Справа № 739/1623/24
Провадження № 2/739/344/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2024 року м. Новгород-Сіверський

Новгород-Сіверський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді Чепурка В.В.,

за участі:

секретаря судового засідання Лукаш Н.Я.,

розглянувши у порядку загального позовного провадження у підготовчому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Новгород-Сіверської міської ради Чернігівської області та ОСОБА_2 про визнання права власності на реконструйовану квартиру,

В С Т А Н О В И В:

1.Описова частина

Стислий виклад позицій учасників справи

ОСОБА_1 (далі позивач), діючи через свого представника ОСОБА_3 , звернулася до суду з позовом до Новгород-Сіверської міської ради Чернігівської області (далі відповідач 1) та ОСОБА_2 (далі відповідач 2) про визнання за нею права власності на реконструйовану квартиру АДРЕСА_1 .

Свої позовні вимоги мотивує тим, що вона є власником вказаної вище квартири, яку набула в порядку спадкування 28 березня 2024 року, що має згідно свідоцтва про право на спадщину загальну площу 27,9 кв.м. та житлову площу 27 кв.м. При цьому згідно технічного паспорту загальна площа квартири становить 38,7 кв.м. та житлова площа 27,9 кв.м., що обумовлено здійсненням попередньою власницею будівельних робіт з добудови коридору 3-1 площею 2,7 кв.м., санвузла 3-2 площею 2,4 кв.м. та кухні 3-3 площею 6,6 кв.м. Згідно технічного паспорту самочинна прибудова до квартири була здійснена у 2004 році. Позивачка зазначає, що спадкодавець не ввела в експлуатацію реконструйовану квартиру, оскільки не звертався і не отримував у встановленому порядку дозвіл на виконання будівельних робіт, у зв`язку з чим позивачка не може у позасудовому порядку оформити право власності на вказану реконструйовану квартиру.

У судове засідання позивачка та її представник не з`явилися, при цьому представник позивачки подав заяву про розгляд справи без його участі в якій вказав, що позов підтримує та просить його задовольнити.

Представник відповідача Новгород-Сіверської міської ради Чернігівської області у судове засідання не з`явився, при цьому подав заяву про розгляд справи без його участі, в які зазначає про визнання позову повністю.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, при цьому подав заяву про розгляд справи без його участі.

Заяви та клопотання учасників справи

Учасники справи інших заяв та клопотань до суду не подавали.

Процесуальні дії у справі

Ухвалою суду від 24 липня 2024 року відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання та визначено відповідачу строк для подання відзиву на позов.

Ухвалою суду від 20 серпня 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи, на підставі частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного пристрою не здійснювалося.

2. Мотивувальна частина

Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин та оцінка аргументів і доказів учасників справи

Як встановлено, 28 березня 2024 року позивачка набула у порядку спадкування за законом після своєї матері ОСОБА_4 право власності на квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 21).

Вказана квартира згідно свідоцтва про право на спадщину за законом має загальну площу 27,0 кв.м., житлову площу 27,0 кв.м. (а.с. 21).

З технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_1 вбачається, що у 2004 році спадкодавцем було здійснено прибудову до цієї квартири, зокрема коридору 3-1 площею 2,7 кв.м., санвузла 3-2 площею 2,4 кв.м. та кухні площею 6,6 кв.м., при цьому загальна площа квартири становить 38,7 кв.м., а житлова площа 27,0 кв.м. Саме будівництво здійснено без дозволу на виконання будівельних робіт, однак з дотриманням вимог державних будівельних норм(а.с. 14-18).

03 червня 2024 року позивачка звернулася до Державної інспекції архітектури та містобудування України з приводу готовності до експлуатації об`єкта, а саме вказаної вище квартири, однак їй було вказано на відсутність документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і документів, що засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів (а.с.10-11).

Водночас, як вбачається, рішенням виконавчого комітету Новгород-Сіверської міської ради Чернігівської області №147 від 23 вересня 2009 року матері позивачки було надано дозвіл на перебудову коридору її квартири АДРЕСА_1 під ванну кімнату (а.с. 41), а також погоджено прийняття даного об`єкта будівництва в експлуатацію (а.с. 42).

Згідно довідки начальника відділу містобудування Новгород-Сіверської міської ради Чернігівської області від 11 вересня 2024 року самочинно збудований об`єкт, а саме коридор площею 2,7 кв.м., ванна кімната площею 2,4 кв.м. та кухня площею 6,6 кв.м. збудовані з дотриманням державних будівельних норм (а.с. 40).

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Згідно зі статей 321, 328 Цивільного кодексу України право власності є непорушним, вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 383 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, було встановлено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

Частиною першою статті 376 ЦК України передбачено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Згідно частини третьої статті 376 Цивільного кодексу України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у вставленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Відповідно до частини п`ятої статті 376 ЦК України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Згідно роз`яснень, що містяться в абзаці 4 пункту 9 та в пункті 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 3 «Про практику застосування судами статті 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)», у справах, пов`язаних із самочинним будівництвом нерухомого майна, суди мають враховувати, що за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює таке будівництво, не набуває права власності на нього. Разом із цим, власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно, а тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов`язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними. Якщо позивач не звертався до компетентного державного органу із заявою про прийняття об`єкта до експлуатації, суд вирішує спір по суті з урахуванням наведених обставин та вимог закону.

Верховний Суд у постанові від 21 жовтня 2020 року у справі №910/2939/19 виклав правову позицію про те, що зміст приписів статті 376 ЦК України підтверджує неможливість застосування інших, ніж ті, що встановлені цією статтею, способів легітимізації (узаконення) самочинного будівництва та набуття права власності на такі об`єкти. Реєстрація права власності на самочинне будівництво за особою, яка його здійснила, не змінює правовий режим такого будівництва як самочинного».

При цьому, у постанові Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у № 61-33701св18 зроблено висновок про те, що суд має повноваження визнавати право власності на об`єкт самочинного будівництва виключно у двох випадках: право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно; на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Оскільки судом встановлено, що спадкодавцем позивача було здійснено самочинне будівництво прибудови до квартири АДРЕСА_1 , яка на даний час має загальну площу 38,7 кв.м., житлову площу 27,0 кв.м. та складається з коридору 3-1 площею 2,7 кв.м., санвузла 3-2 площею 2,4 кв.м., кухні 3-3 площею 6,6 кв.м., кімнати 3-4 площею 8,9 кв.м. та кімнати 3-5 площею 18,1 кв.м., при цьому дане будівництво здійснено з дозволу Новгород-Сіверської міської ради Чернігівської області і під час будівництва було дотримано вимоги державних будівельних норм, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову повністю.

Враховуючи те, що спір виник внаслідок недбалих дій спадкодавця позивачки, яка за життя не оформила належним чином прибудову до квартири, відповідно до частини дев`ятої статті 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне повністю покласти на позивачку всі здійснені ним витрати, не стягуючи їх з відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 81-83, 141, 200, 206, 258-259, 263-268, 273, 352, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до Новгород-Сіверської міської ради Чернігівської області та ОСОБА_2 про визнання права власності на реконструйовану квартиру задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 38,7 кв.м., житлову площу 27,0 кв.м., яка складається з коридору 3-1 площею 2,7 кв.м., санвузла 3-2 площею 2,4 кв.м., кухні 3-3 площею 6,6 кв.м., кімнати 3-4 площею 8,9 кв.м. та кімнати 3-5 площею 18,1 кв.м.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Чернігівського апеляційного суду через Новгород-Сіверський районний суд Чернігівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивачка: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2

Відповідач 1: Новгород-Сіверська міська рада Чернігівської області, , місцезнаходження: Чернігівська область, Новгород-Сіверський район, м. Новгород-Сіверський, вул. Губернська, 2.

Відповідач 2: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 .

Суддя В.В. Чепурко