Номер провадження 2/725/1298/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.04.2024 Першотравневий районний суд м.Чернівців в складі:

головуючого судді Стоцька Л. А.

за участю секретаря Стрілець Д.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , від імені яких діє представник ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Макеєвої Надії Василівни, про визнання недійсним свідоцтв про право на спадщину а законом на обов`язкову частку на нерухоме майно,-

ВСТАНОВИВ:

В обґрунтування позову представник позивачів зазначила, що позивачі є спадкоємцями нерухомого майна після смерті їхнього батька ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та який ще за життя на випадок своєї смерті склав заповіт, в якому все своє майно заповів наступним чином:

69/100 ідеальних часток будинковолодіння із належними до нього будівлями та спорудами під АДРЕСА_1 , а саме трикімнатний житловий будинок літ.Б, загальною площею 288,8 кв. м., житловою площею 61,9 кв. м., сарай літ. Г, колодязь І, огорожа під №1-3 та 1/2 частку земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, госпдарських будівель та споруд, площею 0,0725 га, кадастровий номер 731013660:08:003:0003, що розташована за адресою АДРЕСА_1 , батько заповів позивачам в рівних частках, тобто по 1/2 частці кожному.

31/100 ідеальну частку будинковолодіння із належними до нього будівлями та спорудами під АДРЕСА_1 , а саме трикімнатний житловий будинок літ.А, загальною площею 93,8 кв. м., житловою площею 43,8 кв. м., сарай літ. В, колодязь І, огорожа під №1-3 та 1/2 частку земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, госпдарських будівель та споруд, площею 0,0725 га, кадастровий номер 731013660:08:003:0003, що розташована за адресою АДРЕСА_1 , спадкодавець заповів ОСОБА_6 .

Після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Макеєвою Надією Василівною була заведена спадкова справа №106/2021.

20.11.2023 року ОСОБА_1 , одержуючи у нотаріуса Свідоцтва на право на спадщину за заповітом, дізнався, що розмір його частки як спадкоємця зменшився, так як відповідач ОСОБА_4 через пошту подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини на обов`язкову частку і 14.11.2023 року одержала свідоцтва про прав на спадщину за законом.

Відповідач ОСОБА_4 була дружиною спадкодавця ОСОБА_5 , однак як подружжя вони не жили разом близько 20 років до смерті батька, кожен з них проживав окремо один від одного. ОСОБА_4 весь цей час проживала у США, звідки вона ніби то подала по пошті нотаріусу заяву про прийняття спадщини на обов`язкову частку датовану 19.11.2022 року, яка не була нотаріально завірена та одержана приватним нотаріусом 09.06.2023 року, шляхом особистого вручення листоношею, про що нотаріусом зроблено відмітку на заяві про одержання. При цьому на конверті відсутні будь-які штампи із датами відправки конверту з США та надходження його на поштове відділення в Україну, які б доводили про вчасну відправку відповідачем листа про прийняття спадщини до нотаріуса.

14.11.2023 року ОСОБА_4 отримала свідоцтва про право власності на спадщину на 1/8 часток земельної ділянки та вищевказаного житлового будинку, однак позивачі вважають їх незаконними так, відповідач подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини на обов`язкову частку з пропуском строку на прийняття спадщини, оскільки конверт не містить жодного штемпеля з датою про відправку і вручений він був нотаріусу 09.06.2023 року, таким чином дії нотаріуса є незаконними, а свідоцтва про право на спадщину недійсними.

