ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 травня 2024 року

м. Черкаси

Справа № 692/1109/23
Провадження № 22-ц/821/633/24
Категорія: 304090000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Карпенко О.В.

суддів: Бородійчука В.Г., Василенко Л.І.

за участю секретаря: Ярошенка Б.М.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

представник позивача: адвокат Весеньов Євген Володимирович,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

представник ОСОБА_3 : адвокат Кушнір Тетяна Володимирівна,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси апеляційні скарги представника ОСОБА_3 - адвоката Кушнір Тетяни Володимирівни та представника ОСОБА_1 - адвоката Весеньова Євгена Володимировича на рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 29 січня 2024 року (ухваленого під головуванням судді Левченко Л.О. в приміщенні Драбівського районного суду Черкаської області, повний текст рішення складено 02 лютого 2024 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за розпискою,-

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

19 жовтня 2023 року через засоби поштового зв`язку ОСОБА_1 через свого представника адвоката Весеньова Є.В. звернувся до Драбівського районного суду Черкаської області із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за розпискою.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 09.10.2021 позивач надав в борг відповідачу грошові кошти у сумі 491 000,00 грн, що на момент їх передачі було еквівалентно 16 120 євро, строком до 09.10.2023.

Вказав, що дані кошти були отримані відповідачем в борг для потреб сім`ї.

На підтвердження факту отримання коштів у борг відповідачем було надано розписку, в якій сторони визначили строк їх повернення .

За зобов`язанням ОСОБА_2 поручителем виступив ОСОБА_4 , дружиною ОСОБА_2 є ОСОБА_3 .

Позивач зазначив, що під час переписки з відповідачем у месенджері, прийшов до висновку про відсутність у відповідача ОСОБА_2 наміру повертати борг.

Вказує, що до закінчення строку повернення боргу направив відповідачу, його дружині та поручителю вимоги про повернення боргу.

Відповідач ОСОБА_2 вимогу отримав, інші особи від отримання вимог відмовились. Після спливу визначеної дати повернення боргу (09.10.2023) - борг позивачу не повернуто.

На дату повернення боргу його сума складає 620 298,00 грн - 16 120 євро х 38,48 (курс НБУ на 09.10.2023р).

Вважає, що у дружини боржника ОСОБА_3 виник солідарний обов`язок з повернення позики , оскільки та була отримана ОСОБА_2 для потреб сім?ї.

Враховуючи наведене, ОСОБА_1 просить суд постановити рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в солідарному порядку на свою користь кошти у сумі 620 298,30 грн. у рахунок погашення боргу за розпискою та судові витрати, що складаються з судового збору у сумі 6 202,98 грн та витрат на правовому допомогу у сумі 70 000,00 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Драбівського районного суду Черкаської області від 29 січня 2024 року позов задоволено частково.

Стягнуто солідарно із ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошові кошти (борг) у сумі 586 281,28 грн. у рахунок погашення боргу за розпискою від 09.10.2021.

Стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в рівних частках на користь ОСОБА_1 , судовий збір в сумі 5 861,82 грн., тобто по 2 930,91 грн з кожного.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Рішення суду першої інстанції, зокрема, мотивовано тим, що відповідачем ОСОБА_2 не заперечувався факт отримання від ОСОБА_1 в борг коштів та написання розписки, тому суд дійшов висновку, що вимога про стягнення заборгованості з ОСОБА_2 підлягає до задоволення.

Щодо солідарного стягнення заборгованості з ОСОБА_3 судом зазначено, що під час складення боргової розписки відповідачем ОСОБА_2 , письмова згода від його дружини чи інших членів сім`ї не надавалась.

Проте, у розписці від 09.10.2021 зазначено, що борг отримано ОСОБА_2 для потреб сім?ї, розписка написана відповідачем власноручно з його доброї волі та доброї волі членів його сім?ї. Правильність вказаних тверджень на час складення розписки ствердив ОСОБА_2 , поставивши у ній свій підпис.

Відмовляючи в задоволенні вимог про стягнення витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції виходив із того, що стороною позивача не надано доказів витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи та не зроблено заяву про надання таких доказів протягом 5 днів з дня прийняття рішення. Більше того, жодним доказом не підтверджено як узгоджений сторонами розмір витрат у сумі 70 000,00 грн, про стягнення якого з відповідачів у своєму позові вказав ОСОБА_1 , так і будь-яких витрат позивача, пов`язаних з наданням правової допомоги, взагалі.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі, поданій 26 лютого 2024 року, представник ОСОБА_3 - адвокат Кушнір Т.В., вважаючи оскаржуване рішення суду першої інстанції в частині солідарного стягнення заборгованості із ОСОБА_3 незаконним, необгрунтованим, ухваленим з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просила суд апеляційної інстанції скасувати в цій частині рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 29 січня 2024 року та ухвалити нове, яким в солідарному стягненні із ОСОБА_3 боргу за договором позики - відмовити повністю.

Апеляційна скарга, зокрема, мотивована тим, що факт отримання відповідачем ОСОБА_2 коштів сторонами не заперечується.

Позивач вказав, що кошти були отримані ОСОБА_2 в борг для потреб сім`ї, проте, жодних доказів на підтвердження даного факту не надав.

Також не надано доказів того, що ОСОБА_3 була обізнана чи надавала свою згоду щодо отримання грошових коштів за розпискою та що дані кошти були витрачені в інтересах сім`ї, у зв`язку із чим вважає хибним висновок суду про солідарне стягнення заборгованості за розпискою з обох відповідачів.

Вказує, що позивачем не доведено, а до матеріалів позовної заяви не долучено відповідні докази, що отримані ОСОБА_2 кошти за договором позики використані в інтересах ОСОБА_3 . Позивач не зазначив жодного доказу, який би підтверджував, що кошти одержані ОСОБА_2 були використані в інтересах сім`ї.

Сам факт перебування відповідачів у шлюбі під час укладення одним із подружжя правочину договору позики, за умови відсутності доказів використання отриманих коштів в інтересах сім`ї, не є безумовною підставою для солідарної відповідальності іншого з подружжя. Отримання ОСОБА_2 в борг 419 000,00 грн не є дрібним побутовим правочином, а отже на отримання вказаної позики необхідна була згода його дружини ОСОБА_3 .

Крім того, ОСОБА_3 не є стороною даного правочину і своєї згоди на його укладення не давала, умови його не схвалювала, тому не може бути солідарним боржником.

Суд помилково вважає доведеним той факт, що грошові кошти були витрачені в інтересах сім`ї.

Судом неправильно тлумачено правову позицію щодо спірних правовідносин в даній справі, що висловлена в постанові Верховного Суду України від 20 лютого 2013 року у справі №6-163цс12, а також постанові Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року у справі №752/7501/18.

Суд безпідставно відхилив докази, що відповідачі не проживають разом близько 4 років та не ведуть спільного господарства, судом не було враховано на підтвердження даного факту те, що реєстрація місця проживання відповідачів є різною та як додатковий доказ, ОСОБА_3 надала довідку про склад сім`ї, де вказана вона та донька.

В апеляційній скарзі, поданій 28 лютого 2024 року через засоби поштового зв`язку, представник ОСОБА_1 - адвокат Весеньов Є.В., вважаючи рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 29 січня 2024 року в частині вирішення питань щодо стягнення витрат на правничу допомогу незаконним, просив скасувати рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 29 січня 2024 року в цій частині, в іншій частині рішення суду залишити без змін.

В обгрунтування апеляційної скарги зазначив, що в суді першої інстанції , яке відбулося 29.01.2024, представник позивача заявив, що у разі задоволення позовних вимог, такі докази будуть подані суду протягом строку, визначеного ЦПК України (протягом 5 днів), що підтверджується звукозаписом судового та журналом судового засідання.

Заяву про ухвалення додаткового рішення було подано в строки, визначені ст. 141 ЦПК України.

Посилаючись на висновки, викладені в постановах Верховного Суду від 06.12.2021 у справі № 643/5952/20, Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15 та від 15.09.2021 у справі № 161/7163/20, зазначає, що рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 29.01.2024 в частині вирішення питання щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу не відповідає вищевказаним висновкам Верховного Суду.

