02.05.2024 Справа № 363/6186/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

02 травня 2024 року Вишгородський районний суд Київської області в складі: головуючого судді Свєтушкіної Д.А., за участі секретаря Михальчук І.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вишгород в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Вишгородський відділ державної виконавчої служби у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ),-

УСТАНОВИВ:

До Вишгородського районного суду Київської області від представника позивача адвоката Панової І.Ю. надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Вишгородський відділ державної виконавчої служби у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про збільшення розміру аліментів на утримання дитини та стягнення аліментів на утримання дружини. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 17 листопада 2013 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб. Подружнє життя у них не склалося, тому шлюб було розірвано 30 листопада 2015 року. ІНФОРМАЦІЯ_1 в шлюбі позивача та відповідача народився син - ОСОБА_3 . Доказом, що підтверджує дану обставину є свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 . Після розірвання шлюбу, син залишився проживати з позивачем. 15 травня 2017 року Васильківським міськрайонним судом Київської області було ухвалено рішення про стягнення аліментів з відповідача на користь позивачки на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/4 частини від усіх його видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму, починаючи з дня подачі заяви до суду, тобто з 06.02.2017 року і до досягнення дитиною повноліття. На даний час, з моменту винесення рішення про стягнення аліментів витрати позивачки на утримання сина значно зросли, дитина подорослішала та потреби на її утримання зросли. Також за цей час погіршився стан здоров`я дитини. З 2018 року син позивача та відповідача почав хворіти. У ОСОБА_4 почались не зрозумілі істерії, затримка психо-мовного розвитку. Позивач почала водити сина до лікарів, на різні обстеження, сину ставили під питанням діагноз - «дитячий аутизм». Відповідач у цей час жодної допомоги, зокрема, і фінансової, не надав синові та навіть не приїжджав до нього, обґрунтовуючи це тим, що не має часу (за 9 років батько зустрічався із сином до 10 разів). Позивач в цей період несла великі фінансові витрати, оскільки необхідно було оплачувати всі аналізи, ліки, обстеження сина. У результаті проведеної великої кількості обстежень, у ОСОБА_4 підтвердився діагноз «дитячий аутизм», через що йому надано статус - особи з інвалідністю, що підтверджує посвідчення. Дитина потребує постійного догляду, постійної уваги з боку дорослого. У результаті своєї хвороби ОСОБА_4 не може сам про себе піклуватися - не може самостійно одягатися, помитися тощо, Позивач допомагає йому в цьому. Наразі ОСОБА_4 з квітня 2023 року із матір`ю перебуває в Республіці Польща. Там позивач підтвердила документально інвалідність сина та на разі займається оформленням його до спеціалізованої школи. ОСОБА_4 на постійній основі потребує занять із логопедами, психологами, дефектологами, що є досить затратно для позивача. Також йому постійно необхідно купувати ліки, які є дороговартісними.Того розміру аліментів, що присудив сплачувати відповідачу Васильківський міськрайонний суд Київської області є недостатнім для утримання позивачкою, сина ОСОБА_4 . У відповідача інших дітей не має. Позивачу відомо, що він отримував дохід, працюючи в магазині « ОСОБА_5 », а на разі служить в ЗСУ та отримує заробітну плату. Всі витрати, які пов`язані із доглядом за сином для позивача є досить накладними, оскільки вона не працює та здійснює постійний догляд за сином. З моменту призначення аліментів на утримання дитини, пройшов значний період часу, істотно змінились обставини життя ОСОБА_4 , а також той розмір аліментів, який був призначений, не може забезпечити на тепер усі потреби дитини. З огляду на ці обставини, підлягає врахуванню факт зміни розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, ріст цін, а тому очевидним є і необхідність збільшення розміру аліментів на утримання дитини, які стягуються з відповідача.Враховуючи вищезазначене, ОСОБА_4 має бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального їхнього розвитку. Такий належний рівень у будь-якому разі не повинен бути меншим, ніж прожитковий мінімум. Такий рівень позивач одна не зможе забезпечити, тому відповідач, який є батьком, є здоровим та працездатним зможе сплачувати аліменти на утримання сина ОСОБА_4 у розмірі 1/3 частини від усіх його видів заробітку (доходу) щомісячно.На даний час позивач не має жодних доходів та вимушена сидіти вдома та відмовитись від будь-якої роботи, оскільки син потребує цілодобового догляду. На разі, фінансове становище позивач досить складне. Тому відповідач має сплачувати на її утримання аліменти у розмірі 1/5 частини від усіх його видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з моменту подання позовної заяви до суду та протягом всього часу проживання її із сином.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 08.12.2023 року по справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Позивач та її представник в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, представник позивача надала суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити без її участі, задовольнити позовні вимоги. Проти заочного не заперечує.

