліку та в порядку, визначеному пунктами 3-7 цього розділу.

Виключення квартир з числа службових для забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей здійснюється на підставі клопотання КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району за встановленим порядком.

Отже, у спірних правовідносинах відповідач наділений повноваженнями приймати рішення, що впливають на можливість реалізації позивачем соціальних гарантій з огляду на його особливий статус, визначений Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», тобто внаслідок проходження ним публічної служби, різновидом якої є служба військова.

При цьому слід ураховувати, що для визначення юрисдикції суду у спорі з приводу прийняття громадянина на публічну службу, її проходження чи звільнення суд має встановити, чи проходила особа публічну службу, а також у зв`язку з чим прийняттям, проходженням або звільненням виник спір (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у справі № 712/5476/19 (пункт 47)).

Публічна служба це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування (пункт 17 частини першої статті 4 КАС України).

Військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби (частина перша статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»).

Отже, військова служба є різновидом служби публічної. Тому спори з приводу проходження військової служби, зокрема з приводу соціального захисту військовослужбовців, належать до юрисдикції адміністративних судів.

Позивач мотивував позов, зокрема, нормами Конституції України, Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Інструкції №380.

Таким чином, право, яке позивач вважає порушеним, він набув саме у зв`язку з проходженням військової служби.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби (пункт 2 частини першої статті 19 КАС України).

Велика Палата Верховного Суду у пункті 82 постанови від 08 червня 2022 року у справі №362/643/21 (провадження № 14-32цс22) дійшла висновку, що спори щодо оскарження особами з числа військовослужбовців рішень, дій чи бездіяльності відомчих житлових (житлово-побутових, з контролю за розподілом житла) комісій є спорами з приводу проходження позивачами військової служби як різновиду служби публічної. Такі спори належать до юрисдикції адміністративних судів.

За таких обставин у справі, яка розглядається, зазначений спір є публічно-правовим та підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки він виник щодо можливості реалізації позивачем права на соціальну гарантію, надану йому з огляду на особливий статус військовослужбовця.

Подібна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду: від 10 травня 2023 року у справі №522/13596/20 (провадження №61-2351св23), від 03 серпня 2022 року у справі № 362/6167/20 (провадження № 61-527св22), від 07 вересня 2022 року у справі № 760/14243/20 (провадження № 61-7328св22), від 21 вересня 2022 року у справі № 642/1274/20 (провадження№ 61-9456св21), від 09 листопада 2022 року у справі № 336/4583/21 (провадження № 61-7337св22), від 16 листопада 2022 року у справі № 705/615/21 (провадження № 61-15554св21), від 14 грудня 2022 року в справі № 636/4215/19 (провадження № 61-14273св20), від 15 березня 2023 року в справі № № 636/3368/21 (провадження № 61-437св23).

Враховуючи викладене, районний суд дійшов правильного висновку про закриття провадження у справі, оскільки зазначений спір є публічно-правовим та підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 14 травня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 25 листопада 2024 року.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді: Н.П. Крайник

М.М. Шандра