Справа № 699/258/24
Номер провадження № 2/699/166/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.05.2024 м. Корсунь-Шевченківський

Корсунь-Шевченківський районний суд Черкаської області в складі головуючого судді Літвінової Г.М., за участю секретаря судового засідання Сміян А.В., позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін в залі судових засідань Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дочірнього підприємства "Корсунь-Шевченківський гранкар`єр "Сівач" Приватного акціонерного товариства "Сівач"

про стягнення невиплачених коштів при звільненні та стягнення середнього заробітку за час затримки повного розрахунку при звільненні,

УСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області з позовом до Дочірнього підприємства "Корсунь-Шевченківський гранкар`єр "Сівач" Приватного акціонерного товариства "Сівач" про стягнення невиплачених коштів при звільненні та стягнення середнього заробітку за час затримки повного розрахунку при звільненні.

Позиція позивача.

Позивач з 01.01.2022 по 30.09.2022 перебував у трудових відносинах з відповідачем - працював охоронником. 30.09.2022 позивач був звільнений з роботи за згодою сторін, однак у день звільнення відповідач не видав йому копію наказу про звільнення, трудову книжку і не провів повний розрахунок - не виплатив йому заборговану заробітну плату за період з лютого 2022 по вересень 2022 у розмірі 43353,63 грн, що в подальшому була стягнута на його користь судовим наказом Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 23.03.2023, який перебуває на виконанні у Корсунь-Шевченківському відділі ДВС. Крім того, позивач стверджує, що відповідач у день звільнення не виплатив йому компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 6562,80 грн. З указаних підстав позивач просить стягнути з відповідача на його користь 6562,80 грн компенсації за невикористану відпустку та середній заробіток за час затримки повного розрахунку при звільненні з 30.09.2022 по 01.01.2024 у розмірі 129 988,80 грн.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 05.02.2024 позовну заяву було залишено без руху.

Ухвалою судді від 04.04.2024 відкрито провадження у справі та вирішено розглядати її у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Позивач у судове засідання з`явився, позов підтримав у повному обсязі, надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві.

Відповідач не скористався своїм правом подати відзив на позовну заяву. При цьому в судовому засіданні брав участь представник відповідача ОСОБА_2 , який пояснив, що дійсно в день звільнення не було проведено з позивачем розрахунок через відсутність коштів у відповідача, який перебуває в стані виробничого простою. Відповідач наразі отримує дохід виключно від здачі в оренду власного майна. Стосовно відповідача відкрито 18 виконавчих проваджень щодо виконання судових рішень про стягнення заробітної плати. Рахунки підприємства заблоковані. При надходженні коштів від здачі майна в оренду борги за виконавчими провадженнями пропорційно частково погашаються. Так, за судовим наказом станом на 01.05.2024 на користь позивача із загальної заборгованості 43353,63 грн примусово було стягнуто в процесі виконавчого провадження 3768,94 грн., залишилося до стягнення 39584,69 грн. Представник відповідача позов визнав частково, а саме зазначив, що підприємство дійсно має заборгованість з виплати компенсації за 18 днів невикористаної відпустки. При цьому представник відповідача зазначив, що позивач помилково розрахував розмір цієї компенсації. На думку сторони відповідача, компенсація має становити 4294,98 грн, а не 6562,80 грн, як визначено позивачем. Отже, позовні вимоги в частині виплати компенсації за 18 днів невикористаної відпустки в розмірі 4294,98 грн сторона відповідача визнає. При цьому сторона відповідача не надала належних доказів (документів), які б надавали можливість перевірити правильність озвучених в судовому засіданні представником відповідача розрахунків. В частині стягнення середнього заробітку за час затримки повного розрахунку при звільненні з 30.09.2022 по 01.01.2024 у розмірі 129 988,80 грн, відповідач позов не визнає, тому що вважає, що відсутня вина відповідача в невиплаті позивачу заборгованої заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку через тяжке фінансове становище відповідача.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив такі обставини.

Згідно із записом у паперовій трудовій книжці позивача він був прийнятий 01.01.2022 на роботу в Дочірнє підприємство "Корсунь-Шевченківський гранкар`єр "Сівач" Приватного акціонерного товариства "Сівач" охороником (а.с.7) та звільнений з роботи за угодою сторін 30.09.2022 (а.с.7).

Судовим наказом судді Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 23.03.2023 з Дочірнього підприємства "Корсунь-Шевченківський гранкар`єр "Сівач" Приватного акціонерного товариства "Сівач" на користь ОСОБА_1 було стягнуто нараховану, але не виплачену заробітну плату станом на 07.03.2023 за період з лютого 2022 року по вересень 2022 року у розмірі 43353,63 грн (а.с.8-9).

Позивач звертався до відповідача 19.04.2023 та 19.06.2023 із письмовою вимогою про виплату йому належних при звільненні сум - заробітної плати у розмірі 43353,63 грн та компенсації за невикористану відпустку (а.с.10-11, 19).

Відповідно до відомостей Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (форма ОК-5) ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , з січня по вересень 2022 року працював у Дочірньому підприємстві "Корсунь-Шевченківський гранкар`єр "Сівач" Приватного акціонерного товариства "Сівач". Його заробіоку для нарахування пенсії становить: за січень 9483,44 грн, за лютий - 7362,50 грн, за березень -7497,14 грн, за квітень - 6773,81 грн, за травень - 7000,00 грн, за червень - 6500,00 грн, за липень - 7333,34 грн, за серпень 7520,67 грн, за вересень - 10533,62 грн (а.с. 12-14).

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд виходить з таких норм законодавства.

Згідно зі статтею 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Відповідно до вимог ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 221 КЗпП трудові спори розглядаються:

1) комісіями по трудових спорах;

2) районними, районними у місті, міськими чи міськрайонними судами.

Згідно зі ст. 231 КЗпП у районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах розглядаються трудові спори за заявами працівника чи власника або уповноваженого ним органу, коли вони не згодні з рішенням комісії по трудових спорах підприємства, установи, організації (підрозділу).

Безпосередньо в районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах розглядаються трудові спори за заявами працівників підприємств, установ, організацій, де комісії по трудових спорах не обираються, що визначено п. 1 ч. 1 ст. 232 КЗпП України.

Відповідно до ст. 233 КЗпП із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Офіційне тлумачення положення частини другої статті 233 надано в Рішеннях Конституційного Суду № 8-рп/2013 від 15.10.2013, № 9-рп/2013 від 15.10.2013.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 08.02.2022 у справі №755/12623/19, провадження №14-47цс21, відступила від висновків об`єднаної палати КЦС ВС, викладених у постанові від 10.10.2019 у справі № 369/10046/18 (провадження № 61-9664сво19), і виснувала зокрема, що на вимоги позивачів про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України пільга щодо сплати судового збору, передбачена пунктом 1 частини першої статті 5 Закону № 3674-VI, не поширюється та застосовується тримісячний строк звернення до суду, визначений частиною першою статті 233 КЗпП України, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично розрахувався з ним.

Оскільки відповідач по даний час не виплатив всіх належних позивачу при звільненні сум, то перебіг строку звернення позивача до суду із вимогою про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні - не розпочався.

За змістом ч. 1 ст. 47 КЗпП України, роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

Відповідно до положень ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Зміст судового наказу Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 23.03.2023 у справі №699/299/23 свідчить про те, що указана у судовому наказі сума заборгованості по заробітній платі за період з лютого по вересень 2022 у розмірі 43353,63 грн мала бути виплачені позивачу у день його звільнення - 30.09.2022.

Крім того, у цей же строк - 30.09.2022 - позивачу додатково мала б бути виплачена компенсація за 18 днів невикористаної відпустки, що зроблено відповідачем не було.

Статтею 117 КЗпП України визначено, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Слід зазначити, що Закон України « Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022, яким обмежено період нарахування середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, набрав чинності 19.07.2022.

У даному випадку обов`язок відповідача щодо сплати працівнику всіх належних йому сум при звільненні виник після внесення змін у ст. 117 КЗпП України (30.09.2022) і остаточний розрахунок з позивачем не відбувся по даний час.

Стаття 58 Конституції України встановлює, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Це означає, що вони поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності.

Ураховуючи викладене, при вирішенні цього спору по суті, суд застосовує положення ст. 117 КЗпП України в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022, який набрав чинності 19.07.2022.

Таким чином суд виснує, що відповідно до вимог ст. 117 КЗпП України, відповідач має своїм обов`язком сплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 30.09.2022 по 30.03.2023, тобто за шість місяців (125 робочих дні) не здійснення відповідного розрахунку.

Згідно із п. 1 розділу 1 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ №100 від 08.02.1995 (з подальшими змінами та доповненнями), цей Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у випадках: л) інших випадках, коли згідно із чинним законодавством виплати провадяться виходячи із середньої заробітної плати.

Відповідно до п. 2 розділу 2 Порядку у даному випадку середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, у якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

Звільнення позивача відбулося у вересні 2022 року, отже для обрахунку середньоденної заробітної плати необхідно врахувати дохід позивача за липень 2022 року у розмірі 7333,34 грн. (20 робочих днів) та серпень 2022 у розмірі 7520,67 грн. (22 робочих дні).

Отже, середньоденна заробітна плата позивача становить 353,67 грн (7333,34 грн + 7520,67 грн)/ (20 днів+22 дні).

За таких обставин середній заробіток за весь час затримки розрахунку становить 44208,75 грн (125 днів х 353,67 грн).

Також у судовому засіданні встановлено, що відповідач не виплатив позивачу у день його звільнення компенсацію за невикористану відпустку. Позивач надав суду свій розрахунок указаної компенсації в розмірі 6562,80 грн, з якою не погодився відповідач, стверджуючи, що її розмір становить 4294,98 грн.

При цьому відповідач свого розрахунку суду не надав, як і будь-яких доказів на підтвердження правильності своїх висновків щодо розміру середньоденна заробітна плата позивача. Тому суд проводить власний розрахунок належної позивачу компенсації за невикористану відпустку, виходячи із наявних у справі доказів.

У день звільнення позивачу належала до виплати компенсація за 18 днів невикористаної відпустки. Тоді при середньоденній заробітній платі у розмірі 353,67 грн, компенсація за невикористану відпустку становить 6366,06 грн.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивач заявив дві позовні вимоги, у загальному розмірі 136 551,60 грн, з яких суд задовольнив 50 574,81 грн, що складає 37,04 % від загального розміру позовних вимог.

Позивач сплатив судовий збір у розмірі 1299,89 грн. Отже, на користь позивача підлягають відшкодуванню судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 481,48 грн, що дорівнює 37,04 % від сплаченого судового збору.

Згідно із ч. 6 ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача судовий збір в розмірі 1211,20 грн в дохід держави, так як позивач звільнений від сплати судового збору за позовною вимогою про стягнення з відповідача компенсації за невикористану відпустку.

Керуючись статтями 14, 274, 263-265, 273, 280-289, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Дочірнього підприємства "Корсунь-Шевченківський гранкар`єр "Сівач" Приватного акціонерного товариства "Сівач" про стягнення невиплачених коштів при звільненні та стягнення середнього заробітку за час затримки повного розрахунку при звільненні задовольнити частково.

Стягнути з Дочірнього підприємства "Корсунь-Шевченківський гранкар`єр "Сівач" Приватного акціонерного товариства "Сівач" на користь ОСОБА_1 компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 6366,06 (шість тисяч триста шістдесят шість грн 06 коп) грн, у тому числі ПДФО та військовий збір.

Стягнути з Дочірнього підприємства "Корсунь-Шевченківський гранкар`єр "Сівач" Приватного акціонерного товариства "Сівач" на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки повного розрахунку при звільненні у розмірі 44208,75 грн (сорок чотири тисячі двісті вісім грн 75 коп.) грн, у тому числі ПДФО та військовий збір.

Стягнути з Дочірнього підприємства "Корсунь-Шевченківський гранкар`єр "Сівач" Приватного акціонерного товариства "Сівач" на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 481,48 (чотириста вісімдесят одна грн 48 коп.) грн.

Стягнути з Дочірнього підприємства "Корсунь-Шевченківський гранкар`єр "Сівач" Приватного акціонерного товариства "Сівач" на користь державного бюджету судовий збір у розмірі 1211,20 (одна тисяча двісті одинадцять грн 20 коп) грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Черкаського апеляційного суду через Корсунь-Шевченківський районний суд Черкаської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 , інше дані суду не відомі.

Відповідач: Дочірнє підприємство "Корсунь-Шевченківський гранкар`єр "Сівач" Приватного акціонерного товариства "Сівач", , місцезнаходження: Урочище "Сівач", м. Корсунь-Шевченківський, Черкаський район, Черкаська область, 19402, інші дані суду не відомі.

Повний текст складено 08.05.2024.

СуддяЛітвінова Г.М.