Провадження № 2/761/6311/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2024 року

Шевченківський районний суд м. Києва

в складі:

головуючого - судді: Кондратенко О.О.

при секретарі: Лаврук Ю.В.

за участі:

представника позивача: Тараненка С.В.

представника відповідача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Шевченківського районного суду м. Києва за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства ?Київводоканал? до ОСОБА_3 про стягнення боргу за житлово-комунальні послуги

В С Т А Н О В И В:

В березні 2024 року Приватне акціонерне товариство ?Київводоканал? (надалі - ПАТ ?Київводоканал?) звернулось до Шевченківського районного суду м. Києва із заявою, в якій просило стягнути з відповідача ОСОБА_3 на його (ПАТ ?Київводоканал?) користь:

-22 495, 39 грн. - заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги з центрального водопостачання та водовідведення;

-1 671, 95 грн. - 3% річних;

-7 601, 23 грн. - інфляційні втрати;

-3 028, 00 грн. - витрати по оплаті судового збору.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що ОСОБА_3 на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 . 05 серпня 2014 року в газеті ?Хрещатик? №110 (4510) опубліковано повідомлення про публічний договір (оферту) про надання ПАТ ?АК ?Київводоканал? (правонаступником якого є ПрАТ ?АК ?Київводоканал?), як виконавцем послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньо-будинкових систем) та опубліковано договір про надання таких послуг. Опублікованим повідомленням визначено, що фізична особа, яка користується зазначеними послугами, вважається такою, що ознайомлена, погоджується та приєднується до умов договору.

Також, позивачем звернуто увагу, що, оскільки, відповідач, після розміщення вищезазначеного повідомлення, не надав жодних повідомлень про відмову від отримання зазначених у договорі послуг, а тому, він вважається таким, що споживав послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), згідно умов розміщеного договору.

Відповідно до п.1.1 Договору ПрАТ ?АК ?Київводоканал? взяло на себе зобов`язання з надання відповідної якості послуги з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення холодної та гарячої води (з використанням внутрішньобудинкових систем), а відповідач - своєчасно сплачувати зазначені послуги в строки та на умовах. Всупереч, передбачених умов Договором, останній свої зобов`язання прострочив, внаслідок чого утворилась заборгованість, за період часу з 01 лютого 2017 року по 31 грудня 2023 року у розмірі: 22 495, 39 грн. - заборгованість за послуги з центрального водопостачання та водовідведення, з урахуванням заборгованості з внесення плати за абонентське обслуговування вузла комерційного обліку та заборгованості зі сплати абонентського обслуговування. Свої зобов?язання відповідно до умов вищезазначеного договору відповідач належним чином не виконує, своєчасно плату за отримані послуги не вносить, а тому, позивач змушений звернутися до суду з позовом про стягнення виниклої заборгованості, 3% річних та інфляційні втрати, підставі положень ч.2 ст.625 ЦК України.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 25 березня 2024 року відкрито спрощене провадження у цивільній справі за позовом ПАТ ?АК ?Київводоканал? до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

В судовому засіданні представник позивача на задоволенні позову наполягав у повному обсязі з підстав, зазначених у позовній заяві. Крім того, звернув увагу суду на те, що позовні вимоги пред?явлені лише до відповідача ОСОБА_3 , як єдиного власника кв. АДРЕСА_1 . Квартира відповідача не оснащена засобом розподільного обліку води ( лічильник на холодне водопостачання не встановлено). Будинок в якому проживає відповідач обладнаний засобом обліку споживання питної води. А тому, щомісячні нарахування плати за надані послуги з центрального водопостачання та водовідведення проводяться, як для квартири, що не обладнана засобами обліку води, за показниками вузла комерційного обліку води на 2 зареєстровані особи. Також, відповідач зазначив, що судом не може бути застосовано строк позовної давності до позовних вимог за період часу з лютого 2017 року по січень 2021 року з наступних підстав.

Так, відповідачем було здійснено оплати у квітні 2019 року, січні 2020 року та квітні 2020 року в більшому розмірі ніж зазначена поточна сума до сплати, що свідчить про визнання відповідачем наявної у нього заборгованості. Вказані обставини свідчать про переривання з боку відповідача позовної давності.

