Справа №:755/7690/24
Провадження №: 2-з/755/175/24
У Х В А Л А

"10" травня 2024 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: Катющенко В.П.

при секретарі: Яхно П.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва, заяву представниці заявниці ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , відповідач - ОСОБА_3 , про забезпечення доказів до подання позовної заяви, -

В С Т А Н О В И В:

До Дніпровського районного суду м. Києва 03.05.2024 надійшла заява представниці заявниці ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , відповідач - ОСОБА_3 , про забезпечення доказів до подання позовної заяви, яка 07.05.2024 передана у провадження судді Катющенко В.П. у відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями.

У заяві представниця заявниці ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просить суд: витребувати зі справ Дніпровського УП ГУ НП у місті Києві належним чином засвідчену копію матеріалів кримінального провадження № 0003584 від 20.10.2021, заведеного за заявою ОСОБА_1 ; витребувати зі справ «КНП ЦПМСД № 1» Деснянського району міста Києва інформацію із викладенням наступних питань: яка психологічна характеристика та характеристика стану здоров`я дитини, ОСОБА_4 ? хто з батьків здійснював запис на прийом до лікарів? хто з батьків згідно даних медичної документації супроводжував дитину для обов`язкових та профілактичних медичних оглядів до сімейного лікаря та лікарів спеціалізованого профілю? хто з батьків згідно даних медичної документації надавав інформовану згоду для медичного лікування дитини? хто з батьків спілкується з сімейним лікарем з питань лікування дитини? хто з батьків здійснював оплату платних медичних послуг закладу охорони здоров`я, якщо у таких була потреба?

В обґрунтування заяви про забезпечення позову представниця заявниці зазначила, що ОСОБА_1 з 20.06.2014 по 12.05.2021 перебувала з у зареєстрованому шлюбі, під час якого народилася донька, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 є дитиною з інвалідністю, має хронічне психічне захворювання - дитячий аутизм з порушенням формування рецептивної та експресивної мови. Дефіцит генів фолатного циклу з підвищенням аутоантитіл до нейроантигенів. У ОСОБА_4 наявна також анемія важкого ступеню, арегенераторна з більшою вірогідністю індукована медикаментами. Період не відновленого еритрогенезу. Гострий трахеобронхіт. Гомоцистеїнемія. Вказала, що батько дитини, ОСОБА_3 , бив матір дитини у період її вагітності на четвертому місяці, систематично вчиняв щодо позивача та їх спільної дитини, ОСОБА_4 , дії, що підпадають під визначення домашнього насильства, наведеного у ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», зокрема, фізичного, економічного та психологічно насильство, а ОСОБА_4 є дитиною, яка постраждала від домашнього насильства. Після народження дитини ОСОБА_3 відмовлявся забрати її з пологового будинку, не допомагав дитині, не приймав участі у житті дитини, витрати на утримання та реабілітацію дитини здійснювалися виключно за рахунок матері дитини. Більш того, витрати власних коштів ОСОБА_1 на реабілітацію дитини були підставою постійних сварок між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , який постійно зауважував, що грошові кошти потрібні йому для добудови оформленого на нього будинку. ОСОБА_3 матеріально не допомагав ОСОБА_1 та їх спільній дитині та почав перераховувати аліменти після розлучення з матір`ю дитини після винесення рішення суду про стягнення аліментів. Позивачу очевидно, що ОСОБА_3 використовує спільну дитину з інвалідністю як підставу для отримання відстрочки від призову на призову на військову службу під час мобілізації. На даний момент ОСОБА_1 з донькою знаходяться на території Федеративної республіки Німеччина, куди вона була змушена виїхати, рятуючи життя малолітньої дитини і де їм з дитиною дали прихисток. Після повномасштабного збройного вторгнення Російської Федерації на територію України та оголошення мобілізації, ОСОБА_3 незважаючи на доводи матері отримав зі Служби у справах дітей Деснянської районної у місті Києві державної адміністрації розпорядження №241 від 05.05.2023 «Про участь батька у вихованні малолітньої ОСОБА_4 », яким визначено порядок спілкування батька. При цьому ОСОБА_3 жодного разу не вживав жодних дій для спілкування з власного дитиною. У ОСОБА_1 є підстави вважати, що у випадку, якщо з нею щось станеться опіку над дитиною, а також право на розпорядження майном позивача як законного представника може отримати батько дитини. Зважаючи на викладені обставини, ОСОБА_1 хоче скористатися правом на позбавлення батька дитини батьківських прав, а також визначити місце проживання дитини в судовому порядку разом з собою. Для обгрунтування позову виникла потреба в отриманні матеріалів кримінального провадження, заведеного за заявою ОСОБА_1 та інформації з медичного закладу щодо ОСОБА_4 . Вказала, що двічі подавала адвокатські запити до Дніпровського УП ГУ НП у місті Києві щодо надання для ознайомлення матеріалів кримінального провадження, однак на момент подання даної заяви все ще не отримала доступ до матеріалів кримінальної справи для ознайомлення або отримання копій документів, відповідно, не має можливості зібрати необхідні докази для підготовки обґрунтованого позову для ОСОБА_1 для позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 , у зв`язку з застосуванням домашнього насильства до ОСОБА_1 та ОСОБА_4 . З метою отримання доказів, що підтверджують відсутність участі батька, ОСОБА_3 , у здійсненні батьківських обов`язків щодо піклування про здоров`я своєї дитини, ОСОБА_4 , а також, ймовірно, негативний вплив батька на психіку дитини з інвалідністю у зв`язку з вжиттям до дитини домашнього насильства останньою був направлений запит до КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 1 Деснянського району м. Києва» від 06.05.2023. Листом від 24.05.2023 вих. № 655 «КНП ЦПМСД № 1» Деснянського району міста Києва, було відмовлено у наданні запитуваної інформації із посиланням на ст. 40 Закону України «Основи законодавства про охорону здоров`я» та ст. 14 Закону України «Про захист персональних даних». Представниця заявниці зазначила, що не має достатніх доказів для підготовки позову в інтересах її клієнтки та її дитини. Вказала, що до витребування судом матеріалів кримінального провадження, формування адвокатом правової позиції захисту інтересів ОСОБА_1 , подання до суду позову з доказами, що відповідають стандартам доказування та клопотання про допит свідків, є об`єктивні підстави вважати, що ОСОБА_3 може вплинути на свідків, що потім може утруднити реалізацію ОСОБА_5 права на її судових захист.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 118 ЦПК України заява про забезпечення доказів розглядається в судовому засіданні в загальному порядку, передбаченому цим Кодексом, з особливостями, встановленими цією статтею. Заява розглядається не пізніше п`яти днів з дня її надходження до суду. Заявник та інші особи, які можуть отримати статус учасників справи, повідомляються про дату, час і місце судового засідання, проте їх неявка не перешкоджає розгляду поданої заяви.

