Справа № 462/7879/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 травня 2024 року Залізничний районний суд м. Львова

в складі: головуючої-судді - Гедз Б.М.

з участю секретаря - Ясниської В.Я.

представника позивача - адвоката Мидзки Р.В.

відповідача - ОСОБА_1

перекладача - ОСОБА_2

представника третьої особи - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Відділу Служби у справах дітей Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради про позбавлення батьківських прав, -

встановив:

Позивач ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом, в якому просить позбавити відповідача ОСОБА_1 , громадянку Китайської народної Республіки, батьківських прав щодо її дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Заявлені позовні вимоги обґрунтовано тим, що з 29.03.2014 перебуває у шлюбі із громадянкою Китайської народної Республіки ОСОБА_1 . Після укладення шлюбу їхня сім`я постійно проживала у м. Владивосток, росія. Від шлюбу у них народився син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Згодом сім`я переїхала на постійне місце проживання до України та проживали у м. Києві. ІНФОРМАЦІЯ_3 у подружжя народилась донька ОСОБА_6 . Позивач зазначає, що протягом спільного проживання із відповідачем з`ясувалось, що у них протилежні погляди на принципи сімейного життя та виховання дітей, оскільки відповідач не забезпечує належний догляд та піклування про їхніх дітей, а в силу традицій Китаю, вважає, що домашні обов`язки, а також обов`язок виховання та підготовки дітей до самостійного життя покладено виключно на чоловіка. Такий розподіл обов`язків не становив проблеми та негативних наслідків для дітей до того часу, поки відповідач перебував щодня вдома та міг забезпечити дітей усім необхідним як у сфері побуту, так і для їх духовного та особистісного розвитку, при цьому відповідач дистанціювалась від дітей. Однак, з початком повномасштабної війни в Україні, їхня сім`я була змушена переїхати на проживання до м. Львова в якості внутрішньо переміщених осіб та з 13.02.2023 позивач мобілізований до лав ЗСУ. В свою чергу, відповідач, зважаючи на нові обставини їхнього життя та відсутність позивача, свою поведінку не змінила, обов`язки по догляду за дітьми та домом на себе не взяла, належним чином покладених на неї материнських обов`язків з виховання та утримання дітей не виконує. За час відсутності позивача відповідач як матір неповнолітніх дітей не слідкує за їхніми успіхами у навчанні, не сприяє їхньому розвитку, відсутня на батьківських зборах у школі, не забезпечує належного лікування та контролю за станом здоров`я дітей та планових медичних оглядів, не забезпечує належного харчування, дозвілля, одягу та самоусунулась від їх виховання та догляду. Крім цього, негативним зі сторони відповідача є те, що остання уникає спілкування з дітьми. Як наслідок, у зв`язку із критичністю ситуації, у травні 2023 року від початкової школи «Світанок», де навчаються діти було скеровано до служби у справах дітей Залізничної РДА ЛМР лист з проханням провести огляд житлово-побутових умов їхнього сина ОСОБА_5 . Відтак, з огляду на неспроможність відповідача забезпечити дітей необхідними матеріальними умовами, а також їх належного виховання у дусі високої моралі, поваги до людей та суспільства, з метою захисту дітей, просив позов задоволити.

Ухвалою суду від 16.10.2023 позовну заяву ОСОБА_4 залишено без руху, роз`яснено позивачу які саме недоліки позову слід усунути, порядок та строк їх усунення.

25.10.2023 року представник позивача - адвокат Мидзка Р.В. на електронну адресу суду подав заяву про усунення недоліків позовної заяви, просив відкрити провадження у справі.

Ухвалою суду від 30.10.2024 відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_4 та з метою виконання вимог ч. 1 ст. 189 ЦПК України розпочато підготовче провадження у справі.

Ухвалою суду від 14.12.2023 закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні позивач в режимі відеоконференціїї заявлені ним позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві та просив позовні вимоги задовольнити. Додатково пояснив, що із відповідачем познайомився під час свого навчання у Китаї, так як вони обоє були студентами факультету іноземних мов в університеті в Китаї. Оскільки, через деякий час відповідач завагітніла, а згідно традицій Китаю народження дітей поза шлюбом та аборт є недопустимими, вони прийняли рішення одружитись, щоб їхня дитина зростала та виховувалась у повноцінній сім`ї. Їхня перша дитина - син ОСОБА_5 - народився ІНФОРМАЦІЯ_4 у м. Владивостоку, друга дитина - донька ОСОБА_6 - народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 у м. Києві. До 2016 року вони сім`єю проживали у Китаї , а в 2016 році розпочали процедуру переїзду з Китаю до України та з вересня 2017 року проживають в Україні. Проживаючи у м. Києві він з лютого 2019 року працював директором ТОВ «Материнські обійми», яке зареєстровано у м. Києві та займається перекладами з китайської мови, крім того він сам є перекладачем та вільно спілкується китайською мовою. Відповідач у Китаї вивчала японську та відвідувала йогу, однак надалі навчання в університеті залишила, ніколи не працювала та лише формально працевлаштована в одній компанії. Відповідач не заперечувала проти народження дітей за умови, що у зв`язку із цим їй не доведеться особливо завантажувати себе. І дійсно протягом всього часу від народження дітей вона їх вихованням та доглядом належним чином не займалась, зокрема під час їхнього проживання у м. Києві, мали місце випадки, коли, поки він був зайнятий у зв`язку із роботою, їхня донька декілька разів була госпіталізована саме через недогляд дитини зі сторони відповідача як матері, коли він не міг забрати дітей з садочка, відповідач неохоче на це погоджувалась, при чому вихователі неодноразово робили зауваження, що їм приходиться затримуватися, оскільки відповідач не забирала дітей вчасно. Всі обов`язки щодо дітей він, як їх батько, взяв на себе і для нього це не становило проблеми. Після російського вторгнення, приблизно з літа 2022 року, він почав працювати дистанційно та вони з м. Києва переїхали до м. Львова, де спочатку проживали у квартирі його сестри за адресою: АДРЕСА_1 , а пізніше орендували житло за адресою: АДРЕСА_2 . За цей час у них не виникало конфліктів з приводу розпорядку сімейного життя та розподілу обов`язків, який у них склався, конфліктні ситуації виникали зрідка, зокрема з приводу харчування дітей, оскільки відповідач забороняла вживати дітям м`ясо, натомість він вводив в їх раціон м`ясо тоді, коли відповідач була відсутня. Тим не менше, з лютого 2023 року він був призваний до лав ЗСУ, відтак за його відсутності відповідач була змушена повністю займатись дітьми, тому він сподівався, що незважаючи на те, що вона ніколи не хотіла та не планувала цього робити, але в обставинах, що склались, коли він більше не може здійснювати догляд за дітьми, відповідач як матір візьме на себе обов`язки з належного виховання та догляду за дітьми, однак, коли у вересні 2023 року він приїхав у відпустку, то виявив, що відповідач не слідкувала за їхнім житлом, в квартирі не прибирала, внаслідок чого вдома були антисанітарні умови для проживання, та наскільки йому відомо, дітей до школи відводила невчасно та голодними. Відповідач не має терпіння до дітей, не може знайти з ними спільну мову, внаслідок чого поводиться надто емоційно та агресивно, часто сварить їх та б`є, про факт нанесення їхньому сину удару дерев`яним вішаком для одягу розповідав як син, так і його вчитель. Діти частково володіють китайською та трохи спілкуються на побутовому рівні, натомість відповідач вивчати українську мову не бажає, якщо виникала необхідність звернутись до лікаря чи зробити покупки, залучала його в якості перекладача. За наслідками побиття сина та неналежного догляду 17.11.2023 діти були вилучені та поміщені у притулок, при цьому, після вилучення дітей відповідач ніяк не відреагувала на це, не цікавилася, де перебувають діти, не питала контакти притулку, лише уточнювала про документи, які необхідні для виїзду з України, оскільки мала намір залишити дітей в Україні у родичів та, або повернутись в Китай , або виїхати в Норвегію чи Європу, а також з`ясовувала питання щодо процедури оформлення розірвання шлюбу. Оскільки відповідач не може самостійно забезпечити належні умови проживання, виховання та розвитку їхніх дітей, не бажає жодним чином змінити свій стиль життя, ні працювати чи навчатись, ні бере участі у вихованні їхніх дітей, зважаючи, що на даний час, будучи мобілізованим, він не має можливості на постійній основі забезпечувати самостійно їх виховання та догляд, а окрім нього, інших близьких родичів, які б могли доглянути дітей немає, змушений звернутись до суду із позовом про позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав щодо їхніх дітей.

Представник позивача - адвокат Мидзка Р.В. в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позові у повному обсязі та доповнив, що позивач не очікував, що після його мобілізації діти залишаться недоглянуті дружиною, без належного харчування та розпорядку дня. Відповідач занадто рано відводить дітей до школи та при цьому занадто пізно їх забирає зі школи, мало місце побиття сина, у зв`язку із чим дітей вилучили та помістили у притулок. Відповідач не пам`ятає ні коли дітей вилучили, ні не цікавиться їхнім життям та умовами після вилучення, жодного разу не спробувала побачитись з дітьми протягом всього часу, що вони перебувають у притулку. Оскільки відповідач не виконує належним чином покладені на неї як матір обов`язки з догляду та виховання дітей, просить позов задоволити та позбавити ОСОБА_1 батьківських прав відносно малолітніх дітей.

Відповідач, за участю перекладача з китайської мови, у судовому засіданні пояснила, що перебуває у зареєстрованому шлюбі з позивачем, від шлюбу мають двох дітей: сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та доньку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Вважає, що чоловік справді краще турбується про їхніх дітей, ніж вона, і не вважає себе хорошою матір`ю, але вона дуже любить дітей і старається стати кращою мамою для них, вона вчить їх математики, ієрогліфічному письму, натомість довірила чоловіку вивчати з дітьми мову. Вказує, що у них із позивачем різні погляди на виховання дітей та навчання, чоловік часто дозволяв дітям грати в комп`ютерні ігри, де мали місце сцени насилля та дозволяв дітям проводити багато часу за телевізором, вона була категорично проти цього, оскільки тривале проведення часу за телевізором розсіює увагу. Вона як матір краще знає, що добре для її дітей. Також чоловік пізно лягає спати, діти також, а це породжує агресивні стани у дітей. Вона дуже довго намагалася переконувати чоловіка змінити спосіб життя, обмежити дітям телевізор, комп`ютер, вчасно вкладати дітей спати, через що у них виникали конфлікти з ним. Після того, як чоловіка мобілізували, в сім`ї виникли економічні труднощі, до того, саме чоловік був ініціатором розмови про розірвання шлюбу, на що вона погодилась, але сильно хвилювалась через це, тому в цей період морально почувалась дуже погано, однак все одно займалась дітьми, намагалась гарно організувати їхній час, хоч вважає, що це і не дуже добре в неї виходило. На даний вона не має доходів, але бажає почати заробляти сама, оскільки після того, як перебуватиме у кращому матеріальному становищі, зможе належним чином підтримувати дітей, саме тому хотіла б переїхати з України, можливо наступного року поїде в Китай , а потім знову повернеться в Україну, і час від часу буде проводити час з дітьми. Вважає, якби можна було забрати дітей в іншу країну, це було б добре для них, для їхнього розвитку, наприклад у Японію, тому якби була можливість поїхати разом з чоловіком, хотіла б забрати дітей та переїхати проживати в іншу країну. Вважає, як син зростатиме з батьком, то виросте мужнім і хотіла б забезпечити себе та організувати свою життя таким чином, щоб бути кращою матір`ю для дітей та стати прикладом для доньки. Однак на засіданні органу опіки та піклування їй пояснили, що забрати дітей для того, щоб виїхати проживати з ними в іншій країні, неможливо, вона все підписала та погодилась на позбавлення її батьківських прав, оскільки як це нічого не змінює для неї, вона все одно залишається матір`ю для своїх дітей, проживатиме з ними та спілкуватиметься, а позбавлення батьківських прав буде мати місце лише в документі і, зважаючи, що діти ще юні і активні, за належного догляду та правильно організувавши життя, цей процес пройде для них непомітно, зв`язок між нею та дітьми не перерветься, а коли діти стануть повнолітні вони все це зрозуміють. Важко переживала вилучення дітей, була схвильована цією подією і не хоче це згадувати, але потім їй подзвонив син, сказав не хвилюватись, що вони добре харчуються і навчаються, після чого вона заспокоїлась, оскільки переконана, що в даному випадку діти отримали кращу турботу. Вона записала собі, коли саме відбулось вилучення дітей і неодноразово питала в чоловіка чи їй можна відвідати дітей, занести їм речі, на що він сказав, що запитає в адміністрації притулку, але так їй і не відповів. Щодо того, що діти були одягнуті не по сезону зазначає, що діти мають демосезонний верхній одяг, а школа, в якій вони навчаються близько розташована, тому не бачить потреби одягати куртки в осінній період, оскільки з метою загартовування організму, діти могли бути вдягнуті навіть легше і при цьому не хворіли. Вказує, що в країнах Азії, в холодну пору року ходять в шортах, але вона все таки одягала дітей у штани, відповідно до умов оточення. При цьому, діти ніколи не відвідували школу хворі, а незначний кашель за відсутності температури не становить загрози для інших. Сину 9 років, він самостійний і дуже активний, ходить на карате 3 рази на тиждень самостійно, але телефонує їй і вона постійно з ним на зв`язку. Діти гуляють на вулиці і самостійно, старший син приглядає за молодшою донькою і в таких випадках вона постійно на зв`язку з дітьми, і з нею разом гуляють. В частині зауважень, що вона пізно забирає дітей зі школи, зазначила, що інших дітей теж так забирають, їм читають літературу, вони не обмежені, а вона має більше часу займатися своїми справами. Дійсно було декілька випадків, коли вона пізніше забрала дітей зі школи, але з об`єктивних причин і не навмисно. Крім того, вона розуміє, що в сина є особливі освітні потреби, відтак з ним працює асистент через те, що він гіперактивний, але вона знайома з асистентом, спілкувалася з нею та не вважає, що гіперактивність сина є проблемою.

Представник третьої особи у судовому засіданні зазначив, що відповідач у справі ОСОБА_1 нотаріально посвідченою заявою не заперечує щодо позбавлення її батьківських прав відносно дітей, крім того, за результатами розгляду комісією з питань захисту прав дитини при Залізничній районній адміністрації, орган опіки та піклування 04.10.2023 було надано висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 відносно малолітніх дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Вказаний висновок підтримав у повному обсязі та просив врахувати при вирішенні спору.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно ст. 8, 12 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , громадянин росії та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , грамадянка Китаю, 29.03.2014 року уклали у м. Владивосток шлюб.

Від шлюбу сторони мають сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 , виданого повторно 20.11.2014 Відділом запису актів цивільного стану по Фрунзенському району адміністрації міста Владивостока, та доньку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження, серія НОМЕР_2 , виданим 28.10.2017 Дарницьким районним у місті Києві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві.

Статтею 150 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані серед іншого піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно до ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Згідно з п.16 постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення та позбавлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позивач звертаючись до суду із позовом, в якому просить позбавити відповідача батьківських прав щодо їх малолітніх дітей, в обґрунтування заявлених позовних вимог зазначає, що за період, протягом якого він є мобілізованим, проходить військову службу та не може як і раніше самостійно піклуватись про дітей, відповідач як матір не виконує покладених на неї батьківських обов`язків, не забезпечує дітям належні умови проживання, харчування, не бере участі у їх вихованні, не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, допустила вчинення насильства щодо сина, покликається на скарги вчителів.

Згідно долучених до матеріалів справи характеристик № 160 від 28.09.2023 та № 133 від 24.08.2023 встановлено, що ОСОБА_5 , з вересня 2022 року був учнем 4-Б класу ПШ «Світанок» ЛМР, ОСОБА_6 з 1 вересня 2023 року була ученицею 1-Б класу ПШ «Світанок» ЛМР.