Також, строк позовної давності до заявлених вимог не може бути застосований, так як визначені ст.257 ЦК України строки, були подовжені на строк дії карантину на всій території України та у зв?язку з введенням воєнного стану на території України.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала в повному обсязі з наступних підстав.

Так дійсно, відповідачу на праві власності належить кв. АДРЕСА_1 . У казаній квартирі зареєстрований ОСОБА_3 та його неповнолітня донька - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Крім того, зазначила, що з березня 2022 року ОСОБА_3 та його неповнолітня донька ( ОСОБА_4 ) послугами центрального водопостачання та водовідведення не користуються, так як у квартирі не проживають. У зв?язку із повномасштабним вторгненням російської федерації 24 лютого 2022 року на територію України, він та його донька, заради збереження життя були змушені виїхати за межі України. Станом на сьогоднішній день на територію України не повернулися. Вказані обставини на думку представника відповідача свідчать про те, що відповідачі не проживають та не користуються послугами, які надає позивач. Належність відповідачу вищезазначеної квартири не робить його автоматично споживачем комунальних послуг. Наданий позивачем розрахунок заборгованості не може бути прийнятий до уваги, так як, останнім, до поданого розрахунку не додано письмових щомісячних актів, які б свідчили про обсяги споживання води. Також, представник відповідача зазначила, що просить суд застосувати до позовних вимог строки позовної давності у зв?язку з чим, в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Суд, заслухав пояснення представників сторін, розглянувши подані стороною позивача документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов?язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони.

Судом встановлено, що 05 серпня 2014 року в газеті ?Хрещатик?№ 110 (4510) ПрАТ ?АК ?Київводоканал? було опубліковано повідомлення про публічний договір (оферту) про надання ПрАТ ?АК ?Київводоканал?, як виконавцем послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) та опубліковано договір про надання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових мереж). Повідомленням визначено, що фізична особа (власник/квартиронаймач житлового приміщення у багатоквартирному будинку), що користується послугами з централізованого постачання холодної води та водовідведення холодної та гарячої води, вважається такою, що ознайомлена, погоджується та приєднується до умов Договору. У разі відмови споживача від отримання послуг, така відмова має бути оформлена письмово та направлена до ПрАТ ?АК ?Київводоканал? до 20 серпня 2014 року для оформлення припинення надання цих послуг.

Як вбачається із матеріалів справи, квартира АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_3 , про що свідчать: копія Свідоцтва про право власності від 26 березня 1996 року та копія Свідоцтва про право на спадщину за законом від 11 вересня 2012 року (а.с.26, 27-28).

У вищезазначеній квартирі зареєстровані: ОСОБА_3 - відповідач та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - донька відповідача. Вказані обставини не оспорювались і самим представником відповідача.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України ?Про житлово-комунальні послуги?.

Відповідно до ст.13 Закону України ?Про житлово-комунальні послуги?, залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Хоч у частині першій статті 19 Закону № 1875-ІV й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону № 1875-ІV обов?язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно із зазначеними нормами закону, споживачі зобов?язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15.

За змістом статті 20 Закону № 1875-ІV та пунктів 28, 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, споживачі, які встановили у квартирі багатоквартирного будинку індивідуальні (автономні) системи опалення, оплачують послуги з центрального опалення місць загального користування будинку відповідно до методики, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

Згідно положень вказаних Правил централізоване постачання холодної та гарячої води - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у холодній та гарячій воді, яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем холодного та гарячого водопостачання; централізоване опалення - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири (будинку садибного типу), яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем теплопостачання.

Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку.

Зміст положення ч. 4 ст. 319 ЦК України про те, що власність зобов?язує, яке має більш загальний характер, фактично розкривається через закріплений у наступній частині цієї статті принцип, що забороняє власникові використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Згідно ст. 322 ЦК України, власник зобов?язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

За визначенням, наданим у статті 1 вказаного Закону, житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Статтею 526 ЦК України визначені загальні умови виконання зобов?язання, зокрема, зобов?язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов?язань.