В судовому засіданні представниці заявниці ОСОБА_1 - ОСОБА_2 доводи заяви підтримала, просила її задовольнити.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду заяви повідомлялись належним чином.

Таким чином, суд вислухавши пояснення представниці заявниці, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст.116 ЦПК України, суд за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача, має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим.

Способами забезпечення судом доказів є допит свідків, призначення експертизи, витребування та (або) огляд доказів, у тому числі за їх місцезнаходженням, заборона вчиняти певні дії щодо доказів та зобов`язання вчинити певні дії щодо доказів. У необхідних випадках судом можуть бути застосовані інші способи забезпечення доказів, визначені судом. Заява про забезпечення доказів може бути подана до суду як до, так і після подання позовної заяви.

Забезпечення доказів - це оперативне закріплення у встановленому цивільним процесуальним законом порядку відомостей про факти, яке вчиняється суддею з метою використання їх як докази при розгляді та вирішенні цивільних справ у суді. Забезпечення доказів у жодному випадку не можна ототожнювати із їх дослідженням або оцінкою. Єдина мета забезпечення доказів це їх фіксація для забезпечення можливості їх дослідження та оцінки при подальшому розгляді справи.

Отже, метою такого процесуального інституту, як забезпечення доказів, є допомога особам, котрі беруть участь у справі, одержати для подання до суду докази, отримання яких у майбутньому може стати неможливим або утрудненим. Забезпечення доказів спрямоване на недопущення їх знищення чи втрати. При цьому такі докази мають існувати на момент подання заяви про забезпечення доказів, і особа, яка подає відповідну заяву, повинна вказати на обставини, що можуть свідчити про те, що в майбутньому певний доказ може бути втрачений, або його стане складніше подати. Також, забезпечення доказів - це вжиття судом заходів, направлених на закріплення і збереження доказів. Підставою забезпечення доказів є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення доказів може утруднити чи зробити неможливим збирання чи подання доказів або засіб доказування може бути втрачений.

Частиною першою статті 117 ЦПК України визначено, що у заяві про забезпечення доказів зазначається: 1) найменування суду, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб громадян України, номери засобів зв`язку та адресу електронної пошти, за наявності; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) іншої сторони (сторін), якщо вона відома заявнику, а також якщо відомі відомості, що її ідентифікують: її місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб громадян України, відомі номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти; 4) докази, забезпечення яких є необхідним, а також обставини, для доказування яких вони необхідні; 5) обґрунтування необхідності забезпечення доказів; 6) спосіб, у який заявник просить суд забезпечити докази, у разі необхідності особу, у якої знаходяться докази; 7) перелік документів, що додаються до заяви.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 09.10.2019 у справі за № 901/385/19 дійшла висновку, що процесуальний механізм забезпечення доказів, зокрема шляхом їх витребування, призначений для того, щоб отримати/зберегти ті докази, щодо яких існують достатні підстави вважати, що з часом їх може бути безповоротно втрачено. Тобто це не тільки спосіб здобути докази, які стосуються предмета доказування і мають значення/потрібні для вирішення справи, але насамперед спосіб одночасно запобігти їх ймовірній втраті у майбутньому. Щодо останнього, то ризик такої втрати повинен ґрунтуватися на об`єктивних фактах і тільки в сукупності усіх наведених умов суд може вжити заходів для забезпечення доказів.

