1Справа № 335/6553/24 2/335/2506/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2024 року м.Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м.Запоріжжя у складі головуючого судді Алєксєєнка А.Б., за участю секретаря судового засідання Ігнатенко Г.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, -

ВСТАНОВИВ:

Концерн «Міські теплові мережі» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги.

Позов обґрунтований тим, що позивач є виконавцем послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання. У період з 01.11.2021 по 31.03.2024 позивач надав послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання у житлове приміщення, яке розташовано за адресою: АДРЕСА_1 , де мешкає відповідач, яка оплату за надані послуги не здійснювала, у зв`язку з чим, виникла заборгованість на загальну суму 26 721,89 грн.

З урахуванням зазначеного, позивач просить суд стягнути з відповідача на користь Концерну «МТМ» вказану заборгованість, а також судові витрати по сплаті судового збору, які були ним понесені у зв`язку зі зверненням із позовом до суду.

Ухвалою суду від 18 червня 2024 року позовну заяву Концерну «МТМ» прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи визначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, сторонам встановлено строки на подання заяв по суті справи.

10.09.2024 до суду від представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Лісняка Я.В. надійшли додаткові пояснення у справі у яких зазначено про те, що сторона відповідача визнає позовні вимоги частково, а саме визнає заборгованість яка утворилася з 28.12.2021, оскільки лише з 28.12.2021 ОСОБА_1 стала власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Також при ухвалені рішення просить суд врахувати, що 09.07.2024 відповідачем було сплачено 9 786,00 грн. в рахунок погашення заборгованості. Також, при вирішенні питання про стягнення судових витрат, просить суд застосувати ч.1 ст.142 ЦПК України та повернути позивачу 50% судового збору сплаченого про подачі позову.

Позивач належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явився, разом з тим у позовній заяві просив суд розглянути справу за відсутності його представника.

Відповідач ОСОБА_1 та її представник адвокат Лісняк Я.В. належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явилися, разом з тим від представника відповідача до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності сторони відповідача.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється.

Дослідивши та проаналізувавши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд приходить до наступного висновку.

Згідно зі статутом концерну «МТМ», основною метою діяльності Концерну «МТМ» є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, одержання прибутку для здійснення діяльності Концерну «Міські теплові мережі» та задоволення на його основі соціально-економічних інтересів трудового колективу Концерну.

Правовідносини щодо прав та обов`язків між теплопостачальною організацією та споживачем в сфері виробництва, транспортування та постачання теплової енергії регулюються Цивільним кодексом України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», «Правилами надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення» затвердженими постановою КМУ від 05 липня 2019 року № 690, Положенням про Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22.11.2018 року, № 315 про затвердження «Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг» та іншими нормативно-правовими актами України та іншими нормативно-правовими актами України.

Судом встановлено, що позивачем у період з 01.11.2021 по 31.03.2024 були надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання у житлове приміщення, яке розташовано за адресою: АДРЕСА_1 на загальну суму 26 721,89 грн.

Відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , з 29.03.2005 року по теперішній час, що підтверджується інформацією наданої на запит суду Департаментом адміністративних послуг Запорізької міської ради від 13.06.2024 №06.4-06/02/4417.

З 28.12.2021 ОСОБА_1 стала власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується інформаційною довідкою № 376751321 від 01.05.2024. До цього власником квартири був ОСОБА_2 .

Договір купівлі-продажу теплової енергії між сторонами не укладався. На ім`я відповідача по справі ОСОБА_1 відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 по отриманню комунальних послуг, які надаються позивачем за адресою: АДРЕСА_1 .

Оплату за надані послуги відповідач не здійснював. Так, згідно довідки Концерну «Міські теплові мережі» та розрахунку заборгованості, за період з 01.11.2021 року по 31.03.2024 відповідач має заборгованість по оплаті за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання загальним розміром 26 721,89 грн.

Статтею 322 ЦК України визначено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.162 Житлового кодексу України, власник квартири приватного житлового фонду зобов`язаний оплачувати комунальні послуги.

Статтею 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини другої статті 7 цього Закону обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Статтею 12 Закону України „Про житлово-комунальні послуги передбачено надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Такі договори можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір та колективний договір про надання комунальних послуг) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач, колективний споживач).

Відповідно до ч.4. ст.13 Закону України „Про житлово-комунальні послуги з пропозицією про укладання договору про надання комунальних послуг або внесення змін до нього може звернутися будь-яка сторона, надавши письмово другій стороні проект відповідного договору (змін до нього), складений згідно з типовим договором.

Так, законодавством передбачений двосторонній обов`язок, щодо укладання договору про надання житлово-комунальних послуг, у зв`язку з чим, у разі відмови на оплату таких послуг споживачем з посиланням на відсутність укладеного договору не беруться до уваги, оскільки споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Не зважаючи на відсутність договору, в цілях недопущення порушення конституційного права громадян (інших мешканців будинку) на забезпечення їх здоров`я (ст. 3 Конституції України) та права на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї (ст. 48 Конституції України), що включає право на житло, стягувач здійснював та продовжує надавати відповідачу послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води.

У постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 зроблено висновок, що «споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі».

Відповідно до ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Згідно ст.526 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору.

Згідно ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст.611 ЦК України, при порушенні зобов`язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до положень ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Так, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача заборгованості за житлово-комунальні послуги, які були надані у квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , з 01.11.2021 по 31.03.2024 у сумі 26 721,89 грн.

Разом з цим, ОСОБА_1 стала власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 , з 28.12.2021, що підтверджується інформаційною довідкою № 376751321 від 01.05.2024. До цього власником квартири був ОСОБА_2 . З урахуванням зазначеного з ОСОБА_1 підлягає стягненню заборгованість за житлово-комунальні послуги, які було надані у квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , з 28.12.2021 року, у розмірі 23 326,02 грн., яка складається з наступного.

26 721,89 грн. сума нарахована за листопад 2021 року (1 502,44 грн. + 18,00 грн. + 10,00 грн.) = 25 191,45 грн.

(2 113,78 грн. + 18,00 грн. + 10,00 грн) / 31 день = 69,09 грн. (вартість житлово-комунальних послуг за 1 день наданих у грудні 2021 року).

25 191,45 грн. 1 865,43 грн. (69,09 грн. ? 27 днів) = 23 326,02 грн.

На підставі викладеного, враховуючи, що під час розгляду справи судом сума заборгованості за житлово-комунальні послуги відповідачем не була сплачена у повному розмірі, враховуючи те, що 09.07.2024 відповідачем було сплачено 9 786,00 грн. в рахунок погашення заборгованості, що підтверджується копією фіскального чеку від 09.07.2024, враховуючи часткове визнання позову, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача заборгованість у сумі 23 326,02 грн. - 9 786,00 грн. = 13 540,02 грн.

Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з ч.1 ст.142 ЦПК України - у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Разом з тим, враховуючи те, що відповідачем позов визнано частково, ч.1 ст.142 ЦПК України не застосовується.

Враховуючи, що позовні вимоги задоволені частково, з відповідача на користь позивача також необхідно стягнути судовий збір у розмірі 1 406,20 грн. виходячи з наступного розрахунку (13 540,02 грн. ? 100% / 23 326,02 грн. = 58,05%; 58,05%;? 2 422,40 грн./ 100% = 1 406,20 грн.).

Керуючись ст.ст. 12, 13, 7682, 89, 141, 247, 263265, ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Концерну «Міські теплові мережі» заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання за період з 01.11.2021 по 31.03.2024 у розмірі 13 540 (тринадцять тисяч п`ятсот сорок) гривень 02 копійки.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Концерну «Міські теплові мережі» судовий збір у розмірі 1 406 (одна тисяча чотириста шість) гривень 20 копійок.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 17 вересня 2024 року.

Інформація про учасників справи відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 Цивільного процесуального кодексу України:

Позивач: Концерн «Міські теплові мережі» (, юридична адреса: м.Запоріжжя, вул.Героїв полку «Азов», буд.137).

Відповідач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ).

Суддя: А.Б.Алєксєєнко