Справа №381/3425/22
Апеляційне провадження №22-ц/824/1731/2024
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 квітня 2024 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Писаної Т.О., Приходька К.П.,

за участю секретаря Загарук Н.Н.,

розглянувши справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 18 жовтня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Пономарьової Дар`ї Володимирівни, товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест», третя особа: акціонерне товариство «УкрСиббанк» про визнання протиправним і скасування рішення,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Пономарьової Дар`ї Володимирівни, Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест», третя особа: Акціонерне товариство «УкрСиббанк» про визнання протиправним і скасування рішення. В обґрунтування вимог позовної заяви зазначив, що 02 лютого 2022 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пономарьовою Д.В. здійснено державну реєстрацію прав на нерухоме майно, індексний номер: 63209085, щодо реєстрації за ОСОБА_2 права власності на земельну ділянку площею 0,1500 гектарів, кадастровий номер :01:031:0001 для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Позивач зазначає, що вказана земельна ділянка не була предметом іпотеки, тому реєстратор порушила вимоги Закону України «Про іпотеку», Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та посилається на наступні обставини порушення законодавства при вчиненні вказаної реєстрації прав: звернення стягнення на нерухоме майно за наявності судового рішення про стягнення з позивача кредитної заборгованості; спірна земельна ділянка не набула статусу предмета іпотеки і не була обтяжена; ТОВ «ФК «Гефест» неправомірно набуло права власності на спірну земельну ділянку; у нотаріуса відсутні відомості про направлення іпотекодержателем іпотекодавцю письмового повідомлення про свій намір укласти договір купівлі-продажу; в матеріалах реєстраційної справи відсутні докази направлення вимоги іпотекодержателя та завершення тридцяти денного строку з моменту отримання іпотекодавцем письмової вимоги іподекодержателя; в матеріалах реєстраційної справи відсутній висновок про оцінку майна;

На підставі наведеного, позивач просив суд визнати протиправним і скасувати вказане рішення про державну реєстрацію прав.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 18 жовтня 2023 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Пономарьової Дар`ї Володимирівни, Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест», третя особа: Акціонерне товариство «УкрСиббанк» про визнання протиправним і скасування рішення.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, позивач направив апеляційну скаргу, в якій зазначив, що оскаржуване рішення вважає незаконним та таким, що ухвалене з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права. Вказував на те, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та є помилковими. У зв`язку з цим апелянт просив апеляційний суд оскаржуване рішення скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

18 грудня 2023 року на адресу суду від відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу.

15 квітня 2024 року на адресу суду від відповідача надійшло клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи.

Дослідивши вищевказане клопотання, апеляційний суд вважає, що воно не підлягає до задоволення, з огляду на наступне:

Відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Жодного обґрунтування неможливості подання вищевказаних доказів до суду першої інстанції апелянт не навів. За таких умов дані докази не підлягають долученню до матеріалів справи на стадії апеляційного розгляду.

В судове засідання 25.04.2024 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Пономарьова Д.В., представник «Фінансова компанія «Гефест» та представник АТ «УкрСиббанк» не з`явились, про розгляд справи належним чином повідомлялись, про причини неявки суд не повідомили, клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надали.

На підставі ст. 372 ЦПК України колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін, що не з`явились, оскільки відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представника чи сторони, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 24 січня 2018 року у справі №907/425/16.

Згідно вимог ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими (за умови дотримання відповідної процедури та наявності передбачених законом підстав) доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Положеннями ст. 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Відмовляючи у задоволені позову, суд першої інстанції виходив із того, що під час розгляду справи позивач не довів перед судом обставин неправомірності державної реєстрації речових прав відповідача ОСОБА_2 на земельну ділянку, відтак позов є безпідставним та необґрунтованим.

Як вже було зазначено вище, відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими (за умови дотримання відповідної процедури та наявності передбачених законом підстав) доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Хоча чинним законодавством і передбачений вихід за межі апеляційної скарги, в той же час, підстави виходу за межі апеляційної скарги чітко регламентовані процесуальним законом, при цьому в даному випадку такі підстави відсутні.

В своїй апеляційній скарзі апелянт зазначив, що він не погоджується із рішенням суду першої інстанції з огляду на те, що між позивачем та відповідачем не було досягнуто згоди стосовно суми, яку позивач мав сплатити ТОВ «Фінансова компанія «Гефест». Таким чином апелянт зазначає, що реалізувавши земельну ділянку, відповідач порушив право позивача на першочергове право викупу предмета іпотеки.

Колегія суддів апеляційного суду не може прийняти вищевказані доводи апелянта.

Розмір заборгованості позивача за спірним кредитом був встановлений рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 20 липня 2010 року у справі №2-1928-1/2010. Таким чином твердження позивача, що він мав намір сплатити борг, однак не знав скільки саме, не відповідають обставинам справи. Позивач знав про існування вищевказаного рішення Святошинського районного суду міста Києва та посилався на нього у своєму позові. При цьому доказів погашення боргу як у визначеному вищевказаним рішенням суду розмірі, так і взагалі в будь-якому розмірі, позивач до суду не представив.

Оскільки в ході розгляду справи судом першої інстанції були спростовані твердження позивача щодо неотримання ним вимоги іпотекодержателем, зважаючи на декларативність посилань про намір погасити заборгованість у будь-якому розмірі, колегія суддів апеляційного суду вважає, що доводи апеляційної скарги не можуть бути прийняті апеляційним судом. Жодних інших доводів апеляційна скарга позивача не містить, відтак у суду відсутні підстави для оцінки решти обставин даної справи.

В своєму відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 заявив, що станом на момент звернення до суду із даним відзивом між адвокатом і клієнтом встановлено та взаємно погоджено розмір гонорару, що підлягає сплаті за супроводження адвокатом розгляду справи судом першої інстанції, незалежно від результату, тобто розмір судових витрат визначений та складає 7 000, 00 грн.

Чинним ЦПК України визначено види судових витрат, які складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини перша - друга статті 133 ЦПК України).

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

В порядку ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява N 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів апеляційного суду вважає, що заявлена ОСОБА_2 сума витрат на правничу допомогу є співмірною із попередньо заявленим розміром таких витрат.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Тобто суд не може на власний розсуд зменшувати розмір витрат на оплату правничої допомоги, який підлягає відшкодуванню. Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові у справі №755/9215/15-ц (провадження 14-382цс19) від 19.02.2020 р.: «Саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній зі сторін без відповідних дій з боку такої сторони».

Апелянтом в ході розгляду справи не було належним чином заперечений та спростований заявлений розмір судових витрат ОСОБА_2 . За таких заява ОСОБА_2 про стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 7 000, 00 грн. підлягає до задоволення.

Апелянтом не було відповідним чином доведено наявності передбачених законом підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції, відтак апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Згідно вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 18 жовтня 2023 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_3 ) витрати на правничу допомогу в апеляційній інстанції в розмірі 7 000 (сім тисяч) грн 00 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді Т.О. Писана

К.П. Приходько