У поданому відзиві приватний нотаріус Макеєва Н. В., просила відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що нею як приватним нотаріусом після смерті ОСОБА_5 на підставі заяв позивачів було заведено спадкову справу, зокрема у матеріалах спадкової справи наявна заява про прийняття спадщини непрацездатної за віком дружини спадкодавця ОСОБА_4 , яка надійшла поштою. Вказувала, що на підставі чинного законодавства заяви про прийняття спадщини або відмову від неї подаються спадкодавцем особисто в письмовій формі, якщо на заяві, яка надійшла поштою, справжність підпису особи нотаріально не засвідчена, вона приймається нотаріусом, заводиться спадкова справа, а спадкоємцю надсилається лист, в якому пропонується надіслати заяву, оформлену належним чином, або прибути до нотаріуса за місцем відкриття спадщини. Таким чином, законодавством передбачена можливість направляти заяву про прийняття спадщини поштою, без нотаріального засвідчення справжності підпису на заяві. Окрім того, з 29.06.2022 року діють нові зміни щодо строків оформлення спадщини під час воєнного стану, тобто в умовах воєнного стану в Україні до 19 червня 2023 року діяло правило 10 місяців на прийняття спадщини чи відмови від неї, таким чином, строк на прийняття спадщини ОСОБА_4 не був пропущений.

Відповідачем ОСОБА_4 відзиву не подано.

Ухвалою суду від 01.02.2024 прийнято до свого провадження цивільну справу за вищевказаним позовом та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження до підготовчого засідання.

Ухвалою суду від 11.03.2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

Представник позивача подала до суду заяву про розгляд справи без її участі позовні вимоги підтримує та просить задовольнити.

Відповідач приватний нотаріус Макеєва Н. В. у поданому відзиві просила розглядати справу за її відсутності, заперечувала проти задоволення позову, з підстав, викладених у відзиві.

ОСОБА_7 в судове засідання не з`явилася, про час і місце судового розгляду повідомлялася належним чином за зареєстрованим місцем проживання в порядку, передбаченому положеннями ст.130,131 ЦПК України, про що у справі є належні докази, про причини неявки не повідомила.

Згідно положень ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є спадкоємцями нерухомого майна після смерті їхнього батька ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та який ще за життя на випадок своєї смерті склав заповіт, в якому все своє майно заповів наступним чином:

69/100 ідеальних часток будинковолодіння із належними до нього будівлями та спорудами під АДРЕСА_1 , а саме трикімнатний житловий будинок літ.Б, загальною площею 288,8 кв. м., житловою площею 61,9 кв. м., сарай літ. Г, колодязь І, огорожа під №1-3 та 1/2 частку земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, госпдарських будівель та споруд, площею 0,0725 га, кадастровий номер 731013660:08:003:0003, що розташована за адресою АДРЕСА_1 , батько заповів позивачам в рівних частках, тобто по 1/2 частці кожному.

31/100 ідеальну частку будинковолодіння із належними до нього будівлями та спорудами під АДРЕСА_1 , а саме трикімнатний житловий будинок літ.А, загальною площею 93,8 кв. м., житловою площею 43,8 кв. м., сарай літ. В, колодязь І, огорожа під №1-3 та 1/2 частку земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, госпдарських будівель та споруд, площею 0,0725 га, кадастровий номер 731013660:08:003:0003, що розташована за адресою АДРЕСА_1 , спадкодавець заповів ОСОБА_6 .

Після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Макеєвою Надією Василівною була заведена спадкова справа №106/2021.

20.11.2023 року ОСОБА_1 , одержуючи у нотаріуса Свідоцтва на право на спадщину за заповітом, дізнався, що розмір його частки як спадкоємця зменшився, так як відповідач ОСОБА_4 через пошту подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини на обов`язкову частку і 14.11.2023 року одержала свідоцтва про прав на спадщину за законом.

Відповідач ОСОБА_4 була дружиною спадкодавця ОСОБА_5 , однак як подружжя вони не жили разом близько 20 років до смерті батька, кожен з них проживав окремо один від одного. ОСОБА_4 весь цей час проживала у США, звідки вона ніби то подала по пошті нотаріусу заяву про прийняття спадщини на обов`язкову частку датовану 19.11.2022 року, яка не була нотаріально завірена та одержана приватним нотаріусом 09.06.2023 року, шляхом особистого вручення листоношею, про що нотаріусом зроблено відмітку на заяві про одержання. При цьому на конверті відсутні будь-які штампи із датами відправки конверту з США та надходження його на поштове відділення в Україну, які б доводили про вчасну відправку відповідачем листа про прийняття спадщини до нотаріуса.

14.11.2023 року ОСОБА_4 отримала свідоцтва про право власності на спадщину на 1/8 часток земельної ділянки та вищевказаного житлового будинку, однак позивачі вважають їх незаконними так, відповідач подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини на обов`язкову частку з пропуском строку на прийняття спадщини, оскільки конверт не містить жодного штемпеля з датою про відправку і вручений він був нотаріусу 09.06.2023 року.

Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Згідно з ч.1 ст.15, ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої статті 16 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Тлумачення наведених норм свідчить, що цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати, чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню.

Особа, якій належить порушене право, може скористатися не будь-яким на свій розсуд, а певним способом захисту такого свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини, або договором.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Стаття 1220 Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Стаття 1222 ЦК України визначає, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1233 ЦК України Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Згідно статті 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка).

За статтями 1268, 1269 ЦК України Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини, що передбачено ст. 1270 ЦК України.

Згідно ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Відповідно до статей 251, 253, 255 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Якщо строк встановлено для вчинення дії, вона може бути вчинена до закінчення останнього дня строку. У разі, якщо ця дія має бути вчинена в установі, то строк спливає тоді, коли у цій установі за встановленими правилами припиняються відповідні операції. Письмові заяви та повідомлення, здані до установи зв`язку до закінчення останнього дня строку, вважаються такими, що здані своєчасно.

Із конверту простого листа, де відправником є ОСОБА_4 , англійськими буквами, як і її місце проживання в США, на конверті відсутні відбитки поштового календарного штемпеля, які б засвідчували час подання листа на пошту в США для відправки в Україну у м. Чернівці, так і відбиток поштового штемпеля із датою надходження в Україну для пересилання нотаріусу в м. Чернівці. Поштарем на конверт наклеєно довідку, в якій зазначено, що на конверті простого листа міститься неповна адреса та зазначено дату 23.05.2022р., а нотаріусу цей простий лист було доставлено 09.06.2022 року, окрім того, заява ОСОБА_4 не була нотаріально завірена, також була подана не вчасно.

Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, а саме п. 1.7 Глави 10 визначено, що часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Рішення суду про оголошення фізичної особи померлою або про встановлення факту смерті особи в певний час не може бути прийнято нотаріусом на підтвердження факту смерті.

Пунктами 3.4, 3.5, 3.6 вищевказаного Порядку, визначено, що якщо спадкоємець особисто прибув до нотаріуса, нотаріальне засвідчення справжності його підпису на таких заявах не вимагається. У цьому випадку нотаріус встановлює особу заявника, про що на заяві робиться відповідна службова відмітка, яка скріплюється підписом нотаріуса. Якщо заява, на якій справжність підпису спадкоємця не засвідчена, надійшла поштою, вона приймається нотаріусом, заводиться спадкова справа, а спадкоємцю повідомляється про заведення спадкової справи та необхідність надіслати заяву, оформлену належним чином (справжність підпису на таких заявах має бути нотаріально засвідченою), або особисто прибути до нотаріуса. Не допускається приймати заяви про прийняття спадщини, про відмову від неї або заяви про їх відкликання, складені від імені спадкоємців їх представниками, що діють на підставі довіреностей.

3.11. Для прийняття спадщини чи відмови від прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

3.12. Прийняття і відмова від прийняття спадщини можуть мати місце щодо всього спадкового майна. Спадкоємець не вправі прийняти одну частину спадщини, а від іншої частини відмовитись. Спадкоємець, який прийняв частину спадщини, вважається таким, що прийняв усю спадщину.

3.13. Якщо спадкоємець протягом шести місяців не подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв спадщину.

3.21.Своєчасно надісланою вважається заява, справжність підпису особи на якій засвідчена (або не засвідчена) нотаріально, що направлена поштовим відправленням до закінчення шестимісячного строку для прийняття спадщини і яка надійшла нотаріусу після закінчення цього строку. Нотаріус приймає такі заяви, заводить спадкову справу та у випадку надходження заяви, справжність підпису на якій не засвідчено нотаріально, надсилає лист спадкоємцю, в якому пропонується надіслати заяву, оформлену належним чином, або особисто прибути до нотаріуса за місцем відкриття спадщини. У таких випадках конверт підшивається у спадкову справу.

ЗУ «Про поштовий зв`язок» міжнародне поштове відправлення - поштове відправлення, що приймається для пересилання за межі України, доставляється в Україну або переміщується через територію України транзитом операторами поштового зв`язку.

Відповідно доПравил надання послуг поштового зв`язку,а саме п. 8, оператори поштового зв`язку надають послуги з пересилання внутрішніх та міжнародних поштових відправлень, поштових переказів.

Поштові відправлення залежно від технології приймання, обробки, перевезення, доставки/вручення поділяються на прості та реєстровані. Реєстровані поштові відправлення поділяються на відправлення без оголошеної цінності (рекомендовані) та відправлення з оголошеною цінністю.

До внутрішніх поштових відправлень належать:

поштові картки - прості, рекомендовані;

листи - прості, рекомендовані, реєстровані з оголошеною цінністю;

відправлення для сліпих - прості, рекомендовані та реєстровані;

посилки - без оголошеної цінності, з оголошеною цінністю.

До міжнародних поштових відправлень належать:

поштові картки - прості, рекомендовані;

листи - прості, рекомендовані;

поштові відправлення з оголошеною цінністю;

відправлення для сліпих - прості, рекомендовані;

дрібні пакети - рекомендовані;

мішки M - рекомендовані;

посилки - без оголошеної цінності, з оголошеною цінністю;

відправлення EMS;

згруповані поштові відправлення Консигнація.

Пунктом 11 вищевказаних Правил, поштові відправлення поділяються на внутрішні (пересилаються в межах України) та міжнародні (пересилаються за межі України, надходять до України, переміщуються через територію України транзитом).

Пунктом 20, визначено, що міжнародні реєстровані поштові відправлення, що надходять в Україну, можуть пересилатися з повідомленням про їх вручення.

Послуга повідомлення про вручення не застосовується для міжнародних реєстрованих поштових відправлень, що пересилаються за межі України.

Міжнародні реєстровані поштові відправлення та міжнародні поштові відправлення з оголошеною цінністю, що надходять в Україну, можуть пересилатися з позначкою Вручити особисто. Такі відправлення пересилаються з повідомленням про вручення поштового відправлення (пункт 21 вищевказаних Правил).

Відповідно до п. 58 Правил, під час приймання для пересилання письмової кореспонденції на адресному боці кожного поштового відправлення проставляється відбиток поштового календарного штемпеля.

Дата відбитка поштового календарного штемпеля маркувальної (франкувальної) машини повинна відповідати даті подання письмової кореспонденції для пересилання. Якщо на письмовій кореспонденції, поданій для пересилання, відсутній відбиток поштового календарного штемпеля або зазначена дата не відповідає даті подання її для пересилання, така кореспонденція повертається відправникові для відповідного оформлення.

Відповідно до Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень, а саме Загальних положень :

1. Ці Нормативи і нормативні строки розроблено відповідно до Закону України "Про поштовий зв`язок", актів Всесвітнього поштового союзу, Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270, та інших нормативно-правових актів, що регулюють діяльність у сфері надання послуг поштового зв`язку.

Ці Нормативи і нормативні строки поширюються на послуги, що належать до універсальних послуг поштового зв`язку.

3. У цих Нормативах і нормативних строках терміни вживаються у таких значеннях:

місцева письмова кореспонденція (листи, картки, бандеролі, секограми) - письмова кореспонденція, що пересилається у межах населеного пункту, а в сільській місцевості - у межах території, яка обслуговується одним об`єктом поштового зв`язку;

нормативний строк пересилання поштових відправлень (крім простих листів та поштових карток) - час, установлений для пересилання поштових відправлень від об`єкта поштового зв`язку місця приймання до об`єкта поштового зв`язку місця вручення;

нормативний строк пересилання простих листів та поштових карток - час, установлений для пересилання простих листів та поштових карток з часу останнього виймання з поштових скриньок до часу вкладання до абонентської поштової скриньки одержувача.

ІІ. Нормативні строки пересилання поштових відправлень

1. Нормативні строки пересилання простої письмової кореспонденції операторами поштового зв`язку (без урахування вихідних днів об`єктів поштового зв`язку):

1) місцевої - Д+2, пріоритетної - Д+1;

2) у межах області та між обласними центрами України (у тому числі для міст Києва, Сімферополя, Севастополя) - Д+3, пріоритетної - Д+2;

3) між районними центрами різних областей України (у тому числі для міст обласного підпорядкування) - Д+4, пріоритетної - Д+3;

4) між іншими населеними пунктами різних областей України - Д+5, пріоритетної - Д+4,

де Д - день подання поштового відправлення до пересилання в об`єкті поштового зв`язку або опускання простого листа чи поштової картки до поштової скриньки до початку останнього виймання;

1, 2, 3, 4, 5 - кількість днів, протягом яких пересилається поштове відправлення.

2. При пересиланні рекомендованої письмової кореспонденції зазначені в пункті 1 цього розділу нормативні строки пересилання збільшуються на один день.

3. При пересиланні посилок без оголошеної цінності масою до 10 кілограмів зазначені в пункті 1 цього розділу нормативні строки пересилання збільшуються на два дні.

4. Пересилання міжнародних поштових відправлень (листів, карток, бандеролей, секограм) на території України здійснюється у нормативні строки, установлені для внутрішніх поштових відправлень.

Відповідно до Порядкунадання послуг з пересилання міжнародних поштових відправлень, а саме п. 9.1. У разі неможливості вручення одержувачам, згідно з положеннями Актів ВПС та Правил НППЗ міжнародні поштові відправлення зберігаються об`єктом поштового зв`язку місця призначення протягом одного місяця з дня їх надходження, відправлення «EMS» 14 календарних днів.

Враховуючи вищевикладене, нотаріус не міг встановити, що заява була подана безпосередньо ОСОБА_4 , оскільки заява не була нотаріально засвідчена, всупереч вимогам законодавства, а сама відповідач ОСОБА_4 , особисто до нотаріуса не з`явилась та не подала нотаріально завірену заяву про прийняття спадщини пізніше, оскільки на час смерті із спадкодавцем не жила, а вже більше 14 років проживає в США.

Окрім того, з приводу тверджень відповідача про те, що з 29.06.2022 року діяли нові зміни щодо строків оформлення спадщини під час воєнного стану, а саме правило 10 місяців на прийняття спадщини, суд враховує висновки зроблені Верховним Судом у справі №676/47/21, відповідно до яких:

Основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України. Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу (далі - закон). Якщо суб`єкт права законодавчої ініціативи подав до Верховної Ради України проект закону, який регулює цивільні відносини інакше, ніж цей Кодекс, він зобов`язаний одночасно подати проект закону про внесення змін до Цивільного кодексу України. Поданий законопроект розглядається Верховною Радою України одночасно з відповідним проектом закону про внесення змін до Цивільного кодексу України (частина друга статті 4 ЦК України).

Актами цивільного законодавства України є також постанови Кабінету Міністрів України. Якщо постанова Кабінету Міністрів України суперечить положенням цього Кодексу або іншому закону, застосовуються відповідні положення цього Кодексу або іншого закону (частина четверта статті 4 ЦК України).

У доктрині приватного права зауважується, що ієрархія актів цивільного законодавства може базуватися на їх юридичній силі (вимір по вертикалі). Вона поширюється, по-перше, на співвідношення закону та підзаконних актів та, по-друге, на співвідношення Конституції та законів (як кодифікованих, так і інших (поточних)). Одночасно слід визнати існування ієрархії між ЦК як кодифікованим законом та іншими (поточними) законами, що регулюють цивільні відносини. Ця ієрархія базується на визнанні ЦК основним актом цивільного законодавства (вимір ієрархії по горизонталі) (див. Цивільний кодекс України: науково-практичний коментар. Т. 1: Загальні положення. Особи / за ред. І. В. Спасибо-Фатєєвої. - Харків: ЕКУС, 2020. - С. 45).

Стосовно виміру ієрархії актів цивільного законодавства по горизонталі, то в статті 4 ЦК України закріплюється пріоритет норм ЦК (як основного регулятора приватних відносин) над нормами інших законів. Причому, що такий спосіб вирішення колізії норм ЦК із нормами інших законів, із констатацією пріоритету норм ЦК над нормами інших законів, підтримувався, зокрема, Конституційним Судом України (див. рішення від 13 березня 2012 року у справі № 5-рп/2012), Верховним Судом України (див. постанову Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року у справі № 6-59цс13, постанову Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2023цс15), Великою Палатою Верховного Суду (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 22 червня 2021 року в справі № 334/3161/17 (провадження № 14-188 цс 20).

Щодо виміру ієрархії актів цивільного законодавства по вертикалі, то в статті 4 ЦК України встановлено повний перелік нормативно-правових актів, якими можуть регулюватися цивільні відносини. Крім Конституції України, ЦК України та інших законів України, цивільні відносини можуть регулюватися, за загальним правилом, лише такими підзаконними актами, як: акти Президента України, видані у випадках, установлених виключно Конституцією України; постанови Кабінету Міністрів України, що не суперечать положенням ЦК України та інших законів України. Якщо постанова Кабінету Міністрів України суперечить положенням ЦК України, або іншому закону, мають застосовуватися відповідні положення ЦК або іншого закону. Інші органи державної влади України та органи влади Автономної Республіки Крим можуть видавати нормативні акти, що регулюють цивільні відносини, лише у випадках і в межах, установлених Конституцією України та законом. Таким чином можливість видання актів цивільного законодавства на підзаконному рівні для зазначених органів суттєвим чином обмежена (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2019 року в справі № 490/7071/16-ц (провадження № 61-25815св18).

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття (стаття 1270 ЦК України).

Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (стаття 1272 ЦК України).

Спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини (частина перша статті 1273 ЦК України).

Установити, що на час воєнного стану перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення строку для прийняття спадщини (пункт 3 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Тлумачення вказаних норм, з урахуванням виміру ієрархії актів цивільного законодавства по вертикалі, свідчить, що:

правила щодо строку на прийняття спадщини (початок перебігу, наслідки спливу) регулюються Цивільним кодексом України, який прийнятий Верховною Радою України і є основним актом цивільного законодавства України;

строк на прийняття спадщини по своїй сутності є присічним (статті 1270, 1272 ЦК), оскільки його сплив призводить до того, що спадкоємець вважається таким, який не прийняв спадщину. Тобто сплив строку «присікає» право на прийняття спадщини. Проте в законі, вочевидь з урахуванням сутності права на прийняття спадщини як майнового, передбачена можливість: за згодою самих спадкоємців, що прийняли спадщину, подати заяву про прийняття спадщини (частина

друга статті 1272 ЦК України); для спадкоємця звернутися з позовною вимогою та за наявності поважної причини суд визначає додатковий строк на прийняття спадщини (частина третя статті 1272 ЦК України);

законодавець як у статті 1270 ЦК України, так і в інших нормах ЦК України, не передбачає допустимості існування такої конструкції як «зупинення перебігу строку на прийняття спадщини» та можливості в постанові Кабінету Міністрів України визначати інші правила щодо строку на прийняття спадщини;

пункт 3 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) суперечить статтям 1270, 1272 ЦК України, а тому не підлягає застосуванню.

З приводу вимоги про скасування державної реєстрації права власності, суд вважає її обґрунтованою та такою, що підлягає до задоволення з наступних підстав.

За змістом пункту 1 частини першої статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до статті 11 зазначеного Закону державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. Втручання, крім випадків, передбачених цим Законом, будь-яких органів влади, їх посадових осіб, юридичних осіб, громадян та їх об`єднань у діяльність державного реєстратора під час проведення реєстраційних дій забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом.

У частині другій статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (у редакції, чинній до 16.01.2020, яка діяла на час прийняття оскарженого рішення державного реєстратора) було унормовано порядок внесення записів до Державного реєстру прав, змін до них та їх скасування.

Зокрема, за змістом зазначеної норми у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. У разі скасування судом документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 01.01.2013, або скасування записів про державну реєстрацію прав, інформація про які відсутня в Державному реєстрі прав, запис про державну реєстрацію прав вноситься до Державного реєстру прав та скасовується.

Однак, згідно із Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству", який набрав чинності з 16.01.2020, статтю 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" викладено у новій редакції.

Так, відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини третьої статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Отже, у розумінні положень наведеної норми у чинній редакції (яка діяла на час ухвалення судом апеляційної інстанції оскарженої постанови у справі), на відміну від положень частини другої статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" у попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, наразі способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є судове рішення про скасування рішення державного реєстратора щодо державної реєстрації прав; судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; судове рішення про скасування державної реєстрації прав.

При цьому з метою ефективного захисту порушених прав законодавець уточнив, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Аналогічну правову позицію викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 03.09.2020 у справі № 914/1201/19, від 23.06.2020 у справі №906/516/19, №305/633/19, №922/2589/19, від 30.06.2020 у справі № 922/3130/19, від 14.07.2020 у справі №910/8387/19, від 20.08.2020 року у справі №916/2464/19.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позов є обґрунтований та підлягає до задоволення.

На підставі викладеного та ст. 15, 16, 1216-1218, 1223, 1267, 1268, 1270, 1273, 1296, 1301 ЦК України та керуючись ст.2, 12, 13, 81, 247, 258, 259, 263-265, 273, 352, 354-355 ЦПК України, Законом України статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень",-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , від імені яких діє представник ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Макеєвої Надії Василівни, про визнання недійсним свідоцтв про право на спадщину а законом на обов`язкову частку на нерухоме майно задовольнити.

Визнати незаконним свідоцтво про право на спадщину, видане 14.11.2023 року приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Макеєвою Надією Василівною, серія та номер 8149, ОСОБА_4 на 1/8 частку земельної ділянки площею 0,0725 га, розташовану за адресою : АДРЕСА_1 , кадастровий номер 0:08:003:0003, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка).

Визнати незаконним свідоцтво про право на спадщину, видане 14.11.2023 року приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Макеєвою Надією Василівною, серія та номер 8148, ОСОБА_4 на 1/8 частку будинковолодіння з належними до нього будівлями та спорудами під номером АДРЕСА_1 , яке складається з трикімнатного житлового будинку літ. Б, загальною площею 288,8 кв. .м., житловою площею 61,9 кв. .м, трикімнатного житлового будинку літ. А, загальною площею 93,8 кв.м., житловою площею 43,8 кв. .м., сарай літ. В, сарай літ. Г, колодязь І, огорожа під номером 1-3.

Скасувати державну реєстрацію права власності на 1/8 частку земельної ділянки площею 0,0725 га, розташовану за адресою : АДРЕСА_1 , кадастровий номер 0:08:003:0003, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) та на 1/8 частку будинковолодіння з належними до нього будівлями та спорудами під номером АДРЕСА_1 , яке складається з трикімнатного житлового будинку літ. Б, загальною площею 288,8 кв. .м., житловою площею 61,9 кв. .м, трикімнатного житлового будинку літ. А, загальною площею 93,8 кв.м., житловою площею 43,8 кв. .м., сарай літ. В, сарай літ. Г, колодязь І, огорожа під номером 1-3.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Чернівецького апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 02.05.2024 року.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці Л. А. Стоцька