Свідок ОСОБА_8 , яка була класним керівником сина сторін у справі ОСОБА_5 , в ході допиту у судовому засіданні повідомила, що ОСОБА_5 , поступив на навчання у її 3-ій клас з початку 2022 року та був запущений у навчанні, замкнутий, наляканий, читати вмів, але не вмів писати. Надалі був переведений на інклюзію, мав асистента. Комунікація і співпраця зі всіх питань щодо дитини велася з батьком, з мамою - ні, оскільки остання не розмовляє українською мовою. Тато допомагав дитині з уроками, займався з ним, однак після того, як тата мобілізували, ситуація погіршилася, дитина приходила не підготовлена до уроків, домашніх завдань не виконував, шкільного приладдя не мав, а мама не здійснювала контроль за наявністю у портфелі необхідного приладдя на поточний навчальний день. Одяг дитини не відповідав погоднім умовам, приходив до школи або в тоненькій олімпійці, або кофтині, до школи приходив голодним, постійно хотів їсти. До 10 години в класі його чимось пригощали, а потім у їдальні з`їдав велику кількість сніданку і чекав обіду. Мама інколи могла йому купити готову їжу і принести, хоча за час поки батько не був мобілізований, дитина мала завжди перекуси. Незважаючи на те, що в них школа повного дня, дитина вдома все ж повинна допрацьовувати матеріал, однак ОСОБА_9 цього не робив, час після уроків в основному проводив у бібліотеці. Наскільки їй відомо, вдома мали місце конфлікти з мамою через комп`ютер, яка забороняла користуватись ним та вимикала. Також у дитини виявили на тілі синці, вперше не відреагували, оскільки припустили, що отримав їх внаслідок травм на заняттях карате, однак після спілкування із вчителем карате такий варіант виключили, після чого діти були вилучені. Про обставини вилучення дітей повідомити не може, оскільки не була присутня.

Свідок ОСОБА_10 , у судовому засіданні надала суду показання, згідно яких є асистентом вчителя в класі, де навчався ОСОБА_9 , який після того, як пройшов комісію, був визнаний таким, що потребує допомоги асистента у навчанні. Зазначає, що батько хлопчика приділяв дитині хоч трохи необхідної їй уваги та прислухався до асистента, однак мати зовсім не цікавилася сином та намагалася дитину пристосувати до себе, а не навпаки. Кожного ранку між мамою і дитиною виникали конфлікти, під час яких мама била дитину, кричала, принижувала, дитина ставала некерованою, роздратованою. Мама забороняла дитині вживати м`ясо, не готувала і не давала сніданків, а в школі дитині не вистарчало шкільної порції обіду, мали місце випадки, коли мама приносила дитині прострочені зварені пельмені. Вважає, що батьки мали б враховувати психічний стан їхнього сина і відповідно до цього корегувати свою поведінку з ним. Після того, як батька мобілізували, дитина стала замкнутою, переживав жахливий стрес, мати не змогла взяти на себе обов`язків, які мала б виконувати, відсутня необхідна комунікація з мамою, оскільки остання з дитиною розмовляла то англійською, то китайською мовами. Дитина не могла опанувати шкільну програму, його ровесники закінчили 4 клас, а ОСОБА_9 залишився на рівні другого класу. Після закінчення уроків супроводжувала його додому, при цьому двері квартири були відчинені, його ніхто не зустрічав, дитина просто залишала портфель і гуляла на вулиці, бувало до пізнього вечора, ще й супроводжувала молодшу сестру, яку потрібно було забрати з ігрового дитячого майданчика на ринку «Південний».

Також свідок ОСОБА_11 , яка є вчителькою початкових класів початкової школи «Світанок», де навчалась ОСОБА_6 у своїх показаннях повідомила суду, що ОСОБА_12 навчалася у цій школі з 01 вересня 2023 року у 1-ому класі. З батьком дівчинки проводилася вся необхідна комунікація, крім того, поки у вересні 2023 року батько перебував у відпустці, займався дитиною, вона була доглянута, мала необхідне шкільне приладдя. Однак, після того як через два тижні відпустки, відправився на Схід , та обов`язки з догляду дитини повністю було покладено на матір, мали місце постійні запізнення дитини на уроки, відсутність необхідного шкільного приладдя у поточний день, хоча загалом таке мала, часто була вдягнена не по сезону і дещо неохайно, однак мати передавала кошти на харчування. Коли у дитини болів живіт та вона писала про це мамі через месенджер Viber, однак повідомлення залишилося без реагування. У навчанні у ОСОБА_14 не було прогресу, оскільки не було контролю та підтримки дитини зі сторони мами. ОСОБА_14 жодних завдань не допрацьовувала в позаурочний час, хоча ніколи не пропускала занять, але інколи навіть в хворобливому стані приходила на заняття. При цьому, приходила голодна, могла забирати круасани чи булочки у інших дітей і залишалася на групі продовженого дня, яка працювала до 18:30 год., мав місце випадок коли мама її забрала зі школи о 19:15 год. По відношенню до себе ОСОБА_14 ніколи не жалілася, однак розповідала за брата, що мама била його вішаком. Мало місце виявлення синців у брата дівчинки, у зв`язку із чим, викликали службу у справах дітей, в результаті чого вилучили обох дітей та листопада 2023 року ОСОБА_14 вже не навчається у цій школі і на даний час перебуває у притулку «Родина».

Свідок ОСОБА_15 , яка працює на посаді психолога школи « ОСОБА_16 » в судовому засіданні пояснила, що знає дітей сторін - ОСОБА_9 , який навчався в 3 класі і ОСОБА_14 , яка навчалася в 1 класі. З ОСОБА_14 спілкувалася щоденно, вона хороша дитина, тиха, скромна, її всі дуже любили, а з ОСОБА_9 - раз в тиждень. ОСОБА_9 вступив у школу в запущеному стані, погано знав українську мову, погано читав, мав низьку самооцінку, діти з нього насміхалися. Після чого були оформлені документи на інклюзію, батько дуже швидко на це відреагував, зібрав пакет документів. На інклюзії, при асистенту, успіхи ОСОБА_9 значно покращилися, він став відкритішим, впевненішим у собі. ОСОБА_9 приходив до школи дуже засмучений та двічі побитий, на що ОСОБА_14 сказала, що мама побила ОСОБА_9 палкою. В ОСОБА_14 жодних синців не виявлено та повідомляла, що її мама не б`є. Дівчинка вчитися не хотіла, хоча розумна, любила вирізати, малювати, не завжди мала шкільне приладдя, а якщо мала, то в неохайному стані. Вважає, що, скоріш за все, це недогляд зі сторони мами. ОСОБА_14 приходила в школу, вдягнута не по сезону, однак, при цьому не хворіла, була загартована. Діти були часто голодні. ОСОБА_9 в їдальні з`їдав по 8 котлет, розказував, що хоче бути як батько, але це свідчить лише про те, що дитина була голодна. Коли тато дітей був у відпустці, ситуація була кращою, діти були охайніші, мали зібрані портфелі. Комунікація була налагоджена з татом, з мамою - ні, оскільки не володіє українською мовою. Дітей мама забирала пізно, ОСОБА_14 - найпізніше. ОСОБА_9 часто проводив час у бібліотеці, перечікуючи час, поки нема нікого вдома. Діти на маму не скаржилися, ОСОБА_14 ніколи не казала, що мама погана. ОСОБА_14 прийняли у перший клас, після співбесід, так як не мала 6 років повних станом на 1 вересня. Однак мама хотіла дитину записати у табір, з`ясовувала, які документи потрібно, щоб віддати в школу у неповних 6 років, що свідчить, що мама старалася якнайшвидше віддати дітей для того, щоб зняти з себе відповідальність за них. ОСОБА_9 мама зі школи не забирала, додому йшов сам. Також мав місце випадок, що діти були пізно на вулиці, ОСОБА_14 в цей час плакала, ОСОБА_9 її тримав за руку і це бачила інша вчителька, діти часто гуляли самі на вулиці, вважає, що мама не відповідально ставилася до виконання своїх обов`язків по відношенню до дітей.

Так, згідно відповіді директора ПШ «Світанок» ЛМР № 198 від 24.11.2023 на запит адвоката встановлено, що 14.11.2023 ОСОБА_5 прийшов до школи із синцями на руках та ногах. Медбрат школи ОСОБА_17 оглянув дитину та зафіксував садна у зошиті реєстрації травм та надав належну допомогу та 14.11.2023 листом № 192 звернулись до ВП № 1 ЛРУП № 2 ГУ НП у Львівській області та у Службу у справах дітей Залізничного району.

Згідно Актів органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку від 17.11.2023 ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з ПШ «Світанок» були доставлені КЦ ЦСП ДС «Рідні».

Частиною 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Такі заходи можуть бути необхідними у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції).

Відповідно до п.8 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою КМ України від 24.09.2008 № 866, якщо виникла безпосередня загроза життю або здоров`ю дитини, орган опіки та піклування, якому стало відомо про це, приймає рішення про негайне відібрання дитини у батьків або осіб, які їх замінюють.

Для прийняття рішення про негайне відібрання дитини у батьків або осіб, які їх замінюють, служба у справах дітей негайно після отримання повідомлення про безпосередню загрозу життю або здоров`ю дитини разом з уповноваженим підрозділом органів Національної поліції, фахівцем із соціальної роботи, представниками закладу охорони здоров`я проводить оцінку рівня безпеки дитини згідно з додатком 10. До проведення оцінки рівня безпеки дитини можуть бути додатково залучені уповноважені суб`єкти в межах своїх повноважень.

У разі виявлення (підтвердження) за результатами оцінки рівня безпеки дитини фактів безпосередньої загрози її життю або здоров`ю та потреби у вжитті невідкладних заходів до забезпечення її безпеки дитина може бути невідкладно направлена до закладів охорони здоров`я для обстеження стану її здоров`я, надання необхідної медичної допомоги в стаціонарних умовах та документування фактів жорстокого поводження з нею або тимчасово влаштована відповідно до пункту 31 цього Порядку.

Після вжиття невідкладних заходів до забезпечення безпеки дитини служба у справах дітей в той же день подає районній, районній у м. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчому органу міської, районної у місті (в разі утворення) ради, сільській, селищній раді об`єднаної територіальної громади клопотання про невідкладене відібрання дитини у батьків або осіб, які їх замінюють. Після надходження клопотання уповноважена особа районної, районної у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської, районної у місті (у разі утворення) ради, сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади протягом одного дня розглядає порушене питання та приймає відповідне рішення.

Про відібрання дитини у батьків або осіб, які їх замінюють, орган опіки та піклування того ж дня письмово інформує органи прокуратури за місцем проживання дитини та у семиденний строк після прийняття рішення звертається до суду з позовом про позбавлення батьків чи одного з них батьківських прав, про відібрання дитини в матері, батька без позбавлення батьківських прав.

Служба у справах дітей за участю інших структурних підрозділів районної, районної у м. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської, районної у місті, сільської, селищної ради, у тому числі об`єднаної територіальної громади здійснює підготовку документів для звернення органу опіки та піклування до суду про позбавлення батьків чи одного з них батьківських прав або відібрання дитини у матері, батька без позбавлення їх батьківських прав.

Також ч. 2 ст. 170 Сімейного Кодексу України передбачено, що у виняткових випадках, при безпосередній загрозі для життя або здоров`я дитини, орган опіки та піклування або прокурор мають право постановити рішення про негайне відібрання дитини від батьків.

Суд, звертає увагу на те, що всупереч наведеним вимогам щодо процедури вилучення дитини від батьків, а саме обов`язковість умови виникнення безпосередньої загрози життю або здоров`ю дитини, зміст актів від 17.11.2023, на підставі яких ОСОБА_5 та ОСОБА_6 було передано КЦ ЦСП ДС «Рідні» не містить жодних вказівок на те, які саме загрози життю та здоров`ю дітей, слугували підставою для їх негайного вилучення від матері та передання у притулок.

У відповідній графі щодо стану здоров`я дитини під час її виявлення щодо обох дітей зазначено, що вони обоє зовнішньо здорові, свідомість ясна.

У графі щодо встановлених обставин, зі слів дитини, в обох актах зазначено аналогічного змісту твердження, що мати не готує їсти та б`є, без подальшого розкриття необхідних обставин події.

Поруч з цим, відповідно до Порядку забезпечення соціального захисту дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах, у тому числі дітей, які постраждали від жорстокого поводження, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 585 від 01 червня 2020 року визначено, що загроза життю або здоров`ю дитини - обставини, що можуть призвести чи призвели до тяжких наслідків для життя, стану здоров`я та розвитку дитини, зокрема тяжкої, у тому числі невиліковної хвороби, тілесних ушкоджень або заподіяння шкоди нормальному фізичному, психічному розвитку дитини, у зв`язку з чим вона потребує допомоги.

Обставини можуть бути розцінені як загроза життю або здоров`ю дитини виходячи з її індивідуальних особливостей і потреб залежно від віку, статі, стану здоров`я, інвалідності, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної належності та етнічного походження за результатами проведення оцінки рівня її безпеки та складення відповідного акта згідно з додатком 10 до Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 р. № 866.

При цьому, у матеріалах справи відсутня будь-яка інформація щодо вжиття заходів до 17.11.2023, тобто до того часу, коли одразу відбулось вилучення дітей безпосередньо із приміщення школи, де навчались діти, для з`ясування обставин з приводу виявлених 14.11.2023 синців у ОСОБА_5 з мамою дитини, свідки - працівники ПШ «Світанок» - також звертають увагу на те, що матір дітей була відсутня при їх вилученні та поміщенні у притулок, разом з тим, не представлено жодних доказів того, що остання взагалі була належним чином повідомлена про факт та процедуру вилучення її дітей під час їх перебування в школі та при цьому проігнорувала таке повідомлення.

Крім того, слід звернути увагу і на те, що підставою звернення директора школи до ВП № 1 ЛРУП № 2 ГУНП у Львівській області слугувало повідомлення виявлення у ОСОБА_5 синців, поруч з цим, суду не представлено жодних належних відомостей, що слугувало підставою у відповідності до вимог вище згаданого Порядку для вилучення також і доньки ОСОБА_6 .

Згідно з ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ч.7 ст.7 СК України).

Відповідно до ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом, в тому числі за ст. 164 СК України підставою позбавлення батьківських прав.

Позбавлення батьківських прав - це водночас і санкція за протиправну винну поведінку батьків, яку можна вважати юридичною відповідальністю. Ухилення від виконання юридичного обов`язку - завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій. Таким чином, позбавлення батьківських прав слід розглядати як виключний і надзвичайний засіб впливу на недобросовісних батьків. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю.

Оцінюючи надані сторонами у справі та свідками пояснення у сукупності із представленими матеріалами справи, суд критично оцінює твердження позивача про неодноразові факти, зокрема під час проживання у м. Києві, госпіталізації молодшої доньки у зв`язку із недоглядом матері, ухилення від виконання покладених на неї батьківських обов`язків, оскільки суду на підтвердження таких обставин не представлено жодного доказу, в матеріалах справи відсутні будь-яка медична документація, що свідчила б поганий стан здоров`я дітей чи заподіяння шкоди здоров`ю з вини їх матері, суду не представлено і доказів, що у зв`язку із неналежним виконанням чи ухиленням від виконання ОСОБА_1 обов`язків як матері, позивач вживав будь-які заходи для, зокрема притягнення останньої до відповідальності у передбаченому законом порядку чи вжиття уповноваженими на це органами влади спеціальних заходів задля протидії домашньому насильству зі сторони відповідача.

Враховуючи положення п. 8 ст. 7 СК України, у відповідності до якого регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим з урахуванням інтересів дитини, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу, і питання про його застосування може бути вирішене судом після повного й всебічного та об`єктивного з`ясування обставин справи й характеру ставлення батьків до дитини, оскільки позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини, яке надасть їй полегшення, тому необхідно оцінити позитивний результат для дитини, який має настати.

Оскільки згідно законодавства України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, поважати її, батьки зобов`язані надавати дитині належне батьківське виховання, оскільки право на виховання - є одним із основних прав дитини, якщо ж батьки не виконують свої функції, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, це є підставами для позбавлення їх батьківських прав.

Суд зазначає, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Такого ж висновку і дійшов ВССУ в ухвалі від 01.11.2017 у справі № 211/559/16-ц ВССУ зауважив, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Суд вказав, що потрібно встановити винну поведінку батька щодо ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків, а також те, чи можливо змінити його поведінку в кращу сторону попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини, а також сприяти захисту інтересів дитини щодо її права на батьківське піклування та перевірити ставлення дитини до свого батька.

Верховний Суд в постанові від 24.10.2018 по справі №761/2855/17 також вказав, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, та можливе в разі доведення умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц зроблено висновок щодо застосування п.2 ч.1 ст.164 СК України і вказано, що ухилення від виконання своїх обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Стороною позивача не представлено доказів умисної винної поведінки відповідача, спрямованої на свідоме ухилення від участі у вихованні та піклуванні про дітей, відповідач в ході судового розгляду не заперечуючи того факту, що позивач може краще дбати про дітей, в свою чергу наполягає на тому, що любить дітей, спілкується з ними, за час їхнього перебування у притулку, спілкується у телефонному режимі, намагалась у позивача з`ясувати контакти перебування дітей для того, щоб відвідувати їх, однак останній так і не повідомив їх, вказує, що ініціатором питання розірвання шлюбу був саме позивач ще весною 2023 року.

Слід звернути увагу також і на те, що незважаючи на ствердження позивача про неодноразові запевнення відповідача протягом тривалого часу про те, що вона хоче виїхати для проживання в іншу країну, поруч з цим станом на час розгляду справи відповідач так і не покинула території України, брала активну участь у судових засіданнях, відтак цікавиться ходом розгляду справи з метою надання своїх пояснень щодо фактичних обставин виховання дітей та переймається їхньою долею за результатами рішення суду.

Крім того, щодо показань свідків, допитаних в ході вказаної справи слід зауважити, що надані ними показання з приводу проведення дітьми позашкільного часу допізна на вулиці, без нагляду матері, оцінюються судом критично, оскільки є такими, які неможливо однозначно встановити та перевірити, оскільки надані всіма свідками зі слів третіх осіб, відомості щодо яких, як безпосередніх очевидців вказаних подій, суду не представлено, клопотання про виклик та допит у суді таких не заявлялось.

В частині щодо тверджень свідків про випадки відвідування дітьми школи у хворобливому стані, як судом зазначалось вже раніше, жодної медичної документації на підтвердження таких фактів суду не представлено, доказів вжиття відповідних заходів у передбаченому порядку, у разі виявлення у дітей ознак хвороби, безпосередньо медичним персоналом школи також не надано.

Також, показання свідка ОСОБА_11 , яка є вчителем початкових класів та була вчителем доньки сторін у справі - ОСОБА_6 в частині відсутності у дитини прогресу з вини матері, так як в позаурочний час не доопрацьовувала завдання з дитиною, суд не бере до уваги, з огляду на те, що такі по своїй суті продубльовані із показань аналогічного змісту свідка ОСОБА_8 , яка була вчителем ОСОБА_5 , однак слід враховувати, що останній навчався у 4-ому класі початкової школи в режимі повного дня, натомість ОСОБА_6 лише у 1-ому класі, де на той час завдання для доопрацювання в позаурочний час ще відсутні.

Показання свідка ОСОБА_15 в частині намагання влаштування доньки до школи у її неповних 6-ть років станом на 1 вересня навчального року з метою уникнення відповідальності виховання дитини суд розцінює як суб`єктивну думку свідка, яка не може бути розцінена як належна підстава при розгляді питання позбавлення особи батьківських прав щодо своїх дітей, оскільки на переконання суду, наведене свідчить лише про те, що за результатами оцінки керівництвом школи рівня розвитку та психологічної готовності дитини до школи, ОСОБА_6 була визнана такою, що підготовлена до навчання в школі.

Слід також звернути увагу і на те, що у наданих поясненнях свідка ОСОБА_8 , міститься покликання про те, що ОСОБА_5 поступив на навчання у ПШ «Світанок» на початку 3-го класу 2022 року запущений у навчанні, замкнутий, наляканий, читати вмів, писати не вмів, однак наведене твердження не може застосовуватись у своєму трактуванні як обґрунтування факту ухилення від участі у вихованні дитини однобічно лише до відповідача як матері.

Так, як зазначає позивач, він був мобілізований 13.02.2023, тобто до початку свого навчання у 3-ому класі ПШ «Світанок» ОСОБА_5 навчався за місцем проживання сім`ї на той час у м. Києві, відтак батьківський обов`язок із забезпечення підготовки дитини до школи, відповідно до принципу рівності як прав, так і обов`язків обох батьків, було покладено як на відповідача, так і позивача.

При вирішенні судом питання позбавлення батьківських прав визначальним є ставлення батька (матері) до дитини, бажання спілкуватися і приймати участь у її вихованні (постанова Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 331/5427/17).

Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (рішення Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», пункт 49).

Крім того, слід враховувати, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, що тягне за собою правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав: 1) втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; 2) перестає бути законним представником дитини; 3) втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; 4) не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; 5) не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); 6) втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною.

У даному випадку в ході судового розгляду справи встановлено, що відповідач визнаючи позовні вимоги про позбавлення батьківських прав при цьому, не обізнана із змістом та не розуміє правових наслідків позбавлення її батьківських прав щодо дітей, переконана, що цей факт ніяк не вплине на її та дітей життя та на зв`язок між ними, оскільки вони і надалі проживатимуть всі однією сім`єю та спілкуватимуться як раніше, а позбавлення батьківських прав розуміє по суті лише як запис у відповідному документі.

Так, щодо визнання відповідачем позову про позбавлення її батьківських прав відносно його дітей, суд вважає за необхідне зазначити таке.

Визнання особою позову про позбавлення її батьківських прав не може бути єдиною підставою для задоволення позову, оскільки відмова батьків від дитини суперечить моральним засадам суспільства та не відповідає інтересам дитини, та в цьому випадку порушує права та інтереси малолітньої дитини. Вказаний висновок суду узгоджується з висновком, зробленим КЦС ВС у постанові від 22 листопада 2023 року у справі № 214/5134/22.

До аналогічного висновку прийшов КЦС ВС в своїй постанові від 10 листопада 2023 року у справі № 401/1944/22, згідно якої, заява відповідача, в якій вона відмовлялася від батьківських прав на дитину та визнала позов про позбавлення її батьківських прав, не може слугувати підставою для задоволення позову, оскільки відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства й не відповідає інтересам дитини. Саме лише подання заяви про визнання позову у справі про позбавлення батьківських прав не може бути підставою для звільнення позивача від обов`язку надання інших доказів на підтвердження наявності обставин, передбачених ч. 1 ст. 164 СК України для позбавлення батьківських прав.

Відтак, оцінюючи обставини в межах вказаної справи у сукупності із зібраними доказами, суд приходить до переконання, що у даному випадку подана нотаріально посвідчена заява від відповідача ОСОБА_1 , у жодному разі не може слугувати безумовною підставою для задоволення позовних вимог.

У постанові Верховного Суду від 04.10.2021 у справі №686/16902/20 йде мова про те, що позбавлення батьківських прав несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, у зв`язку із чим є крайнім заходом, який застосовується у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх і переконливих доказів, що характеризують особистості батька та/або матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку.

Постановою Верховного Суду від 06.10.2021 у справі №461/5125/20 визначено, що при розгляді справ про позбавлення батьківських прав обов`язковою є наявність письмового висновку органу опіки та піклування, участь його представника у судовому засіданні. У висновку органу опіки та піклування повинні міститися дані про умови проживання дитини, відомості про відносини між батьками, успішність дитини, стан її здоров`я, а також посилання на всі документи, на підставі яких він зроблений. Документи, якими обґрунтований висновок, відповідно до ст. 19 СК України мають бути додані до нього, зокрема акт обстеження умов проживання дитини з відомостями щодо складу сім`ї, життєвопобутових і санітарно-гігієнічних умов, матеріального стану сім`ї.

При цьому, такий висновок не є обов`язковим для суду і він може не погодитися з ним, якщо вважатиме, що він є недостатньо обґрунтованим чи суперечить інтересам дитини, що визначено ч.6 ст. 19 Сімейного кодексу України.

Суд звертає увагу на те, що незважаючи на покликання позивача про антисанітарні, неналежні умови проживання дітей за час його відсутності за місцем їх проживання матеріали справи не містять жодного доказу на підтвердження викладеного, ні позивачем, ні органом опіки та піклування, в межах наданих їм повноважень на складення висновку за результатами обстеження умов проживання дітей, відповідного акту обстеження умов за час проживання дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 разом із матір`ю ОСОБА_1 суду не представлено.

Щодо долученого до матеріалів висновку Залізничної районної адміністрації як органу опіки та піклування № 260001-вих-122382 від 04.10.2023, слід зазначити також таке.

Рішення обґрунтовується лише тими доказами, які одержані у визначеному законом порядку та досліджені в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Як встановлено із тексту згаданого висновку, такий було надано 04.10.2023 на виконання ухвали Залізничного районного суду м. Львова від 18.07.2023 у межах справи № 462/5418/22, тобто стосується обставин, що були предметом судового розгляду в межах іншої цивільної справи, відтак не може бути взятий до уваги судом в ході розгляду вказаної справи № 462/7879/23 як належний та допустимий у розумінні ст. 76-80 ЦПК України доказ.

До того ж, згаданий висновок по суті ґрунтується лише на відомостях характеристик, наданих ПШ «Світанок» щодо дітей та поданням відповідачем заяви про те, що остання не заперечує проти позбавлення її батьківських прав відносно дітей.

Зі змісту ст. 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, у даній справі, оцінивши зібрані докази, суд, співставляючи інтереси окремої особи, в право якої здійснюється втручання - відповідача, та враховуючи суспільні інтереси та інтереси дітей, приходить до переконання, що саме не позбавлення батьківських прав відповідачки буде кращим заходом для дітей ніж зворотнє, оскільки позбавлення батьківських прав у даному випадку жодним чином у позитивному плані не вплине на обставини щодо виховання і розвитку дітей, не створить додаткових умов щодо їх безпечного виховання, захисту їх здоров`я, та ніяк не сприятиме захисту їх прав загалом.

Позивачем на наведено доводів, яким чином саме шляхом позбавлення відповідача її прав щодо дітей покращить життя дітей, зокрема в моральному та емоційному аспектах.

Суд наголошує на тому, що позбавлення батьківських прав є втручанням у приватне і сімейне життя, а в даній ситуації таке втручання не є виправданим і пропорційним, оскільки матеріали справи не свідчать про умисне свідоме невиконання чи недобросовісність виконання відповідачкою своїх обов`язків, відсутні будь-які беззаперечні докази її винної поведінки стосовно дітей.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав відповідача ОСОБА_1 щодо її малолітніх дітей у даному випадку є недоцільним, оскільки є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, який за досліджених судом обставин, які склались у даному випадку, є невиправданим заходом.

Керуючись ст. 2, 12, 81, 89, 258, 263-265,281 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

В позові ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Відділу Служби у справах дітей Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради про позбавлення батьківських прав матері ОСОБА_1 щодо її дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 відмовити повністю.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , паспорт серії НОМЕР_4 від 30.09.2016, виданий Подільським РВ ГУДМС України у м. Києві, адреса реєстрації:

АДРЕСА_3 , адреса фактичного проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_1 , посвідка на проживання серії НОМЕР_5 від 26.10.2018, орган видачі - 8001, адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 .

Третя особа: Відділу Служби у справах дітей Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради, м. Львів, вул. Виговського, 34

Суддя: (підпис) Б.М. Гедз

З оригіналом згідно.

Оригінал рішення знаходиться у справі № 462/7879/23

Суддя: Б.М.Гедз