Відзив на апеляційну скаргу

19 березня 2024 року на адресу Черкаського апеляційного суду від представника ОСОБА_1 - адвоката Весеньова Є.В. надійшов відзив на апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - адвоката Кушнір Т.В., в якому останній вказує, що доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд не надав належної оцінки поясненням апелянта та не взяв до уваги довідку про склад сім`ї, де зазначено лише вона та її донька, проте, суд вказав, що відповідачами не було надано жодних доказів на підтвердження того, що отримані ОСОБА_2 - чоловіком ОСОБА_5 , грошові кошти під час їх спільного проживання в шлюбі, було витрачено в інтересах сім`ї.

Таким чином, суд з урахуванням принципу «презумпції спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу» обґрунтовано стягнув кошти з подружжя в солідарному порядку, оскільки відповідачами зазначена презумпція не була спростована.

Вказує, що ОСОБА_3 не було подано до суду жодного доказу на спростування принципу презумпції спільності права власності подружжя на майно, яке набуте в період шлюбу.

Не було подано таких доказів і разом з апеляційною скаргою.

Зазначає, що ОСОБА_2 не подав апеляційної скарги, в якій би спростував висновок суду першої інстанції про те, що кошти були отримані та використані в інтересах сім`ї, а отже він погодився з такими висновками.

Також повідомив, що витрати на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції складають 15 000 грн, докази будуть подані в строки, визначені ст. 141 ЦПК України.

25 березня 2024 року до Черкаського апеляційного суду від ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 -адвоката Весеньова Є.В., в якій ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу сторони позивача залишити без задоволення, а рішення суду в частині вирішення питання щодо стягнення витрат на правничу допомогу - залишити без змін, вважаючи доводи апеляційної скарги необгрунтованими, а рішення суду в частині вирішення питання витрат на правничу допомогу законним і обгрунтованим.

Фактичні обставини справи

З матеріалів справи вбачається, що 09.10.2021 між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір позики у формі розписки, згідно якого відповідач отримав у борг у позивача грошові кошти в сумі 491 000 грн, що на момент отримання боргу еквівалентно 16 120 євро. за офіційним курсом НБУ.

Розписка у абзаці 1 містить відмітку про отримання коштів на потреби сім`ї. Строк повернення грошових коштів - до 09.10.2023 включно, які мають бути повернуті у повному обсязі на вказану дату в еквіваленті до курсу євро, встановленому НБУ на момент їх повернення.

У абзаці 3 розписки зазначено, що вона написана ОСОБА_2 власноручно з його та позивача ОСОБА_1 доброї волі, а також доброї волі членів сім?ї ОСОБА_2 . Обставин, які є тяжкими та могли вплинути на прийняття ОСОБА_2 коштів у борг немає. Розписка містить відомості про поручителя, яким є гр. ОСОБА_4 та підписана гр. ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 .

На звороті розписки містяться відмітки про отримання у період з 12.11.2021 по 21.11.2022 коштів у гривні та вказано їх еквівалент у євро, що у цілому становить суму 30 337 грн та 884 євро відповідно.

Факт написання вказаної розписки, оригінал якої знаходився у позивача, відповідачем ОСОБА_2 не заперечувався.

Станом на момент виникнення боргових зобов`язань, відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі, дана обставина у відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню, оскільки визнана обома відповідачами у своїх відзивах, а також підтверджена відповідачем ОСОБА_2 у судовому засіданні, який вказав, що з 19.09.2014 перебуває з відповідачем ОСОБА_3 у зареєстрованому шлюбі, який на даний час не розірвано.

Згідно даних вимог від 27.09.2023 за підписом представника ОСОБА_1 - Весеньова Є.В. , вони адресовані ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 і містять вимогу про повернення боргу ОСОБА_2 за розпискою від 09.10.2021, який отримав кошти від ОСОБА_1 у еквіваленті - 16 120 євро. Вимоги містять попередження про можливість звернення ОСОБА_1 до суду у разі неповернення коштів у строк до 09.10.2023.

Згідно копій квитанцій АТ «Укрпошта» від 27.09.2023 вбачається направлення рекомендованих листів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Згідно даних трекінгу, відправлення № 129 вручено особисто 29.09.2023 в смт. Драбів. Номер трекінгу відповідає такому номеру у квитанції АТ «Укрпошта» про направлення рекомендованого листа ОСОБА_2 .

Згідно даних переписки у месенджері від 27.05.2023 абонент попереджає іншого абонента про термін повернення коштів - 09.10.2023, на що той вказує, що вчасно домовленість виконати не має змоги у зв`язку з форс-мажорними обставинами - військовим станом.