Відповідач у судове засідання не з`явився про місце, час та дату розгляду справи був повідомлений належним чином, заяви про розгляд справи за його відсутністю до суду не надходило, своїм правом на подання відзиву не скористався, а тому суд, відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, вважає можливим вирішити справу на підставі наявних доказів без участі відповідача та провести заочний розгляд справи.

Представник третьої особи Вишгородський відділ державної виконавчої служби у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у судове засідання не з`явився про місце, час та дату розгляду справи був повідомлений належним чином, заяви про розгляд справи за його відсутністю до суду не надходило.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням, особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. У ст.12 ЦПК України, говориться, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 10 червня 2014, актовий запис № 3.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 30 листопада 2015 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 зареєстрований 17 листопада 2013 року у виконавчому комітеті Ковалівської сільської ради Васильківського району Київської області, актовий запис № 150 розірвано.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 15 травня 2017 року з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 присуджено до стягнення аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/4 частини від усіх його видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму, починаючи з дня подачі заяви до суду, тобто з 06.02.2017 року і до досягнення дитиною повноліття.

Постановою заступника начальника Вишгородського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Київській області Матвієнком В.В. від 28.07.2017 р. на підставі виконавчого листа №362/562/17 від 26.05.2017 відкрито виконавче провадження № 54394081 з примусового виконання вказаного судового рішення.

Дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є дитиною з інвалідністю, що підтверджується посвідченням серія НОМЕР_3 від 30.09.2020 року.

Згідно із виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 945 від 30.06.2022 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , встановлено повний діагноз: «Дитячий аутизм з якісним порушенням реципрокної соціальної взаємодії, комунікації з гіперактивною поведінкою, руховою розгальмованістю, системним недорозвиненням мовлення ІІ рівня, когнітивною недостатністю до рівня легкої розумної відсталості. Рухові стереотипії в межах аутистичного спрямування розвитку дитини.

Як вбачається із виписок із медичної карти стаціонарного хворого № 2413 від 04.09.2019 року та № 945 від 30.06.2022 року та рішення про ступінь інвалідності ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що останній потребує постійного або тривалого догляду чи допомоги з боку іншої особи через суттєво обмежену здатність вести самостійний спосіб життя, а також необхідність постійної щоденної участі особи, яка піклується дитиною, у її лікуванні, реабілітації та навчанні.

З копії довідки виданої начальником штабу-першого заступника командира військової частини НОМЕР_4 від 29.09.2023 року вбачається, що солдат ОСОБА_2 перебуває на військовій службі у в/ч НОМЕР_4 .

Постановою державного виконавця Вишгородського відділу ДВС у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Базюком В.В. від 27.10.2023 р. звернуто стягнення на доходи боржника ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Відповідно до ч.2 ст.51 Конституції України та статті 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Таке утримання є безумовним, оскільки Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є батьки працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання.

Згідно до ч.1 ст.18, ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно ст. 182 СК України, зазначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно ч.3 до ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ч.1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Стаття 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Як роз`яснив Пленум Верховного суду України в Постанові №3 від 15.05.2006 р. "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", п. 23 - відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Окрім того, відповідно до ст. 1 ЗУ «Про охорону дитинства» дитина з інвалідністю це дитина зі стійким розладом функцій організму, спричиненим захворюванням, травмою або вродженими вадами розумового чи фізичного розвитку, що зумовлюють обмеження її нормальної життєдіяльності та необхідність додаткової соціальної допомоги і захисту.

Згідно з ст. 88 СК України якщо один із подружжя, в тому числі і працездатний, проживає з дитиною з інвалідністю, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду, і опікується нею, він має право на утримання за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу.

Право на утримання триває протягом всього часу проживання з дитиною з інвалідністю та опікування нею і не залежить від матеріального становища того з батьків, з ким вона проживає.

Розмір аліментів тому з подружжя, з ким проживає дитина з інвалідністю, визначається за рішенням суду відповідно до частини першої статті 80 цього Кодексу, без урахування можливості одержання аліментів від своїх батьків, повнолітніх дочки або сина.

Положеннями ст. 91 СК України закріплено право на утримання жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Так, відповідно до ч. 2 даної статті жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої - четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу.

