Номер провадження: 22-ц/813/835/24
Справа № 496/5582/21
Головуючий у першій інстанції Буран В. М.
Доповідач Вадовська Л. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.09.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого (судді-доповідача) - Вадовської Л.М.,

суддів - Комлевої О.С., Сєвєрової Є.С.,

за участю секретаря - Венжик Л.С.,

переглянувши справу №496/5582/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу, 3% річних, інфляційних втрат, визнання договору дарування недійсним за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 11 травня 2022 року у складі судді Бурана В.М., -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 , звернувшись 19 листопада 2021 року до суду з вищеназваним позовом, вказав, що 30 липня 2020 року між ним та відповідачем ОСОБА_2 у простій письмовій формі укладено договір позики, про що складено розписку, та надано в борг 50000,00 доларів США під зобов`язання повернення грошових коштів у строк до 01 січня 2021 року. Грошові кошти надавались відповідачу для придбання житлового будинку та земельних ділянок, що розташовані по АДРЕСА_1 , тому після придбання нерухомості відповідач оригінали документів на нерухоме майно передала позивачу, а потому видала 10 жовтня 2020 року довіреність на право розпорядження майном. Відповідач ОСОБА_3 виступив «гарантом» угоди, сторони перебували у дружніх стосунках. 27 жовтня 2020 року відповідач ОСОБА_2 здійснила відчуження шляхом дарування частки житлового будинку відповідачу ОСОБА_3 . Посилаючись на не повернення боргу, укладення договору дарування для унеможливлення повернення суми позики, позивач ОСОБА_1 просив:

стягнути з відповідача ОСОБА_2 на свою користь грошові кошти в сумі 50000,00 доларів США, що станом на час звернення до суду еквівалентно 1320665,00 грн.; 3% річних в сумі 34843,00 грн., інфляційні втрати в сумі 112124,46 грн.;

визнати з підстав статті 234 ЦК України недійсним Договір дарування частки житлового будинку загальною площею 188,8 кв.м, житловою площею 84,5 кв.м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений нотаріально 27 жовтня 2021 року за реєстраційним номером 1-1026;

стягнути судові витрати (т.1 а.с.3-5).

Ухвалою судді Біляївського районного суду Одеської області від 23 листопада 2021 року відкрито провадження у справі (т.1 а.с.33-34).

Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 23 листопада 2021 року (описку виправлено ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 24 листопада 2021 року) в порядку забезпечення позову накладено арешт на частку земельної ділянки площею 0,0066 га та частку земельної ділянки площею 0,1000 га, частку житлового будинку, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 та належні на праві власності ОСОБА_3 (т.1 а.с.35-37, 38-39).

Відповідач ОСОБА_3 позов не визнав, зазначивши у відзиві, що від ОСОБА_2 йому відомо, що остання коштів від ОСОБА_1 в борг не отримувала, розписку написала під диктовку своєї матері ОСОБА_4 . У кримінальній справі походження розписки не встановлено. 25 грудня 2020 року ним ОСОБА_3 особисто у присутності свідків передано ОСОБА_1 борг за ОСОБА_4 в сумі 50000,00 доларів США, на що ОСОБА_1 віддав йому оригінал розписки, на якій свої підписи поставили свідки. Те, що він ОСОБА_3 збирав кошти, щоб віддати за ОСОБА_4 , підтверджено доказами. ОСОБА_1 повернуто грошові кошти до 01 січня 2021 року, що підтверджено знаходженням оригіналу розписки з підписами свідків у нього ОСОБА_3 (т.1 а.с.70-71).

Розписка ОСОБА_2 щодо боргових зобов`язань перед ОСОБА_1 , що датована 30 липня 2020 року, у кримінальному провадженні №0000221, розпочатому 07 серпня 2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 357 КК України, була вилучена у ОСОБА_3 від час обшуку з накладенням арешту ухвалою слідчого судді Біляївського районного суду Одеської області від 26 серпня 2021 року у справі №496/3582/21 (т.1 а.с.53-56).

В порядку виконання ухвали Біляївського районного суду Одеської області від 01 грудня 2021 року про витребування доказів слідчий надав розписку до суду, яка була оглянута у судовому засіданні 20 грудня 2021 року (т.1 а.с.80-82,88, 89, 91-92).

Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 21 січня 2022 року закрито підготовче засідання, справу призначено до судового розгляду по суті (т.1 а.с.109).

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 11 травня 2022 року позов задоволено (т.1 а.с.146-154).

Висновок суду мотивовано тим, що оригінал розписки долучений до матеріалів кримінального провадження №0000221 в якості речового доказу, оригінал розписки відповідає копії розписки, що знаходиться на аркуші справи 10 та була надана ОСОБА_1 до позовної заяви. Дане спростовує доводи ОСОБА_3 про повернення боргу, надана ОСОБА_3 копія розписки з відміткою про повернення боргу при свідках не відповідає оригіналу розписки, що приєднаний до кримінального провадження. Повернення боргу ОСОБА_2 доказами не підтверджено, ОСОБА_2 зобов`язана повернути суму позики з урахуванням 3% річних та інфляційних втрат. Договір дарування належної ОСОБА_2 частки нерухомого майна носить фіктивний характер, свідчить про намагання уникнути цивільно-правової конфіскації у зв`язку з не поверненням боргу.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 07 липня 2022 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення суду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду першої інстанції скасувати повністю, справу направити до суду першої інстанції на новий розгляд (т.1 а.с.161-171).

За змістом вимог апеляційної скарги незаконність і необґрунтованість рішення з підстав недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, неправильного застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права полягає у наступному. Суд розглянув справі без присутності відповідачів, фактично розгляд справи пройшов в порядку заочного розгляду, хоча суд виніс «звичайне» рішення, позбавивши тим самим права на перегляд рішення в порядку статті 284 ЦПК України. Судових викликів/повідомлень про судові засідання не отримував, представник ОСОБА_5 у період з 06 травня 2022 року по 12 травня 2022 року перебувала на лікарняному, тому з поважних причин до суду 11 травня 2022 року не з`явилась. Суд вирішив справу за відсутності відповідачів, щодо яких не було відомостей про їх належне повідомлення. Крім того, суд не розглянув питання визнання його ОСОБА_3 добросовісним набувачем. У справі оскаржується договір дарування частки нерухомого майна, проте нотаріус, яка посвідчила договір, не залучена до участі в справі в якості третьої особи. Кримінальна справа на даний час не закінчена, проводяться слідчі дії по встановленню виникнення і дійсності розписки ОСОБА_2 та встановлення завданих потерпілому ОСОБА_1 збитків, проте суд провадження у цивільній справі не зупинив.

В апеляційній скарзі не зазначено нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Переглянувши справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду в частині позовних вимог про визнання недійсним договору дарування та ухвалення в цій частині нового рішення по суті вимог з огляду на наступне.

Учасниками справи в порядку доведення обставин, на які посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень, надано докази, що містять наступні дані.

Згідно Договору купівлі-продажу, укладеного між ОСОБА_6 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) як продавцем та ОСОБА_7 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ), ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) як покупцями, посвідченого приватним нотаріусом Лиманського районного нотаріального округу Одеської області Драгой Н.І. 30 липня 2020 року, зареєстрованого в реєстрі за №356, ОСОБА_7 та ОСОБА_2 купили в рівних частках кожна житловий будинок, який складається в цілому з житлового будинку літ. «А» загальною площею 188,8 кв.м, житловою площею 84,50 кв.м, з господарськими будівлями та спорудами гараж літ. «Б», душ літ. «В», альтанка літ. «Г», туалет літ. «Д», огорожа №1-4, розташований за адресою: АДРЕСА_1 на земельній ділянці площею 0,1000 га кадастровий номер :02:002:0083. Відомості про набуття ОСОБА_7 та ОСОБА_2 права спільної часткової власності на вказане нерухоме майно на підставі правочину внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 30 липня 2020 року; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 210 (т.1 а.с.11-12, 13-14).

Згідно Договору купівлі-продажу, укладеного між ОСОБА_6 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) як продавцем та ОСОБА_7 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ), ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) як покупцями, посвідченого приватним нотаріусом Лиманського районного нотаріального округу Одеської області Драгой Н.І. 30 липня 2020 року, зареєстрованого в реєстрі за №359, ОСОБА_7 та ОСОБА_2 купили в рівних частках кожна земельну ділянку площею 0,1000 га кадастровий номер :02:002:0083, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 . Відомості про набуття ОСОБА_7 та ОСОБА_2 права спільної часткової власності на вказане нерухоме майно на підставі правочину внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 30 липня 2020 року; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 210 (т.1 а.с.15-16, 17).