Згідно із частиною першою статті 509 ЦК України, зобов?язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов?язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов?язку.

За змістом частини першої статті 901, частини першої статті 903 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов?язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов?язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Зобов?язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов?язанням.

Правовідношення, у якому замовник зобов?язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто, у якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов?язанням.

З огляду на викладене правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов?язанням, у якому, серед інших прав і обов?язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов?язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги.

Отже, виходячи з юридичної природи спірних правовідносин сторін, як грошових зобов?язань на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов?язання.

Згідно частини другої статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов?язання, на вимогу кредитора зобов?язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Закріплена в пункті 10 частини третьої статті 20 Закону України ?Про житлово-комунальні послуги?, правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у частині другій статті 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов?язання, вираженого у національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.

Також, відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» витрати оператора зовнішніх інженерних мереж на обслуговування та заміну вузлів комерційного обліку відшкодовуються споживачами відповідної комунальної послуги. Розмір внеску за обслуговування вузлів комерційного обліку встановлений розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 30.09.2019 року №1716 для відповідного будинку у розмірі 5, 94 грн. щоквартально.

Крім того, згідно ч. 5 ст. 13 Закону України ?Про житлово-комунальні послуги?, у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання.

Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. При цьому розміщується повідомлення про місце опублікування тексту договору у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг.

Плата виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання, складається з:

плати за послугу, що розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів на відповідну комунальну послугу та обсягу спожитих комунальних послуг, визначеного відповідно до законодавства;

плати за абонентське обслуговування, яка не може перевищувати граничний розмір, визначений Кабінетом Міністрів України.

31 травня 2021 року на офіційному веб-сайті (vodokanal.kiev.ua) опубліковано повідомлення про публічну пропозицію (оферту) ПрАТ ?АК ?Київводоканал?, про укладення публічного індивідуального договору приєднання про надання послуг з централізованого водопостачання та/або централізованого водовідведення, у зв`язку з чим з 01 липня 2021 року вказаний договір вважається укладеним.

Судом було встановлено, що відповідач є власником квартири АДРЕСА_1 і відповідно до закону зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Отже, оскільки в судовому засіданні встановлено, що позивачем надавались послуги, проте в порушення вимог діючого законодавства та договору відповідач не сплачував за надані послуги, суд прийшов до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за надані послуги з водопостачання та водовідведення, а також з внесення плати за абонентське обслуговування та внеску за обслуговування вузлів комерційного обліку за період часу з 01 лютого 2017 року по 31 грудня 2023 року у розмірі 22 495, 39 грн.

Твердження представника відповідача в тім, що ОСОБА_3 та його неповнолітня донька ОСОБА_4 (яка у вищезазначеній квартирі лише прописана, права власності не має) послугами позивача не користуються, починаючи з березня 2022 року, а тому, у позивача відсутні правові підстави для проведення відповідних нарахувань, а в послідуючому і здійснення їх стягнення, судом не приймаються до уваги. З боку відповідача не було прийнято жодних мір щодо повідомлення позивача в частині неотримання ним послуг, які надаються позивачем. Вказані обставині підтверджені в судовому засіданні представником відповідача.

При цьому, на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, у зв`язку з простроченням оплати спожитих житлово-комунальних послуг, суд приходить до висновку про стягнення з відповідачів на користь ПрАТ ?АК ?Київводоканал? 3 % річних у розмірі 1 671, 95 грн. та інфляційних втрат у розмірі 7 601, 23 грн.

Твердження представника відповідача в тім, що позивачем пропущені строки звернення до суду з вищезазначеним позовом судом не приймаються до уваги, з наступних підстав.

Так, відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов?язку.

Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (ч. 1, 2 ст. 264 ЦК України).

Як вбачається із наданого позивачем розрахунку заборгованості за житлово-комунальні послуги, вбачається, що стороною відповідача періодично вчинялися дії щодо сплати частини суми заборгованості (оплата проведена навіть у більшому розмірі ніж виставлена за місцяь), тобто в розумінні положень закону мало місце переривання строків позовної давності.

Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, №22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996р.; ZOLOTAS v. GREECE (No. 2), № 66610/09,§ 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013р.).

02 квітня 2020 року набув чинності Закон України від 30 березня 2020 року №540-ІХ ?Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)?, відповідно до якого розділ ?Прикінцеві положення? ЦК України доповнено п. 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020р. № 211 ?Про запобігання поширенню на території України коронавірусу ?COVID-19?, із подальшими змінами, на усій території України установлено карантин з 12 березня 2020р. до 31 липня 2020р. Дію карантину, встановленого цією Постановою, продовжено на всій території України згідно з Постановами КМ № 392 від 20 травня 2020 року, № 500 від 17 червня 2020 року, № 641 від 22 липня 2020 року, № 760 від 26 серпня 2020 року, № 956 від 13 жовтня 2020 року, № 1236 від 09 грудня 2020 року, № 104 від 17 лютого 2021 року, № 405 від 21 квітня 2021 року, № 611 від 16 червня 2021 року, № 855 від 11 серпня 2021рок, № 981 від 22 вересня 2021 року, № 1336 від 15 грудня 2021 року, № 229 від 23 лютого 2022 року, № 630 від 27 травня 2022 року, № 928 від 19 серпня 2022 року, № 1423 від 23 грудня 2022 року, та карантин діяв до 01 липня 2023 року.

Так, насамперед, суд враховує, що Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року ?Про введення воєнного стану в Україні?, на усій території України введено воєнний стан, дію якого неодноразово було продовжено.

Зокрема, суд визнає вказану обставину загальновідомою, а тому, відповідно до частини третьої статті 82 ЦПК України, вона не потребує доказування.

Згідно п.19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України ?Про введення воєнного стану в Україні? від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України ?Про затвердження Указу Президента України ?Про введення воєнного стану в Україні? від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

Враховуючи викладене, суд погоджується з доводами позивача, викладеними у відповіді на відзив, та приходить до висновку, що при зверненні до суду з вищезазначеними позовними вимогами, позивачем не були пропущені строки позовної давності, при цьому судом враховані правові позиції Верховного Суду наведені в постанові від 07 вересня 2022 року по справі № 679/1136/21.

Не заслуговують на увагу і доводи сторони відповідача, що при розрахунку сум інфляційних втрат та трьох відсотків річних, позивачем не були враховані положення постанови Кабінету Міністрів України від 05 березня 2022 року за № 206 ?Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану?, проте зазначені доводи спростовуються наданим розрахунком, з якого вбачається, що останній місяць за які позивач нараховував інфляційні втрати та три відсотки річних є січень 2022 року.

Зважаючи на викладене вище, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ПрАТ ?АК ?Київводоканал? є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3 028, 00 грн..

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 77-81, 89, 95, 141, 259, 263, 265, 280-283 ЦПК України, ст.ст. 322, 526, 625, 901, 903 ЦК України, Законом України ?Про житлово-комунальні послуги?, суд

В И Р І Ш И В:

Позов Приватного акціонерного товариства ?Акціонерна компанія ?Київводоканал? (, адреса: м. Київ, вул. Лейпцизька, 1-А) до ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 ) про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Приватного акціонерного товариства ?Акціонерна компанія ?Київводоканал? заборгованість за надані послуги з водопостачання та водовідведення, з внесення плати за абонентське обслуговування та зі сплати внеску за обслуговування вузлів комерційного обліку за період часу з 01 лютого 2017 року по 31 грудня 2023 року у розмірі 22 495 (двадцять дві тисячі чотириста дев?яносто п?ять) грн. 39 коп., 3% річних у розмірі 1 671 (одна тисяча шістсот сімдесят одна) грн. 95 коп., інфляційні втрати у розмірі 7 601 (сім тисяч шістсот одна) грн. 23 коп., судовий збір у розмірі 3 028 (три тисячі двадцять вісім) грн. 00 коп., а всього 34 796 (тридцять чотири тисячі сімсот дев?яносто шість) грн. 57 коп.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: