ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 2-3065/2010 Номер провадження 22-ц/814/1998/24Головуючий у 1-й інстанції Кузіна Ж.В. Доповідач ап. інст. Дорош А. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - доповідача Дорош А.І.

Суддів: Бутенко С.Б., Карпушина Г.Л.

при секретарі: Коротун І.В.

переглянув у судовому засіданні в м. Полтава цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Київського районного суду м. Полтави від 13 лютого 2024 року, постановлену суддею Кузіною Ж.В., повний текст ухвали складений - дата не вказана

у справі за скаргою ОСОБА_1 на неправомірні дії приватного виконавця

у цивільній справі №2-3065/10 за позовом Публічного акціонерного товариства «Укргазбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та звернення стягнення на заставлене майно в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В:

14.12.2023 ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на неправомірні дії приватного виконавця, в якій просив визнати неправомірними дії приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Скрипника В.Л. по стягненню суми заборгованості у розмірі 21 935,44 доларів США в межах виконавчого провадження №71506622 з примусового виконання виконавчого листа №2-3065/10, виданого 03.08.2010 Київським районним судом м. Полтави; зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Скрипника В.Л. привести виконавче провадження №71506622 у відповідність до вимог ЗУ «Про виконавче провадження» та Конституції України на предмет стягнення залишку боргу у розмірі 140 414,79 грн та здійснити стягнення в національній валюті.

Скарга мотивована тим, що у провадженні приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Скрипника В.Л. перебуває на примусовому виконанні виконавче провадження №71506622, яке відкрите на підставі виконавчого листа №2-3065/10, виданого 03.08.2010 Київським райсудом м. Полтави. Згідно рішення суду №2-3065/10 від 11.05.2020 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованість по кредиту 41 704,91 доларів США, що еквівалентно 332 972,00 грн. Під час примусового виконання виконавчого листа, було реалізовано іпотечну квартиру та автомобіль, кошти від реалізації перераховані в рахунок погашення боргу. Постановою ВДВС від 12.08.2022 виконавчий документ повернуто стягувачу та залишок боргу зазначено у розмірі 140 414,79 грн. Постановою приватного виконавця Скрипник В.Л. від 10.04.2023 відкрито виконавче провадження з примусового виконання зазначеного виконавчого листа, де залишок боргу складає 21 935,44 доларів США. Також в іноземній валюті зазначена сума винагороди. Приватний виконавець всупереч рішення суду, яким визначено стягнення коштів в еквіваленті на гривню станом на 2010 у розмірі 332 972 грн, а станом на 12.08.2022 залишок боргу склав 140 414,79 грн, незаконно обрахував заборгованість у розмірі 21 935,44 доларів США та винагороди у розмірі 2 193,54 долари США, тому такі дії є незаконними та неправомірними.

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 13 лютого 2024 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 на неправомірні дії приватного виконавця відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що погашення суми, що підлягає стягненню за судовим рішенням, обчислюється в іноземній валюті, яка повинна бути конвертована в національну валюту на день здійснення платежу. Перерахування стягувачеві суми в національній валюті України чи іншій валюті, аніж валюта, зазначена в резолютивній частині судового рішення, не вважається належним виконанням судового рішення. Посилання заявника на декрет Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 №15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» є неприйнятним, оскільки останній втратив чинність на підставі Закону №2473-VIII ( 2473-19 ) від 21.06.2018. За таких обставин, підстави для задоволення скарги відсутні.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на невідповідність висновків, викладених в ухвалі суду першої інстанції, обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення, яким у задовольнити скаргу у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що приватний виконавець 10.04.2023, відкриваючи виконавче провадження, неправильно та неправомірно зазначив залишок боргу у розмірі 21 935,44 доларів США, покладаючись лише на заяву стягувача. Також навмисно, обраховуючи суму боргу в іноземній валюті, приватним виконавцем 10.04.2023 прийнято постанову про стягнення основної винагороди в іноземній валюті у розмірі 2 193,54 доларів США (станом на 13.12.2023 становить 37,03*2 193,54=81 226,79 грн). Також невідомо, чи наявна у приватного виконавця ліцензія НБУ для обрахування/перерахування/стягнення коштів в іноземній валюті взагалі. Таким чином, приватним виконавцем всупереч рішення суду, котрим визначено стягнення коштів в еквіваленті на гривню станом на 2010 у розмірі 332 972 грн, станом на 12.08.2022 залишок боргу у розмірі 140 414,79 грн незаконно обраховано у розмірі 21 935,44 доларів США, не наводячи взагалі звідкіля таку суму боргу він бере, а також стягує на свою користь винагороду у розмірі 2 193,54 доларів США, що становить 81 226,79 грн. Вказує, що приватний виконавець не мав права обраховувати як і винагороду приватного виконавця в іноземній валюті, так і як залишок боргу в іноземній валюті, адже достовірно та належно обґрунтовано, що стягувач не надав точну суму заборгованості та залишку заборгованості в іноземній валюті, не надав банківські виписки, не надав розрахунку залишку боргу після всіх виплат та реалізації майна та погашення коштів на рахунок стягувача, а лише взяв суму, котру стягувач вказав у заяві про відкриття виконавчого провадження.

У відзиві на апеляційну скаргу приватний виконавець виконавчого округу Полтавської області Скрипник В.Л. просить залишити її без задоволення, ухвалу суду першої інстанції без змін.

У відзиві на апеляційну скаргу ПАТ АБ «Укргазбанк» просить залишити її без задоволення, ухвалу суду першої інстанції без змін.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Полтавського апеляційного суду від 05.03.2024 визначено склад суддів для розгляду даної справи: головуючий суддя Гальонкін С.АІ., судді Карпушин Г.Л., Кузнєцова О.Ю. (т.2 а.с. 6).

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Полтавського апеляційного суду від 06.05.2024 визначено склад суддів для розгляду даної справи: головуючий суддя Гальонкін С.АІ., судді Карпушин Г.Л., Бутенко С.Б. (т.2 а.с. 17).

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 07.05.2024 поновлено ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження та відкрито апеляційне провадження у вказаній справі (т.2 а.с. 18).

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 12.06.2024 закінчено підготовчі дії по вказаній справі, призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження на 30.07.2024 о 09 год 30 хв, з повідомленням учасників справи (т.2 а.с. 46).

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Полтавського апеляційного суду від 24.07.2024 визначено склад суддів для розгляду даної справи: головуючий суддя Дорош А.І., судді Бутенко С.Б., Карпушин Г.Л. (т.2 а.с. 65).

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 29.07.2024 справу прийнято до провадження, закінчено проведення підготовчих дій у справі, справу призначено до розгляду на 10.00 год 16.09.2024, з повідомленням учасників справи (т.2 а.с. 66).

У судове засідання апеляційного суду 16.09.2024 не з`явилися учасники справи, вони належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи шляхом направлення 20.08.2024 судових повісток про виклик до суду у цивільній справі на електронні адреси у порядку ч. 6 ст. 128 ЦПК України (т.2 а.с. 72-76), які були доставлені до електронних кабінетів, та поштовим зв`язком При цьому, колегія суддів враховує, що електронний варіант ухвали Полтавського апеляційного суду від 16.05.2024 (про призначення справи до апеляційного розгляду) розміщено в мережі Інтернет за адресою: https://reyestr.court.gov.ua/ та відповідно оприлюднено. 16.09.2024 до апеляційного суду надійшла заява приватного виконавця Скрипника В.Л. про розгляд справи у його відсутність. Заяв та клопотань від інших учасників справи про відкладення розгляду справи до суду апеляційної інстанції не надходило. Згідно ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно встановлених судом першої інстанції обставин вбачається, що рішенням Київського районного суду м. Полтави у цивільній справі №2-3065/10 від 11.05.2020 за позовом ПАТ АБ «Укргазбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та звернення стягнення на заставлене майно в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором позовні вимоги - задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованість по кредиту, що складається з: простроченої заборгованості за кредитним договором в сумі 2 131,92 доларів США; заборгованості по процентам - 5179,09 доларів США; заборгованості по пені - 1393,81 доларів США (в тому числі за несвоєчасне погашення кредиту - 453,61 доларів США, за несвоєчасну сплату процентів - 940,20 доларів США); сума кредиту, яка підлягає достроковому стягненню - 33 000,09 доларів США, а всього стягнуто 41 704,91 доларів США, що еквівалентно 332 972,00 грн. Звернуто стягнення на заставлене майно у вигляді двокімнатної квартири, загальною площею 52,00 кв.м., житловою площею 31,00 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 , за рахунок вартості якої погасити зобов`язання по кредитному договору №656 к-ф від 22.07.2008 в сумі 41 704,91 доларів США, що еквівалентно 332 972,00 грн (т.1 а.с. 31-32).

Рішення набрало законної сили та звернуто до виконання.

Як вбачається з відміток державного виконавця щодо виконання виконавчого листа №2-3065/10 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованості по кредиту на загальну суму 41 704,91 доларів США, що еквівалентно 332 972,00 грн, 12.08.2022 виконавчий документ повернутий стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження», залишок боргу складає 140 414,79 грн (т.1 а.с. 44).

10.04.2023 постановою приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Скрипник В.Л. відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №2-3065/10, виданого Київським районним судом м. Полтави про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованості по кредиту, що складається з: простроченої заборгованості за кредитним договором в сумі 2 131,92 доларів США; заборгованості по процентам - 5179,09 доларів США; заборгованості по пені - 1393,81 доларів США (в тому числі за несвоєчасне погашення кредиту - 453,61 доларів США, за несвоєчасну сплату процентів - 940,20 доларів США); суми кредиту, яка підлягає достроковому стягненню - 33 000,09 доларів США, а всього 41 704,91 доларів США, що еквівалентно 332 972,00 грн. Залишок боргу становить 21 935,44 доларів США (т.1 а.с. 48).

Норми права, які застосував суд першої інстанції при вирішенні заяви.

Статтею 447 ЦПК України визначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до вимог статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Згідно ч. 1 ст. 18ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. При цьому виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено ст. ст.6,13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кошти є грошима в національній або іноземній валюті. У статтях 47 та 49 цього Закону визначені операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Такі кредитні операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу.

Згідно зі статтею 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

За змістом статті 524 ЦК України грошовим визнається зобов`язання, виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Загальні положення про виконання грошового зобов`язання закріплені у статті 533 ЦК України, зокрема: грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях; якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом; використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Таким чином, у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК України.

Правовий режим іноземної валюти на території України, хоча і пов`язується з певними обмеженнями в її використанні як платіжного засобу, тим не менше, не виключає здійснення платежів в іноземній валюті

З огляду на зазначене виконання за виконавчим листом повинне здійснюватися в іноземній валюті.

Особливості звернення стягнення на кошти боржника та виконання рішень при обчисленні боргу в іноземній валюті визначені у статті 49 Закону України «Про виконавче провадження».

Так, відповідно до частини третьої цієї статті у разі обчислення суми боргу в іноземній валюті виконавець у результаті виявлення у боржника коштів у відповідній валюті стягує такі кошти на валютний рахунок органу державної виконавчої служби, а приватний виконавець - на відповідний рахунок приватного виконавця для їх подальшого перерахування стягувачу. У разі виявлення коштів у гривнях чи іншій валюті виконавець за правилами, встановленими частинами першою і другою цієї статті, дає доручення про купівлю відповідної валюти та перерахування її на валютний рахунок органу державної виконавчої служби, а приватний виконавець - на відповідний рахунок приватного виконавця.

Частиною 4 статті 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду, розглянувши справу №373/2054/16, дійшла висновку, що заборони на виконання грошового зобов`язання в іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення ч. 1 ст. 1046, ч. 1 ст. 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Висновки щодо можливості ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті і порядку визначення у рішенні еквівалента суми боргу в національній валюті містяться також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 4.07.2018 у справі №761/12665/14-ц.

Так, у разі зазначення в судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що підстави для задоволення скарги відсутні.

Апеляційний суд у складі колегії суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Предметом даної скарги є визнання неправомірними дій приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Скрипника В.Л. по стягненню суми заборгованості у розмірі 21 935,44 доларів США в межах виконавчого провадження №71506622 з примусового виконання виконавчого листа №2-3065/10, виданого 03.08.2010 Київським районним судом м. Полтави; зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Скрипника В.Л. привести виконавче провадження №71506622 у відповідність до вимог ЗУ «Про виконавче провадження» та Конституції України на предмет стягнення залишку боргу у розмірі 140 414,79 грн та здійснити стягнення в національній валюті.

Розглядаючи скаргу, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне та обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Згідно ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень, відповідно до статті 2 Закону України «Про виконавче провадження», покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 19 Закону України «Про виконавче провадження» закріплено, що особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

У п. 18 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 07 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» роз`яснено, що за результатами розгляду скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Наприклад, суд може зобов`язати державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав.

Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові від 04.07.2018 у справі №761/12665/14-ц Велика Палата Верховного Суду вказала, що зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який може бути виконаний примусово. У разі ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті стягувачу має бути перерахована саме іноземна валюта, визначена судовим рішенням, а не її еквівалент у гривні.

Відповідно до ч.3 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», у разі обчислення суми боргу в іноземній валюті виконавець у результаті виявлення у боржника коштів у відповідній валюті стягує такі кошти на валютний рахунок органу державної виконавчої служби, а приватний виконавець - на відповідний рахунок приватного виконавця для їх подальшого перерахування стягувачу. У разі виявлення коштів у гривнях чи іншій валюті виконавець за правилами, встановленими частинами першою і другою цієї статті, дає доручення про купівлю відповідної валюти та перерахування її на валютний рахунок органу державної виконавчої служби, а приватний виконавець - на відповідний рахунок приватного виконавця.

Велика Палата Верховного Суду, розглянувши справу №373/2054/16, дійшла висновку, що заборони на виконання грошового зобов`язання в іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення ч. 1 ст. 1046, ч. 1 ст. 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Так, у разі зазначення в судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні.

Таким чином, погашення суми, що підлягає стягненню за судовим рішенням, обчислюється в іноземній валюті, яка повинна бути конвертована в національну валюту на день здійснення платежу. Перерахування стягувачеві суми в національній валюті України чи іншій валюті, аніж валюта, зазначена в резолютивній частині судового рішення, не вважається належним виконанням судового рішення.

Статтею 42 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що кошти виконавчого провадження складаються з:1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження органів державної виконавчої служби здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, зазначених у пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті. Витрати виконавчого провадження приватних виконавців здійснюються за рахунок авансового внеску стягувача, стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження можуть здійснюватися приватним виконавцем за рахунок власних коштів. Розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України. На стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Згідно з п.2 Розділу VI Інструкції з організації примусового виконання рішень, якщо у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6, 8 частини першої статті 37 Закону, чи закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 6, 7, 9-15 частини першої статті 39 Закону, витрати виконавчого провадження не були стягнуті, державний виконавець виносить постанову про стягнення витрат виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини), в якій зазначає види та суми витрат виконавчого провадження, що здійснені у відповідному виконавчому провадженні. Постанова про стягнення витрат виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня з дня закінчення виконавчого провадження (повернення виконавчого документа стягувачу) реєструється в автоматизованій системі виконавчого провадження як виконавчий документ та підлягає виконанню в порядку, передбаченому Законом та цією Інструкцією.

Якщо у разі закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа витрати виконавчого провадження, які здійснювалися приватним виконавцем за рахунок власних коштів, не були стягнуті, приватний виконавець за потреби виносить постанову про стягнення витрат виконавчого провадження, яка підлягає виконанню в порядку, встановленому Законом та цією Інструкцією.

Згідно з вимогами статті 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» за вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винагорода. Винагорода приватного виконавця складається з основної та додаткової. Основна винагорода приватного виконавця залежно від виконавчих дій, що підлягають вчиненню у виконавчому провадженні, встановлюється у вигляді: 1) фіксованої суми у разі виконання рішення немайнового характеру; 2) відсотка суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом. Розмір основної винагороди приватного виконавця встановлюється Кабінетом Міністрів України. Основна винагорода приватного виконавця, що встановлюється у відсотках ,стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом (крім виконавчих документів про стягнення аліментів). Основна винагорода, що встановлюється у вигляді фіксованої суми, стягується після повного виконання рішення. Приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів). За виконавчими документами про стягнення аліментів за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців, приватний виконавець нараховує основну винагороду із заборгованості зі сплати аліментів. У подальшому приватний виконавець зобов`язаний нараховувати основну винагороду щомісяця у розмірі, визначеному частиною третьою цієї статті, залежно від розміру простроченого щомісячного аліментного платежу. Постанова про стягнення основної винагороди за виконавчими документами про стягнення аліментів виноситься приватним виконавцем після погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі або у разі повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження на підставі розрахунку про її нарахування. Угодою між приватним виконавцем та стягувачем може бути передбачено додаткове авансування витрат виконавчого провадження та додаткова винагорода приватного виконавця. За погодженням із стягувачем додаткова винагорода приватного виконавця може бути сплачена протягом усього строку здійснення виконавчого провадження повністю або частково. Приватному виконавцю забороняється укладати угоди з метою зміни розміру основної винагороди. Солідарні боржники несуть солідарний обов`язок із сплати основної винагороди. Розмір та види витрат виконавчого провадження визначаються Міністерством юстиції України. З метою забезпечення проведення виконавчих дій приватний виконавець за угодою із стягувачем може здійснювати додаткові витрати на проведення виконавчих дій, крім тих, що визначені Міністерством юстиції України. Стягнення з боржника додаткової винагороди приватному виконавцю, а також додаткових витрат, крім визначених Міністерством юстиції України, не допускається.

Пунктом 12 Порядку виплати винагород державним виконавцям та їх розмірів і розміру основної винагороди приватного виконавця, затвердженого Постановою КМУ від 08 вересня 2016 року №643, розмір основної винагороди приватного виконавця становить 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом

Відповідно до п.19 Порядку виплати винагород державним виконавцям та їх розмірів і розміру основної винагороди приватного виконавця, затвердженого Постановою КМУ від 08 вересня 2016 року №643 (в редакції, чинній на момент винесення постанов приватним виконавцем), приватний виконавець, який забезпечив повне або часткове виконання виконавчого документа майнового характеру в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження», одержує основну винагороду у розмірі 10 відсотків стягнутої ним суми або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

За результатами перегляду в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що є правильним висновок суду першої інстанції, що рішенням Київського районного суду м. Полтави у цивільній справі №2-3065/10 від 11.05.2010 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованість по кредиту у розмірі 41 704,91 доларів США, що еквівалентно 332 972,00 грн та звернуто стягнення на заставлене майно у вигляді двокімнатної квартири, загальною площею 52,00 кв.м., житловою площею 31,00 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 за рахунок вартості якої погасити зобов`язання по кредитному договору №656 к-ф від 22.07.2008 в сумі 41 704,91 доларів США, що еквівалентно 332 972,00 грн (т.1 а.с. 31, 32).

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Скрипника В.Л. від 10.04.2023 відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №2-3065/10, виданого 03.08.2020 Київським районним судом м. Полтави про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованості по кредиту, що складається з: простроченої заборгованості за кредитним договором в сумі 2 131,92 доларів США; заборгованості по процентам - 5 179,09 доларів США, заборгованості по пені - 1393,81 доларів США (в тому числі за несвоєчасне погашення кредиту - 453,61 доларів США, за несвоєчасну сплату процентів - 940,20 доларів США); суми кредиту, яка підлягає достроковому стягненню - 33 000,09 доларів США, а всього 41 704,91 доларів США, що еквівалентно 332 972,00 грн. Залишок боргу становить 21 935,44 доларів США (т.1 а.с. 49).

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Скрипника В.Л. від 10.04.2023 про стягнення з боржника основної винагороди, стягнуто з ОСОБА_1 основну винагороду у сумі 2 193,54 доларів США (т.1 а.с. 50).

Як правильно встановлено судом першої інстанції, що погашення суми, що підлягає стягненню за судовим рішенням, обчислюється в іноземній валюті, яка повинна бути конвертована в національну валюту на день здійснення платежу. Перерахування стягувачеві суми в національній валюті України чи іншій валюті, аніж валюта, зазначена в резолютивній частині судового рішення, не вважається належним виконанням судового рішення.

Доводи апеляційної скарги про те, що приватний виконавець 10.04.2023, відкриваючи виконавче провадження, неправильно та неправомірно зазначив залишок боргу у розмірі 21 935,44 доларів США, то ці доводи не заслуговують на увагу, оскільки вони спростовуються матеріалами справи, з урахуванням вищевикладеного.

Доводи апеляційної скарги про те, що приватним виконавцем 10.04.2023 прийнято постанову про стягнення основної винагороди в іноземній валюті у розмірі 2 193,54 доларів США, то ці доводи суд апеляційної інстанції не бере до уваги, оскільки стягнення основної винагороди приватного виконавця передбачено чинним законодавством саме у визначеному розмірі.

Доводи апеляційної скарги щодо декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 №15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», то він втратив чинність на підставі Закону №2473-VIII (2473-19) від 21.06.2018.

Інші доводи апеляційної скарги також не заслуговують на увагу та не дають підстав для скасування судового рішення, оскільки наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження у суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки усім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства України, з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

З огляду на викладене та керуючись ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як ухвала суду першої інстанції ухвалена з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З підстав вищевказаного, апеляційний суд у складі колегії суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу - без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1, 2, 368 ч.1, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381 - 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду м. Полтави від 13 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її прийняття безпосередньо до суду касаційної інстанції, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 16 вересня 2024 року.

СУДДІ: А. І. Дорош С. Б. Бутенко Г. Л. Карпушин