ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6295/24 Справа № 201/7616/23 Суддя у 1-й інстанції - Федоріщев С. С. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Макарова М.О.

суддів - Барильської А.П., Демченко Е.Л.,

при секретарі - Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ЮНІВЕС» на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 30 січня 2024 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ЮНІВЕС», треті особи - ОСОБА_3 , Приватне акціонерне товариство «Страхова група «Тас» про відшкодування шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою, -

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та ПрАТ "СК «ЮНІВЕС» про відшкодування шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою. Позивач просить суд стягнути з ОСОБА_2 , моральну шкоду у розмірі 428 000,00 грн та матеріальну шкоду у розмірі 28 000,00 грн та з ПрАТ "СК «ЮНІВЕС» стягнути моральну шкоду у розмірі 72 000,00 грн та матеріальну шкоду у розмірі 72 000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 03 липня 2021 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участі водія ОСОБА_2 , який керуючи автомобілем "BMW 745І", д.н.з. НОМЕР_1 , рухався з боку вул. 6-ої Стрілецької Дивізії у напрямку пл. Перемоги, зі швидкістю близько 175,5 км/год, яка значно перевищувала допустиму швидкість на даній ділянці дороги, обмежену дорожнім знаком 3.29 ПДР України до 70 км/год та за участю водія ОСОБА_4 , що керувала автомобілем «Toyota Auris» д.н.з. НОМЕР_2 . Пасажиру автомобіля «Toyota Auris», ОСОБА_5 , який є сином Позивача, було спричинено внутрішньочерепну травму, що відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, які призвели до настання смерті, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 від 28 вересня 2021 року.

На момент настання ДТП, цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_2 була застрахована у ПрАТ «СК «ЮНІВЕС», що підтверджується полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АР/000423518.

Моральну шкоду позивач обґрунтовує душевними стражданнями, викликаними страхом та переживаннями, болем, дискомфортом, відчуттям безпорадності, що пов`язано у потребі сторонньої допомоги та завдання клопоту іншим, втратою психологічної впевненості та рівноваги через порушення сталого побуту та життєвих зв`язків, оскільки він втратив свого єдиного сина. Пережиті ними страждання вплинули та продовжують впливати на його психоемоційний стан, що характеризується переважно пригніченим настроєм, роздратованістю, апатією, виникненням депресії.

Моральну шкоду з урахуванням принципу справедливості і розумності Позивач оцінює у розмірі 500 000,00 грн., відповідно до ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» 72 000,00 грн вважає за потрібне стягнути з ПрАТ "СК «ЮНІВЕС» (Відповідача-2), решту у розмірі 428 000, 00 грн - стягнути з ОСОБА_2 (Відповідача-1).

Матеріальну шкоду позивач оцінює у розмірі 100 000 гривень, з яких 62 500,00 грн. витрати на встановлення пам`ятника та 29 228,00 грн. оплата ритуальних товарів та послуг. Матеріальну шкоду позивач просить стягнути у пропорціях 72 000 грн. з ПрАТ "СК «ЮНІВЕС» (Відповідача-2) та 28 000 грн. з ОСОБА_2 (Відповідача-1).

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 30 січня 2024 року позов задоволено частково та ухвалено: стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 428000,00 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 28000,00 гривень в рахунок відшкодування матеріальної шкоди; стягнути з ПрАТ «Страхова компанія «ЮНІВЕС» на користь ОСОБА_1 38757,22 гривень в рахунок відшкодування матеріальної шкоди. Вирішено питання стосовно судових витрат.

Рішення суду мотивовано тим, що позовні вимоги в задоволеній частині є законними та обґрунтованими.

В апеляційній скарзі ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог до ПрАТ "СК "ЮНІВЕС", посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що 03 липня 2021 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участі водія ОСОБА_2 , який керуючи автомобілем "BMW 745І", д.н.з. НОМЕР_1 , рухався з боку вул. 6-ої Стрілецької Дивізії у напрямку пл. Перемоги, зі швидкістю близько 175,5 км/год, яка значно перевищувала допустиму швидкість на даній ділянці дороги, обмежену дорожнім знаком 3.29 ПДР України до 70 км/год та за участю водія ОСОБА_4 , що керувала автомобілем «Toyota Auris» д.н.з. НОМЕР_2 . Пасажиру автомобіля «Toyota Auris», ОСОБА_5 , який є сином Позивача, було спричинено внутрішньочерепну травму, що відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, які призвели до настання смерті, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 від 28 вересня 2021 року.

На момент настання ДТП, цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_2 була застрахована у ПрАТ «СК «ЮНІВЕС», що підтверджується полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АР/000423518.

Вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16 січня 2023 року у справі №201/9486/21: ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді восьми років позбавлення волі, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на три роки. Строк відбуття покарання ОСОБА_2 обчислювати з 08 липня 2021 року, залишивши до набрання вироком суду законної сили запобіжний захід у вигляді тримання під вартою - без змін. На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, зарахувати ОСОБА_2 в рахунок призначеного цим вироком суду покарання, строк його попереднього ув`язнення з 08 липня 2021 року по день набрання вироком суду законної сили, включно, із розрахунку один день попереднього ув`язнення дорівнює одному дню позбавлення волі. Позовні вимоги ОСОБА_3 до ПАТ «Страхова компанія «ЮНІВЕС» про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 43 052,78 грн., моральної шкоди у розмірі 72 000,00 грн. - задоволено частково. Стягнено з ПАТ «Страхова компанія «ЮНІВЕС» на користь ОСОБА_3 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 33 242,78 грн. 78 коп.; в рахунок відшкодування моральної шкоди 72 000,00 грн., в задоволенні решти позовних вимог відмовити. Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди у розмірі 428 00,00 грн. - задоволені в повному обсязі. Стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 в рахунок відшкодування моральної шкоди 428 00,00 грн. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 34 557,25 грн., моральної шкоди у розмірі 100 000,00 грн. - відмовлено в повному обсязі. Позовні вимоги ОСОБА_7 до ПАТ «Страхова компанія «ЮНІВЕС» про відшкодування моральної шкоди у розмірі 72 000,00 грн. - задоволено в повному обсязі. Стягнено з ПАТ «Страхова компанія «ЮНІВЕС» на користь ОСОБА_7 в рахунок відшкодування моральної шкоди 72 000,00 грн. Позовні вимоги ОСОБА_7 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди у розмірі 428 00,00 грн. - задоволені в повному обсязі. Стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_7 в рахунок відшкодування моральної шкоди 428 00,00 грн. Позовні вимоги ОСОБА_8 до ПАТ «Страхова компанія «ЮНІВЕС» про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 72 000,00 грн., моральної шкоди у розмірі 72 000,00 грн. - задоволено частково. Стягнено з ПАТ «Страхова компанія «ЮНІВЕС» на користь ОСОБА_8 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 45 246,00 грн. грн. 00 коп., в задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Позовні вимоги ОСОБА_8 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди у розмірі 428 00,00 грн. - задоволено частково. Стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_8 в рахунок відшкодування моральної шкоди 200 000,00 грн., в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи частково позовні вимоги, районний суд обґрунтовано виходив з наступного.

На день настання страхового випадку (03 липня 2021 року) місячний розмір мінімальної заробітної плати становив 6000,00 гривень. Таким чином, гранична сума страхової виплати в розрахунку дванадцяти мінімальних заробітних плат на день настання страхового випадку дорівнює 72 000,00 гривень.

Матір`ю загиблого ОСОБА_3 було подано цивільний позов у кримінальному провадженні до ПрАТ «Страхова компанія «ЮНІВЕС» про відшкодування моральної шкоди у розмірі 72 000,00 гривень. Вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у справі № 201/9486/21 від 16 січня 2023 року ПрАТ «Страхова компанія «ЮНІВЕС» було зобов`язане виплатити моральну шкоду матері загиблого ОСОБА_5 - ОСОБА_3 у розмірі 72 000,00 гривень. Виплата даного страхового відшкодування підтверджена платіжною інструкцією №216 від 12.04.2023.

Керуючись частиною 27.3 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) батькам померлої фізичної особи на день настання страхового випадку становить 72 000,00 гривень та виплачується у рівних частках батькам померлого.

Позивачем не був поданий цивільний позов у кримінальному провадженні про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю потерпілого, страхове відшкодування у розмірі 72 000,00 гривень було сплачене матері загиблого ОСОБА_3 , що становить 12 мінімальних заробітних плат на день настання страхового випадку, що є граничним розміром страхової виплати, передбаченої частиною 27.3 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відтак, позовні вимоги Позивача у частині стягнення з ПрАТ «Страхова компанія «ЮНІВЕС» моральної шкоди у розмірі 72 000,00 гривень задоволенню не підлягають.

Вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у справі № 201/9486/21 від 16 січня 2023 року ПрАТ «Страхова компанія «ЮНІВЕС» було зобов`язане виплатити матеріальну шкоду матері загиблого ОСОБА_5 - ОСОБА_3 у розмірі 33 242,78 гривень. Виплата даного страхового відшкодування підтверджена платіжною інструкцією № 215 від 12.04.2023 року.

Оскільки відповідно до частини 27.4 статті 27 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" загальний розмір відшкодування витрат на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку (72 000,00 гривень на 03 липня 2021 року), з урахуванням підтвердженої виплати матері загиблого ОСОБА_5 - ОСОБА_3 матеріальної шкоди у розмірі 33 242,78 гривень, розмір страхової виплати на відшкодування матеріальної шкоди Позивачу становить 38 757,22 гривень.

Оскільки загальний розмір завданої моральної шкоди Позивачем зазначений у розмірі 500 000,00 гривень та матеріальної шкоди у розмірі 100 000,00 гривень, що підтверджено відповідними платіжними документами, а граничний розмір страхового відшкодування на день настання страхового випадку дорівнював 72 000,00 гривень, Відповідач ОСОБА_2 зобов`язаний сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою.

Таким чином, позовні вимоги Позивача в частині відшкодування матеріальної шкоди у сумі 28 000,00 гривень, що обґрунтовується та підтверджується відповідними платіжними документами, підлягають задоволенню у повному обсязі.

Що стосується позовних вимог про стягнення з ОСОБА_2 в рахунок відшкодування моральної шкоди 428 00,00 грн., суд, враховуючи вимоги ст. ст. 23, 1187 ЦК України, вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги в цій частині у повному обсязі, оскільки внаслідок дорожньо-транспортної пригоди загинув син потерпілого ОСОБА_1 , що спричинило йому моральні страждання, зазначена ситуація для нього була екстремальною та стресовою, яка внесла істотні зміни в його житті, призвело до неможливості задовольняти актуальні для нього потреби в повноцінній сім`ї та його благополуччі, був порушений його оптимальний, звичний стереотип життєдіяльності, знизилася якість життя і впевненість у своєму майбутньому, постійне згадування про сина підтримують у нього тривалий час стан вираженої психоемоційної напруженості, погіршився зміст і стан його соціального функціонування, відбулися негативні і незворотні зміни в його житті, а отже, визначений потерпілим розмір моральної шкоди з урахуванням принципу справедливості і розумності, а також майнового стану, відповідає завданим йому моральним стражданням.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частинами 1, 2, 5 статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Положення статті 1187 ЦК України є спеціальними відносно статті 1166 ЦК України, у зв`язку з чим перевага у застосуванні має надаватися спеціальним нормам.

Основні ознаки джерела підвищеної небезпеки також наведено у пункті 5 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки».

При цьому шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

У разі завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки їх власникам (володільцям) питання про відшкодування шкоди вирішується за принципом вини (частина перша статті 1188 ЦК України).

У випадках завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки іншим особам застосовується положення частини 2 статті 1188 ЦК України.

Відповідно до ч.2 ст.1188 ЦК України іншим особам (які не є власниками джерел підвищеної небезпеки, від взаємодії яких завдана шкода, наприклад пасажир транспортного засобу) шкода відшкодовується власниками (володільцями) джерел підвищеної небезпеки, які спільно завдали шкоду, незалежно від їх вини.

Тобто, за змістом цієї норми, обов`язок по відшкодуванню шкоди в такому випадку покладається на власників (володільців) джерел підвищеної небезпеки, незалежно від вини обох водіїв або одного із них, якщо не доведуть, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України).

Отже, у відносинах між володільцем джерела підвищеної небезпеки, яким завдано шкоди, та третіми особами, яким володілець джерела підвищеної небезпеки завдав шкоди, діє принцип відповідальності володільця цього джерела незалежно від його вини.

Згідно зі статтею 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно з п.9 ч.1 ст.7 Закону України «Про страхування» страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є обов`язковим.

Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 14-176цс18 (справа № 755/18006/15-ц), у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України № 1961-IV порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього.

Згідно пункту 22.1. статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно з частиною 35.1. статті 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Разом з тим, у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.12.2019 року у справі № 465/4287/15 зроблено правовий висновок, що апеляційний суд неправильно застосував норми матеріального права та відмовив у позові про стягнення страхового відшкодування з тих підстав, що Особа_1 не звернувся до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування, оскільки у Законі № 1961-IV не зазначено про обов`язок особи, яка заявляє вимогу про виплату страхового відшкодування, спочатку звернутися до страховика, та не пов`язано дотримання такого порядку з правом чи можливістю цієї особи звернутися до суду з вимогою про стягнення страхового відшкодування. Особа, яка вимагає такої виплати, за власним розсудом може звернутися із заявою безпосередньо до страховика, з дотриманням вимог, передбачених у статті 35 названого Закону, чи звернутися безпосередньо до суду. У будь-якому разі строк звернення обмежується щодо стягнення майнової шкоди річним строком. Інших обмежень щодо порядку звернення із заявою про виплату страхового відшкодування норми Закону №1961-IV не містять.

Відповідно до частини 27.3 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Доводи апеляційної скарги про те, що квитанція, яка надана на підтвердження понесених витрат, не є належним доказом, оскільки наданий вона не відповідає вимогам закону, колегія суддів відхиляє, з огляду на наступне.

Приписами ст. 2 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (тут і далі в редакції Закону чинного станом на 26 липня 2019) передбачалось, що розрахункова операція - це, зокрема приймання від покупця готівкових коштів за місцем реалізації товарів (послуг); розрахунковий документ - це документ установленої форми та змісту (касовий чек, товарний чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо), що підтверджує факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) коштів, купівлі-продажу іноземної валюти, надрукований у випадках, передбачених цим Законом, і зареєстрований в установленому порядку реєстратором розрахункових операцій або заповнений вручну.

Пунктами 2, 15 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» регламентувалось, що суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані: - видавати особі, яка отримує або повертає товар, отримує послугу або відмовляється від неї, включаючи ті, замовлення або оплата яких здійснюється з використанням мережі Інтернет, при отриманні товарів (послуг) в обов`язковому порядку розрахунковий документ установленої форми на повну суму проведеної операції; - надавати покупцю товарів (послуг) за його вимогою чек, накладну або інший письмовий документ, що засвідчує передання права власності на них від продавця до покупця з метою виконання вимог Закону України «Про захист прав споживачів». Порушення цього правила тягне за собою відповідальність, передбачену зазначеним законом, але не може бути підставою для застосування до порушника адміністративних чи фінансових санкцій, передбачених законодавством з питань оподаткування.

Як убачається зі змісту пункту 7 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» договір - це усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція. Підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, талоном або іншим документом.

Реєстратори розрахункових операцій та розрахункові книжки не застосовуються при продажу товарів (окрім технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту, а також лікарських засобів та виробів медичного призначення) (наданні послуг) фізичними особами - підприємцями, які відносяться відповідно до Податкового кодексу України до груп платників єдиного податку, що не застосовують реєстратори розрахункових операцій (пункт 6 ст. 9 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг»).

Отже, враховуючи наведені вище норми законодавства, колегія суддів вважає, що законодавчо чітко визначено випадки звільнення продавця від обов`язкового надання покупцеві складених за встановленою формою фіскальних чеків, надрукованих реєстратором розрахункових операцій (РРО) або розрахункових квитанцій, у тому числі заповнених уручну. Оформлення розрахункових операцій із використанням товарних чеків у випадках, передбачених Законом України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (звільнення від застосування РРО), є правомірним. При цьому застосовувати товарні чеки можна не лише щодо розрахунків за товари, але і за роботи чи послуги.

Якщо форми та зміст фіскального чека, розрахункової квитанції та інших розрахункових документів, надання яких покупцю є обов`язковим, передбачені Положенням про форму та зміст розрахункових документів, затверджених наказом Мінфіну України від 21 січня 2016 № 13, то типова форма та зміст товарного чека законодавчо досі не визначена, а відтак суб`єкти господарювання можуть видавати товарні чеки довільної форми.

Доводи апеляційної скарги про те, що матеріали справи не містять ані акту приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг), ані укладеного між позивачем та виконавцем договору на надання послуг з спорудження надгробного пам`ятника, тощо, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки матеріали справи містять всі необхідні докази для ухвалення судового рішення по справі.

Доводи апеляційної скарги не знайшли своє підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

З`ясувавши в достатньо повному обсязі права та обов`язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд першої інстанції ухвалив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами, а приведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Рішення суду в частині відшкодування моральної та матеріальної шкоди з ОСОБА_2 не оскаржувалось, а отже не було предметом розгляду в суді апеляційної інстанції.

Враховуючи зазначене, відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ЮНІВЕС» - залишити без задоволення.

Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 30 січня 2024 року- залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді А.П. Барильська

Е.Л. Демченко