Справа № 473/835/24
РІШЕННЯ

іменем України

"30" квітня 2024 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі: головуючої судді Ротар М.М.

за участю секретаря судового засідання Ніколаєнко Г.О.

представника позивача адвоката Вдовиченко В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Вознесенську Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини,

встановив

позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 та просить визначити постійне місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із матір`ю.

Свої вимоги мотивує тим, що вона та відповідач ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 11 серпня 2016 року до 15 березня 2021 року. Мають спільного малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Малолітня дитина зареєстрована та проживає разом з матір`ю. Після розірвання шлюбу сторони не дійшли згоди щодо того, з ким буде проживати дитина.

Враховуючи вказані обставини, а також те, що позивачка створила для сина належні умови для проживання, утримання та виховання, належним чином опікується дитиною, в той же час відповідач не приймає жодної участі у житті сина, взагалі не цікавиться його долею, а тому ОСОБА_1 просила визначити місце проживання ОСОБА_3 разом з нею.

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 18 січня 2024 року відкрито провадження у справі та справу в порядку загального позовного провадження призначено до підготовчого засідання.

Представниця третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору - Органу опіки та піклування Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради Позднякова О.О. надіслала на електронну адресу суду письмові пояснення з приводу позову, вказуючи на відсутність можливості скласти та надати суду висновок про доцільність визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 разом з одним із батьків, оскільки дитина разом з матір`ю мешкають за межами України.

Відповідач ОСОБА_2 надіслав на адресу суду відзив на позовну заяву, у якому просив відмовити у задоволенні позову, вказуючи на те, що між сторонами відсутній спір щодо місця проживання дитини, оскільки сторони в добровільному порядку дійшли згоди щодо місця проживання ОСОБА_3 .

Від представниці позивачки ОСОБА_5 надійшла відповідь на відзив, у якій остання просила задовольнити вимоги ОСОБА_1 , наполягаючи на тому, що відсутність заперечень з боку відповідача щодо проживання дитини разом з позивачем не дає підстав стверджувати про відсутність предмета спору між сторонами.

Ухвалою суду від 26 березня 2024 року закрито підготовче провадження у справі з призначенням її до судового розгляду у відкритому судовому засіданні.

В судовому засіданні, яке проводилося без особистої участі позивачки ОСОБА_1 , її представниця ОСОБА_5 позовні вимоги про визначення місця проживання дитини підтримала у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 та представник третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору - Органу опіки та піклування Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради в судове засідання не з`явилися.

Суд вважав можливим провести розгляд справи без особистої участі позивачки ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 та представника третьої особи, оскільки матеріали справи містять необхідні інформацію та докази для вирішення спору.

Заслухавши пояснення представниці позивачки ОСОБА_5 , дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних доказів, суд прийшов до наступного.

Так, відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно ч.7 ст.7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього (ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу (ст. 141 СК України).

Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Відповідно до ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно з положеннями ст. 9 вищевказаної Конвенції держави - учасниці забезпечують, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Виходячи з викладеного, рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків.

В судовому засіданні було встановлено, що з 11 серпня 2016 року до 15 березня 2021 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Мають спільного малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Сторони мешкають окремо, малолітня дитина зареєстрована разом з матір`ю в АДРЕСА_1 та проживає разом з матір`ю у Федеративній Республіці Німеччина.

З досліджених судом доказів також встановлено наступне:

- згідно копії характеристики вихователів Одеського ДНЗ «Ясла-Садок» №55 ОСОБА_6 , ОСОБА_7 на ОСОБА_3 за час відвідування дитиною садка ОСОБА_2 жодного разу не з`являвся у дошкільному закладі та не цікавився повсякденним життям сина;

- згідно копії повідомлення директора Одеського ДНЗ «Ясла-Садок» №55 від 02 квітня 2021 року за час відвідування Єгором садка ОСОБА_2 жодного разу не з`являвся у дошкільному закладі, батьківські збори та дитячі свята не відвідував, не цікавився повсякденним життям сина;

- відповідно до копії акту комісії за участю депутата Усатівської сільської ради Одеського району Одеської області від 28 березня 2021 року за період з грудня 2019 року по березень 2021 року відповідач жодного разу не навідував сина ОСОБА_3 (у тому числі на свята), не забирав дитину на вихідні та канікули, станом здоров`я та духовним розвитком ОСОБА_3 не цікавився, останній батька не пам`ятає;

- відповідно до копії довідки Амбулаторії загальної практики сімейної медицини с. Усатове відповідач жодного разу не був з сином ОСОБА_3 на прийомі у лікаря та був відсутній під час навідування дитини медичним працівником.

Частиною 1 ст. 161 СК України визначено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

При розгляді даної справи встановлено, що батьки малолітнього ОСОБА_3 дійшли згоди щодо його місця проживання. Такий зареєстрований, проживає разом з матір`ю. Жодних вимог про зміну місця проживання, бажань, щоб дитина проживала разом з батьком, відповідач ОСОБА_2 не висловлював ні під час розгляду справи, не виникало таких спорів і до звернення позивача до суду з даною позовною заявою.

Як зазначив Верховний Суд у своїй постанові від 15 січня 2020 року у справі № 200/952/18, за загальним правилом за відсутності спору щодо того з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. Лише за наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини.

Таким чином, положення сімейного законодавства передбачають, що суд визначає місце проживання дитини тільки в тому випадку, якщо сторони не досягли спільної згоди з даного приводу. При цьому, з огляду на вищевказану позицію Верховного Суду, за відсутності спору щодо того, з ким із батьків буде проживати дитина, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини разом із одним із батьків.

Відповідно до положень ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст.ст. 18, 161 СК України кожна особа, право якої порушене, оспорене чи не визнане, вправі захищати його судовим порядком шляхом пред`явлення позову до відповідальної за порушення права особи, зокрема, судом вирішується саме спір між батьком і матір`ю щодо місця проживання малолітньої дитини (дітей), коли батько та мати, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина (діти).

Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час звернення з даним позовом до суду проживав разом з позивачем ОСОБА_1 . В свою чергу, відповідач ОСОБА_2 за весь час проживання дитини з матір`ю не ставив питання про визначення місця проживання дитини разом із ним, не вчиняв жодних дій, які свідчили про його бажання щодо зміни місця проживання дитини.

З пояснень, наданих представником позивача та письмових пояснень відповідача, також встановлено, що на час пред`явлення вищевказаного позову питання щодо визначення місця проживання дитини було врегульоване сторонами за взаємною згодою та згодою дитини, відповідно до ч.2 ст. 160 СК України. Ці обставини підтверджуються матеріалами справи та не змінилися на час розгляду справи в суді.

Зокрема, під час розгляду справи в суді відповідач ні своїми діями, ні своєю поведінкою не виявив наміру чи бажання змінювати місце проживання сина, який проживає разом з матір`ю, що свідчить про його погодження з визначеним місцем проживання дитини разом із матір`ю у позасудовому порядку. .

Доказів, що право позивача на визначення місця проживання дитини з нею не визнається, заперечується відповідачем, позивачем не надані.

Водночас, звернення до суду про вирішення спору одного з батьків, право якого не порушено, дає підстави для відмови у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

ухвалив

у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини, відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення виготовлено 02 травня 2024 року.

Суддя М.М. Ротар