РІШЕННЯ

Іменем України

13.03.2024 року м. Львів

Франківський районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді Величка О.В.,

з участю секретаря судових засідань Беднара А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

АТ «Кредобанк» звернулося до суду до суду із позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування своєї позиції зазначає, що 12.08.2019 року між Акціонерним Товариством «Кредобанк» та ОСОБА_1 укладено Договір кредитної лінії № ПКК/1190, відповідно до умов якого банк зобов`язується, в межах встановленого у розмірі та на умовах обумовлених цим кредитним договором ліміту кредитування, відкрити позичальнику кредитну лінію, в межах якої надавати йому кредити у розмірі та на умовах, обумовлених цим кредитним договором, а позичальник зобов`язується повернути кредити і сплатити проценти за користування ними, а також інші платежі, передбачені цим кредитним договором, у розмірах, визначених відповідно до умов цього кредитного договору та тарифів Банку (п.1 Договору). Відповідно до умов вказаного договору максимальний ліміт заборгованості становить 200 000 грн., строк повернення - 12.08.2022 року.

Протягом строків, встановлених досудовою вимогою, ОСОБА_1 своїх зобов`язань щодо погашення заборгованості не виконала. Згідно розрахунку заборгованості по Договору кредитної лінії № ПКК/1190 від 12.08.2019 року станом на 11.06.2021 року заборгованість ОСОБА_1 перед АТ «Кредобанк» становить 140 601,87 грн., що складається із: заборгованості за тілом кредиту - 102 931,24 грн.; заборгованості за відсотками - 37 670,63 грн.

Представник позивача також заявляє вимоги про відшкодування понесених позивачем судових витрат на професійну правничу допомогу та витрат, пов`язаних з аналізом справи, побудови стратегії дій по справі і написанням позовної заяви та супроводом представника в судових засіданнях у розмірі 14 060,18 грн.

Ухвалою судді Франківського районного суду м. Львова від 30.03.2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі.

08.06.2022 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву. Представник відповідача - адвокат Дуда П.В. зазначає, що відповідач категорично заперечує позовні вимоги. 20.08.2021 р. ОСОБА_1 сплатила АТ «Кредобанк» 99 000,00 грн. загальної заборгованості, що підтверджується квитанцією № 47544693 від 20.08.2021 р., випискою про рух коштів за карткою за період з 01.08.2021 р. по 01.09.2021 р. Цього ж дня, 20.08.2021 р. АТ «Кредобанк» надіслано СМС-повідомлення про зарахування 99 000,00 грн. та про залишок несплаченого боргу в сумі 46 499,93 грн.

Зазначену заборгованість ОСОБА_1 погасила 23.09.2021 р., сплативши на картковий рахунок 49 220,00 грн., що підтверджується випискою за карткою за період з 01.09.2021-01.10.2021 р. Цього ж дня, 23.09.2021 р. АТ «Кредобанк» надіслано СМС-повідомлення про зарахування 49 220,00 грн. та вказано про повне погашення боргу за кредитом. Таким чином, ОСОБА_1 станом на момент подання позивачем позову погасила повну суму заборгованості за кредитом, зокрема, розраховану у позовній заяві суму 140601,87 грн., що підтверджується також довідкою АТ «Кредобанк» № 8233/22 від 18.04.2022 р., з якої вбачається, що розмір поточної заборгованості станом на 18.04.2022 р. (яка виникла вже у 2022 р.) становить: 3382,75 грн. - основного боргу та 1180,23 грн. - прострочених відсотків.

За наведених обставин представник відповідача просить у задоволенні позову відмовити. Крім цього, подав клопотання про розподіл судових витрат, в якому просить, у випадку відмови в задоволенні позову, стягнути з позивача на користь відповідача судові витрати на правову допомогу в розмірі 14000,00 грн.

04.07.2022 року представником позивача подано до суду відповідь на відзив. Зазначає, що довідки про закриття кредиту АТ «Кредобанк» не видавав клієнту ОСОБА_1 , так як у неї наявна заборгованість по рахунку. Після 24.09.2021 року ОСОБА_1 здійснювала оплати, збільшуючи ліміт заборгованості по рахунку, на прострочену суму заборгованості банк нараховував відсотки. Тому станом на 20.06.2022 року заборгованість за кредитним договором № ПКК/1190 від 12.08.2019 року становить 5 343 грн. 31 коп. Окрім того, представник позивача зазначає, що витрати відповідача, понесені на правову допомогу, є завищеними і такими, що не відповідають складності справи, є непропорційними. Відтак, просить відмовити у стягнені витрат на правову допомогу.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 22.09.2022 року відмовлено у прийнятті до розгляду клопотання представника позивача АТ "Кредобанк" Павленка С.В. від 23.06.2022 року про уточнення позовних вимог у справі № 465/142/22 за позовом Акціонерного товариства «Кредобанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, яким позивачем заявлено про зменшення розміру позовних вимог до рівня 5343,31 грн., і повернуто таке клопотання позивачу.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 08.02.2024 року залучено до участі у справі за позовом Акціонерного товариства «Кредобанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в якості позивача Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (код ЄДРПОУ - 35625014), яким, як правонаступником, замінено позивача Акціонерне товариство «Кредобанк».

В судове засідання представник позивача не з`явився, подав клопотання про розгляд справи у його відсутності.

Відповідач та її представник в судове засідання не з`явилися, представником подано клопотання про розгляд справи у відсутності сторони відповідача.

Суд, вивчивши матеріали справи та подані докази, проаналізувавши їх в сукупності, доходить переконання про наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог.

Судом встановлено, що 12.08.2019 року між Акціонерним Товариством «Кредобанк» та ОСОБА_1 укладено Договір кредитної лінії № ПКК/1190, відповідно до умов якого банк зобов`язується, в межах встановленого у розмірі та на умовах, обумовлених цим кредитним договором ліміту кредитування, відкрити позичальнику кредитну лінію, в межах якої надавати йому кредити у розмірі та на умовах, обумовлених цим кредитним договором, а позичальник зобов`язується повернути кредити і сплатити проценти за користування ними, а також інші платежі, передбачені цим кредитним договором, у розмірах, визначених відповідно до умов цього кредитного договору та тарифів Банку (п.1 Договору).

Як зазначає представник позивача та не заперечується відповідачем, позивач свої зобов`язання за договором виконав, а саме відкрив ОСОБА_1 кредитну лінію, в межах якої надавав їй кредити у розмірі та на умовах, обумовлених договором.

Представником АТ «Кредобанк» направлено ОСОБА_1 досудову вимогу № 253/2021 від 13.05.2021 року у зв`язку із неналежним виконанням нею зобов`язань по договору, відповідно до якої зазначалося, що станом на 30.04.2021 року у відповідача перед банком наявна заборгованість в розмірі 134 220 грн. 42 коп., яку банк вимагає сплатити.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором Банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч.1, 2 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін.

Згідно ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Як вбачається із наданих представником відповідача доказів, ОСОБА_1 20.08.2021 року сплатила АТ «Кредобанк» 99 000,00 грн. загальної заборгованості, що підтверджується квитанцією № 47544693 від 20.08.2021 року, а також випискою про рух коштів за карткою за період з 01.08.2021 року по 01.09.2021 року. Окрім того, 23.09.2021 року відповідач сплатила на картковий рахунок 49 220,00 грн., що підтверджується випискою за карткою за період з 01.09.2021-01.10.2021 року.

Як наслідок, АТ «Кредобанк» видано ОСОБА_1 довідку № 8233/22 від 18.04.2022 року, відповідно до якої банківською установою зазначено, що заборгованість за кредитним договором відповідача ОСОБА_1 станом на 18.04.2022 року становить 3382,75 грн. - основного боргу та 1180, 23 грн. - прострочених відсотків.

Зважаючи на викладене, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача 140 601,87 грн. заборгованості за невиконання зобов`язань по кредитному договору № ПКК/1190, оскільки така заборгованість, яка обчислена згідно позовної заяви станом на визначену дату - 11.06.2021 року, відповідачем була повністю погашена впродовж серпня-вересня 2021 року і на час пред`явлення позову - 12.01.2022 року не існувала.

Наведене підтверджується також наданим АТ "Кредобанк" розрахунком заборгованості за договором кредиту ПКК/1190 від 12.08.2019 року, в якому зазначено, що станом на 30.09.2021 року сума заборгованості (поточна) відповідача ОСОБА_1 - 0, сума заборгованості (прострочена) відповідача ОСОБА_1 - 0.

Що стосується вказівки позивача на облікування за відповідачем заборгованості станом на 20.06.2022 року в сумі 5343,31 грн., з яких 3682,75 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 1660,56 грн. - заборгованість за відсотками, то суд звертає увагу на те, що вказана заборгованість нарахована позивачем поза межами періоду, заявленого в позовній заяві, не являється заборгованістю станом на 11.06.2021 року, яку просить стягнути позивач, і обрахована банком після жовтня 2021 року, відповідно, її розрахунок у позовній заяві не наведено та підставами позову стягнення такої не обумовлено.

Відтак, у задоволенні позовних вимог слід відмовити. У зв`язку з відмовою у задоволенні позову та відповідно до п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України заявлені стороною позивача витрати на правову допомогу відшкодуванню за рахунок відповідача не підлягають.

Щодо вимоги представника відповідача про стягнення суми витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (ч.3 ст.133 ЦПК України).

Вирішуючи питання про стягнення з позивача витрат на професійну правову допомогу, суд виходить із диспозиції ч.1 ст. 137 ЦПК України, у відповідності до якої, витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Так, згідно ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правової допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання цих вимог суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Згідно з п. 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.09 р. № 23-рп/2009 у справі № 1-23/2009 правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Отже, з викладеного слідує, що до правової допомоги належать: консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво тощо.

Конституційний Суд України зазначив і про те, що гарантування кожному права на правову допомогу в контексті ч. 2 ст.3, ст.59 Конституції України покладає на державу відповідні обов`язки щодо забезпечення особи правовою допомогою належного рівня. Такі обов`язки обумовлюють необхідність визначення в законах України, інших правових актах порядку, умов і способів надання цієї допомоги.

За змістом положень статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05 липня 2012 року № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України", від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України", від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України", від 30 березня 2004 року у справі "Меріт проти України", заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

На підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16.

Так, на підтвердження аргументів про стягнення судових витрат на професійну правову допомогу відповідачем надано суду: договір про надання правової допомоги № 01/20-22 від 18.05.2022 року, укладений між адвокатом Дудою П.В. та ОСОБА_1 ; додаткову угоду до договору від 18.05.2022 року, відповідно до якої гонорар адвоката становить 14 000 грн.; акт прийому - передачі від 15.06.2022 року, яким зафіксовано факт виконання адвокатом Дудою П.В. зобов`язань по наданню правової допомоги відповідачу ОСОБА_1 в межах справи №465/142/22.

З приводу наведеного приймається до уваги те, що суд не має права втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Водночас, в силу вимог процесуального закону суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат (у даному випадку, за наявності заперечень учасника справи), що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документу, витрачений адвокатом час тощо є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Так, у справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. В пункті 269 рішення у цій справі Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування судових витрат суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені договором на правову допомогу, актами приймання-передачі наданих послуг, платіжними документи про оплату таких послуг та розрахунком таких витрат.

Крім того, у п.154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

З огляду на наведене та приймаючи до уваги характер спірних правовідносин, складність справи, відмову у задоволенні позовних вимог, співмірність понесених витрат із ціною позову, значення справи для відповідача, вимоги розумності і справедливості, а також зважаючи на подану представником позивача заяву про зменшення витрат на правову допомогу, суд, вирішуючи питання про визначення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, приходить до висновку про часткове задоволення вимог відповідача про стягнення судових витрат, понесених на професійну правничу допомогу, в розмірі 5000 грн. Зазначений розмір витрат на правову допомогу суд вважає належним та співмірним із характером правовідносин та складністю справи.

Враховуючи наведене та на підставі ст.ст. 12, 81, 141, 258, 259, 263-265, 352, 354 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на користь ОСОБА_1 5000 (п`ять тисяч) гривень 00 коп. витрат на правову допомогу.

Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 18.03.2024 року.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», код ЄДРПОУ - 35625014, м. Київ, вул. Симона Петлюри, 30.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 .

Суддя Величко О.В.