Згідно відповіді Департаменту «Центр надання адміністративних послуг» Черкаської міської ради №7868/01.03-01 від 17.11.2023 за адресою АДРЕСА_1 , станом на 17.11.2023 зареєстровано 2 особи. Зареєстровані малолітні діти: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 349575024 від 09.10.2023 вбачається, що ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 12.09.2015 на праві приватної власності належить двокімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об?єкта нерухомого майна № 357807338 від 11.12.2023 вбачається, що двокімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_1 на праві власності належить ОСОБА_7 на підставі договору дарування від 23.11.2023.

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 просив стягнути солідарно із ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на свою користь заборгованість за договором позики від 09.10.2021 у розмірі 620 298,00 грн.

Позиція Черкаського апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог поданих апеляційних скарг, апеляційний суд дійшов до наступних висновків.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

Рішення суду першої інстанції в частині стягнення боргу з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 за договором позики від 09.10.2021 у суді апеляційної інстанції сторонами не оскаржується, тому суд апеляційної інстанції переглядає справу лише в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про солідарне стягнення боргу за договором позики від 09.10.2021, в частині стягнення з ОСОБА_3 (як солідарного боржника разом з ОСОБА_2 ) за договором позики від 09.10.2021 та відмову у стягненні витрат на правничу допомогу .

Щодо вимоги про солідарне стягнення за договором позики.

Частиною першою статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України).

Отже, письмова форма договору позики, з огляду на його реальний характер, є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Частиною першою статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Встановивши факт укладення договору позики, отримання ОСОБА_2 від ОСОБА_1 грошових коштів за розпискою та факт визнання позову відповідачем ОСОБА_2 , суд першої інстанції дійшов правильного висновку про виникнення між сторонами позикових правовідносин, зобов`язання за якими відповідач ОСОБА_2 не виконав, та у зв`язку з цим про наявність підстав для стягнення з нього заборгованості за договором позики.

Відповідно до частини першої статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Подібні положення містить і стаття 368 ЦК України.

Статтею 63 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Інститут шлюбу передбачає виникнення між подружжям тісного взаємозв`язку, і характер такого зв`язку не завжди дозволяє однозначно встановити, коли саме у відносинах з третіми особами кожен з подружжя виступає у власних особистих інтересах, а коли діє в інтересах сім`ї. Саме тому законодавцем встановлена презумпція спільності інтересів подружжя і сім`ї.

Належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено статтею 61 СК України, згідно із частиною третьою якої, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Норма частини третьої статті 61 СК України кореспондує з частиною четвертою статті 65 цього Кодексу, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового (частина друга статті 65 СК України).

Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя.

Відповідно до частини другої статті 73 СК України стягнення може бути накладено на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, якщо судом встановлено, що договір був укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї і те, що було одержане за договором, використано на її потреби. За спільними зобов`язаннями подружжя, останнє відповідає усім своїм майном.

Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 638/18231/15-ц, провадження № 14-72цс19.

Суди повинні досліджувати, чи були отримані грошові кошти витрачені в інтересах сім`ї, чи підтверджено це відповідними доказами, а також з`ясовувати, чи надавав інший з подружжя у письмовій формі згоду на укладення договору позики.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 20 лютого 2013 року у справі № 6-163цс12.

Згідно з частинами першою - третьою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Тягар доведення обґрунтованості заявлених вимог за загальними правилами процесуального закону покладається саме на позивача. Якщо позивач, розпоряджаючись своїми правами на власний розсуд, доведе суду обґрунтованість пред`явлених вимог, то у випадку їх неспростування стороною відповідача у спосіб, визначений законом, такі вимоги підлягають задоволенню.

Вирішуючи спір, встановивши фактичні обставини справи, надавши належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , оскільки позивачем не надано достатніх доказів, які б об`єктивно могли свідчити про використання отриманих ОСОБА_2 у позику грошових коштів для задоволення потреб сім`ї. Договір позики не містить посилання на мету отримання грошових коштів, їх цільове використання, лише містить посилання, що борг отримано для потреб сім`ї, а розписка написана відповідачем власноручно з його доброї волі та доброї волі членів його сім`ї.

