У Х В А Л А

03 травня 2024 року

м. Київ

справа № 465/622/23

провадження № 61-3220ск24

Верховний Суд у складі судді Третьої судової палати Касаційного цивільного суду Ігнатенка В. М.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 04 грудня 2023 року та постанову Львівського апеляційного суду від 19 лютого 2024 року у справі за заявою ОСОБА_2 , заінтересовані особи: ОСОБА_1 , Третя Львівська державна нотаріальна контора, про встановлення факту, що має юридичне значення,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2023 року ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересовані особи: ОСОБА_1 , Третя Львівська державна нотаріальна контора.

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 04 грудня 2023 року, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду від 19 лютого 2024 року, заяву ОСОБА_2 задоволено.

Встановлено факт, що громадянка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зазначена у свідоцтві НОМЕР_1 про народження заявника ОСОБА_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , є однією і тією ж особою.

Встановлено факт, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є дочкою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

06 лютого 2024 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Франківського районного суду м. Львова від 04 грудня 2023 року та постанову Львівського апеляційного суду від 19 лютого 2024 року.

У касаційній скарзі заявник просить суд касаційної інстанції скасувати рішення Франківського районного суду м. Львова від 04 грудня 2023 року та постанову Львівського апеляційного суду від 19 лютого 2024 року.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями для розгляду справи визначено суддю-доповідача Ігнатенка В. М.

Ухвалою Верховного Суду від 18 березня 2024 року касаційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків, а саме, запропоновано: подати до суду касаційної інстанції нову редакцію касаційної скарги, яка буде відповідати вимогам статті 392 ЦПК України, а саме, необхідно вказати: відомості щодо заінтересованих осіб, які приймають участь у справі: ОСОБА_2 та Третьої Львівської державної нотаріальної контори; зазначити конкретну (конкретні) підставу (підстави) касаційного оскарження відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України та її (їх) належне обґрунтування; уточнити прохальну частину касаційної скарги, з урахуванням статті 409 ЦПК України; надати копії нової редакції касаційної скарги відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

25 квітня 2024 року на виконання вимог ухвали Верховного Суду від 18 березня 2024 року ОСОБА_1 направив до суду касаційної інстанції нову редакцію касаційної скарги.

Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку, що заявник не виконав вимоги ухвали від 18 березня 2024 року та не усунув недоліки повністю.

У статті 392 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) викладені вимоги щодо форми та змісту касаційної скарги.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга, з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Пунктом 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був урахований в оскаржуваному судовому рішенні.

Положеннями зазначеного пункту передбачено, що підставою для відкриття касаційного провадження є неврахування в оскаржуваному судовому рішенні висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах. При визначенні справ із подібними правовідносинами підлягають врахуванню предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог, встановлені судами фактичні обставини справи, однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Особа, яка подала касаційну скаргу, має враховувати, що у разі посилання у касаційній скарзі на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України, у касаційній скарзі необхідно зазначити, яку саме норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду, застосував суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі має бути наведено обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

Якщо касаційна скарга подана на підставі пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України у такій скарзі необхідно зазначити, щодо якої саме норми права відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

У випадку оскарження судових рішень на підставі пункту 4 частини другої статті 389 ЦПК України з посиланням на частину першу статті 411 ЦПК України у касаційній скарзі необхідно зазначити певний пункт частини першої статті 411 ЦПК України, який є обов`язковою підставою для скасування судового рішення з його обґрунтуванням та мотивуванням доводів.

У випадку оскарження судових рішень на підставі частини третьої статті 411 ЦПК України у касаційній скарзі має бути зазначено певний пункт частини третьої статті 411 ЦПК України з наведенням обґрунтувань таких доводів.

Виконання зазначених процесуальних вимог має на меті унеможливити використання формального та беззмістовного викладу заявниками підстав касаційного оскарження. Тобто, заявник має не лише навести зміст відповідних пунктів згаданих статей процесуального закону, а й викласти належне обґрунтування підстав касаційного оскарження судового рішення відповідно до наведених вище правових норм.

Крім того, частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими з чого вбачається, що коректне визначення підстав касаційного оскарження має суттєве значення.

Також Верховний Суд наголошує на тому, що суд касаційної інстанції здійснює перегляд постановлених судами першої та апеляційної інстанцій судових рішень у виключних випадках, кожен з яких окремо передбачений процесуальним законом. Стадія касаційного перегляду не є обов`язковою стадією для усіх видів судових проваджень, а перегляд рішень у касаційному порядку відбувається виключно з підстав, що вичерпним чином визначені законом. При цьому Верховний Суд є судом права, тобто такою судовою інстанцією, яка не здійснює перегляд постановлених та оскаржених рішень повністю, а лише у питанні правильності застосування судами норм права.

Ухвалою Верховного Суду від 18 березня 2024 року заявнику було надано строк подати нову редакцію касаційної скарги із зазначенням конкретної (конкретних) підстави (підстав) касаційного оскарження відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України та її (їх) належним обґрунтуванням.

Однак, в уточненій редакції касаційної скарги, поданій 25 квітня 2024 року, заявник вищевказані недоліки не усунув.

Також, заявник не виконав вимоги ухвали Верховного Суду від18 березня 2024 року в частині уточнення прохальної частини касаційної скарги, з урахуванням статті 409 ЦПК України.

Заявник просить суд касаційної інстанції скасувати рішення Франківського районного суду м. Львова від 04 грудня 2023 року та постанову Львівського апеляційного суду від 19 лютого 2024 року, ухвалити нове судове рішення про залишення без розгляду заяви ОСОБА_2 та відмовити у задоволенні її заяви.

Верховний Суд зазначає, що право особи на оскарження судового рішення є однією із складових права на справедливий суд, що гарантується статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Конституцією України. Водночас згідно з цивільним процесуальним законом оскарження судового рішення в суді касаційної інстанції вимагає від заявника належного обґрунтування касаційної скарги.

Згідно із прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини») умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» від 23 жовтня 1996 року, Reports 1996-V, p. 1544, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року).

Заявник не виконав вимоги ухвали Верховного Суду від 18 березня 2024 року, що перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою і є підставою для визнання касаційної скарги неподаною та повернення її заявнику.

Повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню зі скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Керуючись статтями 185, 393 ЦПК України, Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 04 грудня 2023 року та постанову Львівського апеляційного суду від 19 лютого 2024 року у справі за заявою ОСОБА_2 , заінтересовані особи: ОСОБА_1 , Третя Львівська державна нотаріальна контора, про встановлення факту, що має юридичне значення, визнати неподаною та повернути.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя В. М. Ігнатенко