Згідно Договору купівлі-продажу, укладеного між ОСОБА_6 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) як продавцем та ОСОБА_7 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ), ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) як покупцями, посвідченого приватним нотаріусом Лиманського районного нотаріального округу Одеської області Драгой Н.І. 30 липня 2020 року, зареєстрованого в реєстрі за №362, ОСОБА_7 та ОСОБА_2 купили в рівних частках кожна земельну ділянку площею 0,0540 га кадастровий номер :02:002:0084, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 . Відомості про набуття ОСОБА_7 та ОСОБА_2 права спільної часткової власності на вказане нерухоме майно на підставі правочину внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 30 липня 2020 року; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 10 (т.1 а.с.18-19, 20).

30 липня 2020 року ОСОБА_2 надала ОСОБА_1 розписку про отримання в борг 50000,00 доларів США та залишення в заставу її частини будинку за адресою: АДРЕСА_1 ; вказала у розписці, що у випадку не повернення коштів у строк до 01 січня 2021 року зобов`язується віддати свою частину будинку, що підтверджує довіреністю на нього (т.1 а.с.10).

10 жовтня 2020 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Корнік Д.А. посвідчено за реєстровим №791 Довіреність ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ), якою вона уповноважила ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) представляти її інтереси з питань, які стосуються розпорядження та користування від її імені належними їй частками житлового будинку та земельних ділянок, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с.21-22).

Згідно Договору дарування житлового будинку, укладеного між ОСОБА_8 , діючим від імені ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) як дарувальником та ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 ) як обдарованим, посвідченого державним нотаріусом Біляївської районної державної нотаріальної контори Одеської області Шевченко Ю.А. 27 жовтня 2020 року, зареєстрованого в реєстрі за №1-1026, ОСОБА_3 набув в дар частку житлового будинку, який складається в цілому з житлового будинку літ. «А» загальною площею 188,8 кв.м, житловою площею 84,50 кв.м, з господарськими будівлями та спорудами гараж літ. «Б», душ літ. «В», альтанка літ. «Г», туалет літ. «Д», огорожа №1-4, розташований за адресою: АДРЕСА_1 на земельній ділянці площею 0,1000 га кадастровий номер :02:002:0083. Відомості про набуття ОСОБА_3 права спільної часткової власності на вказане нерухоме майно на підставі правочину внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 27 жовтня 2020 року; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 210 (т.1 а.с.13, т.2 а.с.45-47).

19 листопада 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення з ОСОБА_2 боргу за договором позики з урахуванням 3% річних та інфляційних втрат і про визнання недійсним укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 договору дарування частки житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Щодо визнання недійсним правочину.

Договір дарування частки житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , що укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений державним нотаріусом Біляївської районної державної нотаріальної контори Одеської області Шевченко Ю.А. 27 жовтня 2020 року, зареєстрований в реєстрі за №1-1026.

Позовні вимоги заявлено про визнання недійсним договору дарування як такого, що укладений та нотаріально посвідчений 27 жовтня 2021 року. В судовому рішенні суд визнав недійсним договір дарування від 27 жовтня 2021 року, не звернувши увагу на неправильно зазначену дату спірного договору.

Позовні вимоги про визнання недійсним договору дарування частки нерухомого майна заявлені з підстав частин 1, 5 статті 203, статті 234 ЦК України.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України, відповідно до положень даної норми матеріального права, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч.1); правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч.5).

У розумінні частини 5 статті 203 ЦК України правочином є дія, спрямована на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків, тому правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків. Правочини, укладені «про людське око» (фіктивні), не спричиняють правових наслідків.

Фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином (ч.1 ст.234 ЦК України).

Фіктивний правочин визнається судом недійсним (ч.2 ст.234 ЦК України).

У розумінні статті 234 ЦК України для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. У разі, якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний. Фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним. Вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків. Ознака вчинення його лише для вигляду повинна бути властива діям обох сторін правочину. Якщо одна сторона діяла лише для вигляду, а інша намагалася досягти правового результату, такий правочин не може бути фіктивним. Позивач, який звертається до суду з позовом про визнання правочину фіктивним, повинен довести суду відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки.

За умовами укладеного між ОСОБА_2 в особі представника та ОСОБА_3 договору дарування, зокрема,

представник дарувальника засвідчив, що частка житлового будинку, що є предметом цього договору, не містить недоліків або особливих властивостей, які можуть бути небезпечними для життя, здоров`я, майна обдарованого, або інших осіб; що від обдарованого не приховано обставин, які мають істотне значення; що до укладення цього договору вищевказана частка житлового будинку іншим особам не відчужена, під забороною (арештом) та у заставі, податковій заставі не перебуває, як внесок до статутного капіталу юридичних осіб не передано, відсутні судові спори, самовільних переобладнань немає; що не здана в користування наймачам (орендарям); що внаслідок дарування частки житлового будинку не буде порушено прав та законних інтересів інших осіб, в тому числі неповнолітніх, малолітніх, непрацездатних дітей, обмежено дієздатних або недієздатних осіб, яких дарувальник зобов`язаний утримувати за законом або договором; обтяжень, а також будь-яких прав у третіх осіб щодо вказаної частки житлового будинку немає (п.5);

сторони підтвердили, що укладення договору відповідає їх інтересам; волевиявлення є вільним, усвідомленим і відповідає їх внутрішній волі; умови договору зрозумілі і відповідають реальній домовленості сторін; договір не приховує іншого правочину і спрямований на реальне настання наслідків, які обумовлені у ньому (п.6).

Отже, з умов пунктів 5,6 Договору вбачається, що ОСОБА_2 на час його укладення через представника, наділеного повноваженнями, підтвердила, що договір дарування не приховує іншого правочину, а відчужуване майно не обтяжене заборонами чи обтяженнями.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 правовідносини позики грошових коштів у сумі 50000,00 доларів США нотаріально посвідченим договором позики не оформили, виконання зобов`язання за договором позики не забезпечено нотаріально посвідченим договором іпотеки нерухомого майна чи застави рухомого майна.

У розумінні частини 2 статті 1047 ЦК України розписка позичальника є документом, що підтверджує передачу грошей позикодавцем позичальнику, тобто розписка не є договором, відповідно, зазначення в розписці про те, що позичальник у разі не повернення суми позики передасть позикодавцю належну позичальнику частку житлового будинку не є договором застави (іпотеки) цього нерухомого майна.

Для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину на те, що правочин вчиняється лише для виду, що правочин не буде виконаний.

В справі відсутні докази наявності у обох сторін правочину дарування умислу на укладення правочину «про людське око» для виду (фіктивного), тобто правочину, який не спричиняє правових наслідків дарування майна.

ОСОБА_3 як сторона правочину дарування заперечує фіктивність правочину, стверджує, що частку житлового будинку ним отримана в дар, правочин виконаний, що укладений договір дарування з його сторони не мав на меті інші цілі, ніж набуття нерухомого майна у власність.

ОСОБА_3 та ОСОБА_9 мають п`ятеро малолітніх дітей, є багатодітною сім`єю. ОСОБА_3 проживає з сім`єю в будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджено Актом від 12 червня 2023 року депутата Біляївської міської ради. До цього сім`я ОСОБА_3 з 2020 року проживала в с. Маяки Біляївського району (т.2 а.с.19-30, 79-86).

частка житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що набута ОСОБА_3 на підставі договору дарування, зареєстрована на праві власності ОСОБА_3 в Державному реєстр і речових прав на нерухоме майно.

ОСОБА_1 як позивач, який звернувся до суду з позовом про визнання правочину фіктивним, не довів суду відсутність у ОСОБА_3 як учасника спірного правочину дарування наміру створити юридичні наслідки, а саме набути у власність частку житлового будинку.

Правові підстави, з якими пов`язується визнання правочину фіктивним, відсутні, що має наслідком відмову в задоволенні позову про визнання договору дарування недійсним на підставі статті 234 ЦК України.

Щодо вимог про стягнення боргу за договором позики з урахуванням 3% річних та інфляційних втрат, то за апеляційною скаргою ОСОБА_3 рішення суду першої інстанції в цій частині вимог перегляду не підлягає, так як ОСОБА_3 не є стороною позикових відносин, що, згідно позовних вимог, виникли між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Судове рішення в частині стягнення боргу за договором позики з урахуванням 3% річних та інфляційних втрат ОСОБА_2 чи ОСОБА_1 не оскаржено, відповідно, при даному апеляційному перегляді справи не надається оцінка цим правовідносинам, розписці позичальника, виконанню/невиконанню зобов`язань по поверненню суми позики тощо.

Щодо заяв, клопотань.

03 серпня 2022 року ОСОБА_3 до суду апеляційної інстанції подано заяву про виклик та допит в якості свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , державного нотаріуса Грабовенко-Ворсуляк Д.М.; подано клопотання про витребування доказів, а саме витребування з Біляївського відділу поліції матеріалів кримінального провадження №0000612 та кримінального провадження №0000221 (т.2 а.с.1-2, 7-10).

Заява про виклик та допит свідків, клопотання про витребування матеріалів кримінальних проваджень задоволенню не підлягають, так як такі стосуються відносин позики грошових коштів, стороною у яких ОСОБА_3 не являється.

03 серпня 2022 року ОСОБА_3 до письмових пояснень додав Акт обстеження житлового будинку в с. Маяки, Довідки про склад сім`ї та проживання, свідоцтва про народження п`яти своїх дітей. 28 вересня 2022 року ОСОБА_3 до письмових пояснень додав спірний Договір дарування житлового будинку. 19 червня 2023 року ОСОБА_3 подав клопотання про прийняття доказів, зокрема, Акту про проживання у спірному будинку в м. Біляївка, посвідчення багатодітної сім`ї, свідоцтво про шлюб та свідоцтва про народження своїх п`яти дітей (т.2 а.с.19-30, 45-47, 74-86).

Дані докази прийняті судом апеляційної інстанції, так як справу розглянуто судом першої інстанції за відсутності ОСОБА_3 . Крім того, в матеріалах справи суду першої інстанції був відсутній як такий спірний договір дарування житлового будинку.

Інші подані ОСОБА_3 до суду апеляційної інстанції докази прийняттю не підлягають так як такі стосуються відносин позики грошових коштів, стороною у яких ОСОБА_3 не являється.

Щодо порушення норм процесуального права.

Відповідно до положень пункту 3 частини 3 статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

ОСОБА_3 обґрунтовує апеляційну скаргу розглядом судом справи за його відсутності без повідомлення належним чином про дату, час і місце засідання суду на 11 травня 2022 року.

Так, провадження у справі відкрито ухвалою суду від 23 листопада 2021 року. ОСОБА_3 повідомлений про відкриття провадження у справі, надав відзив на позов. ОСОБА_3 приймав участь у справі як особисто, так і через свого представника адвоката Білянську К.А.

Ухвалою суду від 21 січня 2022 року закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті на 11 лютого 2022 року.

10 лютого 2022 року ОСОБА_3 через представника ОСОБА_5 подав заяву, за змістом якої підтвердив, що йому відомо про судове засідання 11 лютого 2022 року, проте вважає, що справа не може бути розглянута по суті, так як триває розгляд кримінального провадження.

11 лютого 2022 року ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_5 в судове засідання не з`явились, розгляд справи відкладено на 28 лютого 2022 року, про що ОСОБА_3 був повідомлений надісланням повістки через «Нову пошту», а представник ОСОБА_5 повідомлена телефонограмою (т.1 а.с.115-116, 118-122, 123).

29 лютого 2022 року сторони в судове засідання не з`явились, розгляд справи відкладено на 30 березня 2022 року, представник ОСОБА_5 на 30 березня 2022 року повідомлена телефонограмою, докази повідомлення ОСОБА_3 відсутні (т.1 а.с.125, 126).

28 березня 2022 року представник ОСОБА_5 подала до суду заяву, в якій повідомила про неможливість явки до суду 30 березня 2022 року, так як у зв`язку з війною знаходиться в евакуації за межами Біляївського району (т.1 а.с.130).

30 березня 2022 року сторони в судове засідання не з`явились, розгляд справи відкладено на 11 травня 2022 року; повідомлення ОСОБА_3 про судове засідання на 11 травня 2022 року відсутнє (т.1 а.с.131).

11 травня 2022 року представник позивача ОСОБА_10 подав заяву про розгляд справи без участі позивача та його представника (т.1 а.с.138-139).

Належне повідомлення ОСОБА_3 чи його представника ОСОБА_5 на 11 травня 2022 року в справі відсутнє.

В судовому засіданні 11 травня 2022 року за відсутності учасників справи ухвалено рішення по суті вимог (т.1 а.с.140, 141-142).

До апеляційної скарги додано довідка про перебування представника ОСОБА_5 на лікарняному у період з 06 травня 2022 року по 12 травня 2022 року (т.1 а.с.172).

Отже, доводи ОСОБА_3 про розгляд справи у його відсутність без належного повідомлення про дату, час та місце розгляду справи підтвердженні, що в силу положень пункту 3 частини 3 статті 376 ЦПК України має наслідком обов`язкове скасування рішення суду в частині позовних вимог до ОСОБА_3 про визнання правочину недійсним та ухвалення апеляційним судом нового рішення по суті вимог в цій частині.

Направлення справи до суду першої інстанції на новий розгляд не передбачено визначеними положеннями статті 374 ЦПК України повноваженнями суду апеляційної інстанції.

Щодо судових витрат.

ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є відповідачами за позовними вимогами про визнання правочину недійсним.

ОСОБА_3 не є відповідачем за позовними вимогами про стягнення боргу за договором позики з урахуванням 3% річних та інфляційних втрат.

Позовні вимоги про визнання правочину недійсним підлягали оплаті судовим збором в сумі 875,60 грн. (2189,00 грн. х 0,4 = 875,60 грн.) до суду першої інстанції, відповідно, до суду апеляційної інстанції в сумі 1313,40 грн. (875,60 грн. :100% х 150% = 1313,40 грн.).

За подання апеляційної скарги підлягав сплаті судовий збір в сумі 9193,00 грн. (оскаржував судове рішення повністю), сплачено судовий збір в сумі 18387,00 грн.; ухвалою Одеського апеляційного суду від 25 липня 2022 року за клопотанням ОСОБА_3 переплачена сума судового збору 9194,00 грн. повернута.

В силу положень статті 141 ЦПК України з огляду на відмову в задоволенні позовних вимог про визнання правочину недійсним витрати ОСОБА_3 по сплаті за подання апеляційної скарги судового збору за вимогами про визнання правочину недійсним підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 в сумі 1313,40 грн.

Справа в провадженні суду першої інстанції з листопада 2021 року, суду апеляційної інстанції з червня 2022 року, призначалась до розгляду на 06 липня 2023 року, 30 листопада 2023 року, 06 червня 2024 року. Інформація про дату, час та місце розгляду справи доступна на сайті «Судова влада». Учасники справи мали процесуальний час для надання суду обґрунтування власних позицій. Судом апеляційної інстанції вимоги статей 128, 130 ЦПК України щодо судового виклику/повідомлення учасників процесу виконувались, порядок вручення судових повісток дотримувався, учасники справи правом на отримання/неотримання надісланих поштою судових повісток розпоряджалися на власний розсуд; додатково учасники справи повідомлялися документом в електронному вигляді «Судова повістка…», SMS-повідомлення «Судова повістка…» На 06 червня 2024 року учасники справи повідомлені завчасно, представник ОСОБА_1 ОСОБА_11 та ОСОБА_3 подали заяви про розгляд справи за їх відсутності; підстав для подальшого відкладення розгляду справи не встановлено.

Відповідно до положень частин 4, 5 статті 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення; датою ухвалення рішення за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.

Датою ухвалення призначеного у судове засідання на 06 червня 2024 року рішення судом апеляційної інстанції відповідно до положень частини 5 статті 268 ЦПК України є дата складання повного судового рішення.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ст.ст.376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 11 травня 2022 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним - скасувати.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним - відмовити.

Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 11 травня 2022 року в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрат по сплаті судового збору за подання позову в сумі 6129 грн. 00 коп. - скасувати.

Стягнути з ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 ) витрати на сплату за подання апеляційної скарги судового збору в сумі 1313 грн. 40 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 16 вересня 2024 року.

Головуючий Л.М.Вадовська

Судді О.С.Комлева

Є.С.Сєвєрова