Із системного аналізу норм ст. 88 та ст. 91 СК України випливає, що право на утримання виникає на підставі складу юридичних фактів, а саме: проживання одного з подружжя з дитиною з інвалідністю та опікування нею; нездатністю дитини обходитися без постійного стороннього догляду; походження дитини від другого з подружжя (кровне споріднення); спроможністю другого з подружжя надавати матеріальну допомогу.

Судом установлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що дитина з інвалідністю ОСОБА_3 не може обходитися без постійного стороннього догляду та проживає з матір`ю ОСОБА_1 , яка нею опікується та перебуває у неї на утриманні, окрім того після ухвалення рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 15 травня 2017 року здоров`я дитини значно погіршилося та йому було встановлено групу інвалідності, що потребує значних матеріальних витрат та негативно вплинуло на матеріальний стан позивача. Натомість відповідач є працезданим та перебуває на військовій службі, інших осіб на утриманні не має, тож може сплачувати аліменти у визначеному позивачем розмірі.

За таких обставин, виходячи з принципу розумності та справедливості, а також позиції якнайкращого забезпечення інтересів дитини, враховуючи потребу позивача у фінансовій допомозі з боку батька дитини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, розмір аліментів, що стягується з відповідача на користь позивача, з урахуванням норм чинного законодавства та матеріального становища сторін підлягає збільшенню, та вважає можливим визначити розмір аліментів на утримання дитини з інвалідністю у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з дня набрання рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття, а також стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання у розмірі 1/5 частини з усіх видів заробітку (доходів), щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду, з 02 листопада 2023 року та протягом всього часу проживання з дитиною з інвалідністю та опікування нею.

Щодо вимог про стягнення з відповідача понесених позивачем судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до положень статті 265 ЦПК України, суд під час ухвалення судового рішення вирішує питання про судові витрати склад та розмір яких входить до предмета доказування в справі.

Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно із частинами першою та другою статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Згідно з частиною восьмою статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Представник позивача заявила вимогу про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу у розмірі 8 000,00 гривень, на підставі: копій свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серія КР № 000525 від 17.07.2020 року, ордеру серія ВА № 1069979 про надання правової допомоги від 09.01.2024 року, договору (угоди) про надання правничої допомоги від 12.10.2023 року, додаткової угод № 1 до договору (угоди) про надання правничої допомоги від 12.10.2023 року, акту наданих послуг до договору про надання правничої допомоги від 12.10.2023 року. Загальна вартість витрат на правову допомогу у розмірі 8 000,00 гривень.

Вирішуючи питання про стягнення з відповідача витрат на професійну правову допомогу, суд виходить з диспозиції частини першої статті 137 ЦПК України, у відповідності до якої, витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Так, згідно із частиною другою статті 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правової допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

За змістом частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (наданих послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц Велика Палата Верховного Суду зазначала про те, що «при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19.10.2000 у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява №31107/96) Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) вирішував питання обов 'язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ вказав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).

З урахуванням наведеного не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема, у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність».

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Окрім цього, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 3 грудня 2021 у справі № 927/237/20).

Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява №19336/04).

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Враховуючи вищевикладене та зважаючи на складність справи, обсяг виконаних адвокатом робіт, необхідно дійти висновку про неспівмірність розміру заявленого до стягнення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу у сумі 8 000,00 грн., який є завищеним.

За таких обставин, суд визнає доведеним факт понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4 000,00 грн., як такий, що є співмірним із складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову та значенням справи для позивача.

Також з відповідача, у відповідності до ст. 141 ЦПК України, на користь держави підлягають стягненню судові витрати у розмірі 1073,60 грн.

Згідно із п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України слід допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 180, 181, 182, 183, 184, 191, 192 Сімейного кодексу України, ст. 141, 263-265, 280-282, 354, 430 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Вишгородський відділ державної виконавчої служби у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) задовольнити.

Збільшити розмір аліментів, визначений рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 15 травня 2017 року та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти в розмірі 1/3 частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до повноліття дитини.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання у розмірі 1/5 частини з усіх видів заробітку (доходів), щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду, з 02 листопада 2023 року та протягом всього часу проживання з дитиною з інвалідністю та опікування нею.

Відповідно до ст. 430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4000 (чотири тисячі) гривень 00 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Вишгородського районного суду Київської області.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Третя особа: Вишгородський відділ державної виконавчої служби у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), , місцезнаходження: 07301, Київська обл., Вишгородський р-н., м. Вишгород, вул. Межигірського Спаса, буд. 6.

Суддя Д.А.Свєтушкіна