Також, вказаний документ не містить згоди ОСОБА_3 щодо отримання ОСОБА_2 коштів за розпискою від 09.10.2021. Будь-які докази, що отримані ОСОБА_2 в позику кошти були використані саме в інтересах сім`ї, в матеріалах справи відсутні.

Отже, судом першої інстанції не встановлено, а матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, що грошові кошти, одержані за договором позики, ОСОБА_2 використав в інтересах сім`ї.

Оскільки належними доказами не доведено того факту, що отримані як позика кошти були витрачені в інтересах сім`ї, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для солідарного обов`язку обох відповідачів з повернення грошових коштів за договором позики від 09.10.2021, укладеним між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Посилання в рішенні суду першої інстанції на висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 638/18231/15-ц, є безпідставним, оскільки в даній постанові встановлено, що при оформленні договору позики приватний нотаріус отримала заяву дружини, якою вона надала згоду своєму чоловікові на укладення договору позики. У справі, яка переглядається, така згода ОСОБА_3 не надавалася і про договір позики їй не було відомо.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника ОСОБА_3 - адвоката Кушнір Т.В. підлягає до задоволення, а рішення суду першої інстанції - скасуванню в частині задоволення позовних вимог до ОСОБА_3 з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення із неї в солідарному порядку разом із ОСОБА_2 боргу за розпискою.

Щодо вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Весеньов Є.В. посилався на те, що в судовому засіданні в суді першої інстанції, яке відбулося 29.01.2024, представник позивача заявив, що у разі задоволення позовних вимог, докази понесення витрат на правничу допомогу будуть подані суду протягом строку, визначеного ЦПК України (протягом 5 днів), що підтверджується звукозаписом судового та журналом судового засідання.

Колегія суддів, перевіривши вказані посилання сторони позивача, прослухавши диск судового засідання від 29 січня 2024 року, встановила, що представником позивача в судовому засіданні 29.01.2024 , на запитання головуючого до закінчення судових дебатів жодних клопотань не заявлялось, протокол судового засідання не містить інформації щодо заявлення клопотання представником позивача адвокатом Весеньовим Є.В. про стягнення витрат на правничу допомогу.

Позивачем у позовній заяві заявлено вимогу про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 70 000 грн., проте, на підтвердження зазначеного надано лише ордер на надання правової допомоги.

У судовому засіданні стороною позивача клопотання про надання доказів у визначений ЦПК України строк не заявлено та доказів на підтвердження зазначеного не долучено, тому є правильними висновки суду першої інстанції, що стороною позивача не надано доказів витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи. Більше того, жодним доказом не підтверджено як узгоджений сторонами розмір витрат у сумі 70 000,00 грн, про стягнення якого з відповідачів у своєму позові вказав ОСОБА_1 , так і будь-яких витрат позивача, пов`язаних з наданням правової допомоги, у зв`язку із чим суд дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні вимоги про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 70 000,00 грн.

Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до вимог частин 1, 2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає до задоволення, рішення суду першої інстанції в частині задоволення вимог до ОСОБА_3 підлягає до скасування з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні вимог ОСОБА_1 щодо солідарного стягнення із ОСОБА_3 боргу за договором позики, підлягає розподілу і сума судового збору.

Оскільки судом першої інстанції стягнуто судовий збір з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в рівних частках, тобто по 2 930,91 грн. із кожного, враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що судовий збір у розмірі 5 861,82 грн, підлягає до стягнення із ОСОБА_2 .

Крім того, ОСОБА_3 сплачено судовий збір за подачу апеляційної скарги у сумі 8 792,80 грн, оскільки її скаргу задоволено, тому витрати підлягають стягненню з позивача на її користь у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - адвоката Кушнір Тетяни Володимирівни - задовольнити.

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Весеньова Євгена Володимировича - залишити без задоволення.

Рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 29 січня 2024 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про солідарне стягнення боргу за розпискою - скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про солідарне стягнення боргу за розпискою - відмовити.

В решті рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 5 861,82 грн., сплачений за розгляд справи в суді першої інстанції.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 понесені судові витрати у сумі 8 792,80 грн. за подачу апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов, визначених ЦПК України.

Головуюча О.В. Карпенко

Судді В.Г. Бородійчук

Л.І. Василенко

/повний текст постанови суду виготовлений 06 травня 2024 року/