За змістом ст. 129 Конституції України однією із засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

Процесуальний механізм забезпечення доказів, зокрема шляхом їх витребування, призначений для того, щоб отримати та зберегти ті докази, щодо яких існують достатні підстави вважати, що з часом їх може бути безповоротно втрачено.

Забезпечення доказів - це не тільки спосіб здобути докази, які стосуються предмету доказування і мають значення, потрібні для вирішення справи, але, насамперед, спосіб одночасно запобігти їх ймовірній втраті у майбутньому. Щодо останнього, то ризик такої втрати повинен ґрунтуватися на об`єктивних фактах і тільки в сукупності усіх наведених умов, суд може вжити заходів для забезпечення доказів.

Отже, процесуальним порядком та механізмом забезпечення доказів передбачено, що суд, розглядаючи заяву про забезпечення доказів, має з урахуванням обґрунтування необхідності забезпечення доказів пересвідчитися, зокрема, в тому, що зволікання з цим питанням поставить під загрозу можливість подання доказів у майбутньому (вони можуть бути знищені, пошкоджені, втратити свою доказову цінність тощо).

Аналіз норм права, що регулюють порядок вирішення вказаного питання, дає можливість зробити висновок про те, що задовольняючи заяву про забезпечення доказів, суд має пересвідчитися в тому, що у особи, яка бере участь у справі є складнощі в отриманні документів, тобто об`єктивної неможливості одержання та подання доказового матеріалу до суду особисто, через обставини, які перешкоджають такому поданню. Ці складнощі можуть мати юридичний та фактичний характер. Складнощі юридичного характеру полягають в тому, що на заваді одержанню та поданню доказу є норма закону забороняючого характеру, яка обмежує доступ особи до потрібної доказової інформації. Фактичні складнощі в одержанні доказів мають місце, коли, незважаючи на вжиті особою заходи, потрібний їй доказ одержати не вдалося.

Крім того, основною складовою обґрунтованості заяви про витребування доказів необхідна доведеність обставин, що існують достатні підстави вважати, що такі докази будуть втрачені в подальшому.

Частиною 1, 5 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Аналіз вказаних норм процесуального права свідчить про те, що питання щодо забезпечення доказів вирішується судом у тому випадку, якщо надання таких доказів є необхідним, або якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання чи подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим. У той же час, представницею заявниці ОСОБА_1 - ОСОБА_2 у поданій заяві не наведено жодної обґрунтованої підстави про наявність ризику втрати доказів, про забезпечення яких остання просить суд, також заявником не наведено підстав, які дають можливість припускати, що збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим, або те, що такі докази не можуть бути подані до суду у майбутньому. Як на ризики неможливості самостійного отримання та подання доказів до суду остання вказувала, є об`єктивні підстави вважати, що ОСОБА_3 може вплинути на свідків, що потім може утруднити реалізацію ОСОБА_5 права на її судовий захист, при цьому заявила клопотання про забезпечення доказів шляхом витребування, що є недоцільним у розрізі заявлених вимог. Ба більше, представниця заявниці посилалася на те, що за наведених у заяві обставин неможливості самостійного отримання доказів, не має достатніх доказів для підготовки позову в інтересах її клієнтки та її дитини.

Разом з тим, заяву про забезпечення доказів, подану в порядку статей 116-117 ЦПК України, слід відрізняти від клопотання про витребування доказів, яке може бути подане учасником справи відповідно до статті 84 ЦПК України, оскільки вони є різними за своєю правовою природою.

Більш того, потрібно розрізняти витребування доказів як спосіб забезпечення доказів, що в майбутньому можуть бути втрачені або їх подання виявиться ускладненим (статті 116-118 ЦПК України), та витребування доказів як допомогу суду особам, котрі беруть участь у справі, у поданні відповідно доказу, який неможливо отримати самостійно (стаття 84 ЦПК України).

Крім того, ненадання запитуваної інформації та документів не може бути підставою припускати, що відповідач якимось чином буде перешкоджати в подальшому в отриманні доказів, шляхом їх витребування, зокрема, на стадії розгляду справи.

На підставі наведеного у сукупності, суд дійшов висновку, що заява представниці заявниці ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , відповідач - ОСОБА_3 , про забезпечення доказів до подання позовної заяви, задоволенню не підлягає.

За вимог ч. 5 ст. 118 ЦПК України, за результатами розгляду заяви про забезпечення доказів суд постановляє ухвалу про задоволення чи відмову у задоволенні заяви.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 116 - 118, 260, 353 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні заяви представниці заявниці ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , відповідач - ОСОБА_3 , про забезпечення доказів до подання позовної заяви - відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено Цивільним процесуальним кодексом України. Ухвала суду першої інстанції оскаржується в апеляційному порядку окремо від рішення суду у випадках, передбачених статтею 353 ЦПК України та в строки встановлені ст. 354 ЦПК України.

Повний текст ухвали складено 10.05.2024.

Суддя: