КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/9515/2024
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2024 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Мережко М.В., Соколової В.В.,

розглянувши у письмовому провадженні справу за апеляційною скаргою адвоката Руденка Костянтина Васильовича, який діє в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «РІАЛЬТО», на заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 14 лютого 2024 року, ухвалене під головуванням судді Волошина В.О.,

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «РІАЛЬТО» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

встановив:

У жовтні 2023 року ТОВ "ФК "РІАЛЬТО" звернулось до суду із позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Вимоги позову мотивує тим, що 09 січня 2021 року між ТОВ "ФК "Фінанс Інновація" та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, за умовами якого відповідачка отримала кредит у розмірі 4000,00 гривень, строком на 30 днів, шляхом переказу на платіжну карту № НОМЕР_1 емітовану АТ "УНІВЕРСАЛБАНК", зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,99% від суми кредиту за кожен день користування та 3,5% від залишку суми кредиту за кожен день прострочення терміну повернення кредиту.

Кредитний договір був укладений в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на веб-сайті в мережі Інтернет https://monetka.ua або https://monetka.com.ua та підписання кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію».

Для цього ОСОБА_1 пройшла ідентифікацію та верифікацію особи (заповнила анкету-заяву з зазначенням ПІБ, даних паспорту, РНОКПП, місця проживання, місця реєстрації, зазначила реквізити картки для отримання кредиту), підтвердила номер мобільного телефону, ознайомилась з умовами надання кредиту, умовами кредитного договору, правилами надання грошових коштів у позику, в тому числі - і на умовах фінансового кредиту, здійснив акцептування кредитного договору - шляхом надсилання електронного повідомлення підписаного електронним підписом - одноразовим ідентифікатором. Сума кредиту по укладеному Кредитному договору перераховувалась на платіжну карту відповідачки, яка була верифікована шляхом блокування певної суми коштів. Сума блокування грошових коштів на платіжній карті НОМЕР_1 відома тільки відповідачці, оскільки на номер телефону, який вона вказала, а саме НОМЕР_2, направляється смс-повідомлення з сумою блокування та розмір суми блокування відповідачка має вказати у відповідному полі особистого кабінету. Зазначення суми блокування на платіжній карті підтверджує, що саме відповідачка підтверджує верифікацію платіжної карти.

Кредитний договір було підписано 09 січня 2021 року об 11 годині 57 хвилин шляхом введення одноразового ідентифікатора 666505 в особистому кабінеті на веб-сайті в мережі Інтернет.

Таким чином, між ТОВ "ФК "Фінанс Інновація" та ОСОБА_1 укладено кредитний договір у електронній формі, що прирівнюється до письмової форми договору з усіма правовими наслідками невиконання зобов`язань за договором.

01 липня 2021 року між ТОВ "ФК "Фінанс Інновація" та ТОВ "ФК "РІАЛЬТО" укладено договір відступлення права вимоги №01/07/2021-Р/М від 01 липня 2021 року, відповідно до умов якого право вимоги за договором №9-1 від 09 січня 2021 року перейшло до ТОВ "ФК "РІАЛЬТО".

Вказує, що відповідачка належним чином не виконує умови договору, внаслідок чого заборгованість за договором №9-1 від 09 січня 2021 року станом на 10 жовтня 2023 року становить 23 188,00 гривень, яка складається з: 4 000,00 гривень - заборгованість за кредитом; 2 388,00 гривень - заборгованість за нарахованим процентам відповідно до пункту 1.2 Кредитного договору за ставкою 1,99% за кожен день користування кредитом за період з 09 січня 2021 року по 08 лютого 2021 року; 16 800,00 гривень - заборгованість за нарахованим процентам відповідно до пункту 3.3 Кредитного договору за ставкою 3,5% від суми несвоєчасного повернутого кредиту (грошових коштів) за кожен день прострочення за період з 09 лютого 2021 року по 08 червня 2021 року відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України.

Розмір заборгованості відповідачки підтверджується актом приймання передачі прав №1 від 01 липня 2021 року до договору відступлення права вимоги №01/07/2021-Р/М.

Зазначає, що у зв`язку із зверненням до суду позивач поніс витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 9 000,00 гривень.

Мотивуючи наведеним, просить суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ "ФК "РІАЛЬТО" заборгованість за договором №9-1 від 09 січня 2021 року станом на 10 жовтня 2023 року у розмірі 23 188,00 гривень, яка складається з: 4 000,00 гривень - заборгованість за кредитом; 2 388,00 гривень - заборгованість за нарахованими процентами відповідно до пункту 1.2 Кредитного договору за ставкою 1,99% за кожен день користування кредитом за період з 09 січня 2021 року по 08 лютого 2021 року; 16 800,00 гривень - заборгованість за нарахованими процентами відповідно до пункту 3.3 кредитного договору за ставкою 3,5% від суми несвоєчасно повернутого кредиту (грошових коштів) за кожен день прострочення за період з 09 лютого 2021 року по 08 червня 2021 року (включно) відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України. Стягнути судові витрати.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 14 лютого 2024 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «РІАЛЬТО» суму заборгованості за договором № 9-1 від 09 січня 2021 року у розмірі 6 388,00 гривень; судовий збір у розмірі 2 684,00 гривень; витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2 475,00 гривень.

В решті позову відмовлено.

Не погодившись з ухваленим рішенням в частині відмовлених позовних вимог, ТОВ "ФК РІАЛЬТО" подано апеляційну скаргу.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на порушення норм процесуального та матеріального права.

Посилається на неправомірну відмову у стягненні суми заборгованості за відсотками, які нараховані згідно пункту 3.3 договору №9-1 від 09 січня 2021 року, відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України у розмірі 16 800,00 гривень.

Зазначає, що пунктом 3.3. кредитного договору сторони погодили, що у разі порушення строків повернення кредиту встановленим пунктом 1.3 кредитного договору, позичальник сплачує Товариству плату за користування кредитом за підвищеною процентною ставкою у розмірі 3,5% від суми несвоєчасного повернутого кредиту за кожен день користування кредитом понад строк, зазначений у пункті 1.3 кредитного договору. Сторони домовились, що процентна ставка визначена в цьому пункті Договору, нараховується відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України.

Таким чином, пунктом 3.3 кредитного договору встановлено розмір процентної ставки, відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України Цивільного кодексу України, як відповідальність за порушення грошового зобов`язання.

Відтак, уважає, що суд неправомірно відмовив у стягненні 16 800,00 гривень, оскільки таке нарахування відбулось на підставі укладеного між позивачем та відповідачкою договору №9-1 від 09 січня 2021 року.

Посилається на неправомірне зменшення понесених витрат на професійну правничу допомогу з 9000,00 гривень до 2 475,00 гривень, оскільки відповідачкою в суді першої інстанції не було заявлено клопотання про зменшення витрат на професійну правничу допомогу.

Стверджує, що заявлений у суді першої інстанції розмір витрат на професійну правничу допомогу є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт, витраченим адвокатом часом та обсягом наданих послуг.

Вказує, що у зв`язку із розглядом справи у суді апеляційної інстанції поніс судові витрати у розмірі 12 000,00 гривень, які просить стягнути із відповідачки.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на судову практику судів апеляційної інстанції.

Мотивуючи наведеним, просить суд рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 14 лютого 2024 року в частині відмови у стягненні 16 800,00 гривень та пропорційному зменшенню витрат на професійну правничу допомогу скасувати, ухвалити в цих частинах нове судове рішення, яким вимоги задовольнити повністю. Стягнути судові витрати.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовивши у стягненні 16 800,00 гривень заборгованості, суд першої інстанції вказав, що строк дії цього договору сторонами визначений 30 днів. При цьому, матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про вчинення відповідачкою таких дій, які обумовлені в пункті 4.14 Правил, відтак суд зробив висновок, що кредитний договір не був пролонгований та закінчив свого дію 08 лютого 2021 року.

Суд зазначив, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно частини 2 статті 1050 ЦК України.

Відтак суд зробив висновок про стягнення суми боргу у розмірі 4000,00 гривень та 2 388,00 гривень заборгованість за нарахованими процентами відповідно до пункту 1.2. кредитного договору за ставкою 1,99 % за кожен день користування кредитом за період з 09 січня 2021 року по 08 лютого 2021 року.

Суд вказав, що вимог про стягнення відсотків згідно статті 625 ЦК України позивачем в позові заявлено не було.

Стягнувши з відповідачки на користь позивача 2475,00 гривень витрат на професійну правничу допомогу суд першої інстанції керувався положеннями статті 141 ЦПК України та визначив розмір судових витрат пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції та зазначає про таке.

Рішення суду оскаржується скаржником в частині відмови у стягненні заборгованості за нарахованими процентами відповідно до пункту 3.3 Кредитного договору за ставкою 3,5% від суми несвоєчасно повернутого кредиту за кожен день прострочення за період з 09 лютого 2021 року по 08 червня 2021 року (включно) відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України у розмірі 16 800,00 грн та зменшенню витрат на професійну правничу допомогу, відтак рішення суду першої інстанції в іншій частині судом апеляційної інстанції не перевіряється відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України.

Відповідно до частин 1, 2 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України).

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Відповідно до статті 6 ЦК України та частини 1 статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України установлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За частиною 2 статті 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Абзац 2 частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Тобто, будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму.

Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Згідно пункту 6 частини 1 статті 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пунктом 12 частини 1 статті 3 Закону).

Відповідно до частини 3 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини 4 статті 11 Закону).

Згідно частини 6 статті 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За змістом частини 8 статті 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

З урахуванням особливостей договору щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Установлено, що 09 січня 2021 року між ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» та ОСОБА_1 укладено договір № 9-1, за умовами якого відповідачка отримала кредит на платіжну картку, емітовану АТ «Універсал Банк» в розмірі 4000,00 грн строком на 30 днів зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 1,99% від суми кредиту за кожен день користування та 3,5% від залишку суми кредиту за кожен день прострочення терміну повернення кредиту.

Відповідно до пункту 1.3. Договору строк надання Кредиту та строк дії Договору становить 30 днів, але в будь-якому випадку строк користування грошовими коштами, наданими у Кредит не може становити менше 3 (трьох) календарних днів. Строк надання Кредиту може бути подовжений в порядку та на умовах, визначених цим Договором.

Сукупна вартість позики складає 6388,00 грн з яких: сума кредиту - 4000,00 грн та сума процентів до сплати - 2388,00 грн.

Відповідно до пункту 3.3. Договору у випадку порушення строків повернення Кредиту, встановлених пунктом 1.3. Договору (з урахуванням пролонгації строку дії Договору), Позичальник сплачує Товариству плату за користування кредитом за підвищеною ставкою - 3,5 % від суми несвоєчасно повернутого кредиту за кожний день користування кредитом понад строк, зазначений у пункті 1.3 цього Договору. Сторони домовились, що процентна ставка, визначена в цьому пункті договору, нараховується відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України.

Як убачається з розрахунку заборгованості за Договором від 09 січня 2021 року станом на 10 жовтня 2023 року утворилась заборгованість у розмірі 23 188,00 грн, з яких: 4000 грн - заборгованість за кредитом, 2388,00 грн - заборгованість за нарахованими процентами відповідно до пункту 1.2. Кредитного договору за ставкою 1,99 % за кожен день користування кредитом за період з 09 січня 2021 року по 08 лютого 2021 року, 16 800,00 грн - заборгованість за нарахованими процентами відповідно до пункту 3.3. Кредитного договору за ставкою 3,5 % за кожен день користування кредитом за період з 09 лютого 2021 року по 08 червня 2021 року (а. с. 14).

Між ТОВ «ФК «Фінанс інновація» та ТОВ «ФК «РІАЛЬТО» 01 липня 2021 року укладено договір про відступлення права вимоги № 01/07/2021-Р/М, відповідно до якого право вимоги за договором №9-1 від 09 січня 2021 року перейшло до ТОВ «ФК «РІАЛЬТО». З дати відступлення права вимоги ТОВ «ФК «Фінанс інновація» перестало бути кредитором, а ТОВ «ФК «РІАЛЬТО» набуло статусу кредитора за зобов`язанням боржника, відповідно до умов кредитного договору, у порядку правонаступництва у зобов`язаннях.

Згідно з частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Тобто, пунктом 3.3. Договору від 09 січня 2021 року № 9-1 встановлено розмір процентної ставки, відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України, як відповідальність за порушення грошового зобов`язання.

Отже, відповідачці правомірно нараховані відсотки згідно частини 2 статті 625 ЦК України відповідно пункту 3.3. договору, відтак колегія суддів робить висновок про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення вказаних відсотків.

Враховуючи викладене, колегія суддів робить висновок, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову у цій частині.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги в частині витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів зазначає про таке.

Установлено, що звертаючись до суду із позовом ТОВ «ФК «РІАЛЬТО» у позовній заяві просить суд стягнути з відповідача на свою користь витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 9 000,00 гривень.

Стягнувши 2 475,00 гривень витрат на професійну правничу допомогу суд першої інстанції керувався положеннями статті 141 ЦПК України.

Відповідно до частини 1 пункту 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини 1 статті 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Відповідно до частини 1 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини 2 статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правничої допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Суд зазначає, що під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд:

1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині четвертій статті 137 ЦПК України (а саме: співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони;

2) з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені частинами третьою-п`ятою, дев`ятою статті 141 ЦПК України.

При цьому такий критерій, як обґрунтованість та пропорційність (співмірність) розміру витрат на оплату послуг адвоката до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі, чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес, суд має враховувати як відповідно до пункту 4 частини 3 статті 137 ЦПК України (у разі недотримання - суд за клопотанням іншої сторони зменшує розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу), так і відповідно до пункту 2 частини 3 статті 141 цього Кодексу (у разі недотримання - суд за клопотанням сторони або з власної ініціативи відмовляє у відшкодуванні витрат повністю або частково при здійсненні розподілу).

Тобто критерії, визначені частиною 4 статті 137 ЦПК України, враховуються за клопотанням заінтересованої сторони для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою наступного розподілу між сторонами за правилами частини 4 статті 141 цього Кодексу.

На підтвердження надання правничої допомоги скаржником надано копію договору про надання юридичних послуг від 02 червня 2022 року, копію акту прийому-передачі наданих послуг від 30 червня 2023 року, копію платіжного доручення від 04 липня 2023 року №627, копію платіжної інструкції від 12 жовтня 2023 року №876.

Згідно пункту 1.1 договору про надання юридичних послуг №02/06/2022 від 02 червня 2022 року в рамках цього договору виконавець зобов`язується надати замовнику наступні юридичні послуги: складання проектів процесуальних документів, складання листів, адвокатських запитів, претензій, заперечень, позовних заяв, пояснень, надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, представництво інтересів замовника у органах державної влади та місцевого самоврядування, а замовник зобов`язується прийняти такі послуги та оплатити їх в порядку, в строки та на умовах, визначених цим договором.

Згідно окремих положень пункту 3.1 договору вартість послуг виконавця становить:

- 8 000,00 гривень - складання позовної заяви про стягнення заборгованості із боржника замовника;

- 12 000,00 гривень - складання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції;

- 1000,00 гривень - складання та надсилання адвокатського запиту.

Згідно даних акту приймання-передачі послуг №134 від 30 червня 2023 року виконавець надав, а замовник прийняв такі послуги: підготовка позовної заяви про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 за договором №9-1 від 09 січня 2021 року та клопотання про витребування доказів, що подається з позовною заявою - 8000,00 гривень; складання адвокатського запиту про витребування доказів по боржнику ОСОБА_1 за договором №9-1 від 09 січня 2021 року - 1000,00 гривень (а.с.43).

Матеріали цивільної справи не містять клопотання відповідачки про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У постанові від 22 березня 2023 року у справі № 758/6113/19 Верховний Суд, зменшуючи розмір заявленої до стягнення суми витрат на правову допомогу, за відсутності клопотання іншої сторони про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, зазначив наступне:

"Суд зазначає, що під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд:

1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині четвертій статті 137 ЦПК України (а саме: співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони;

2) з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені частинами третьою-п`ятою, дев`ятою статті 141 ЦПК України.

При цьому такий критерій, як обґрунтованість та пропорційність (співмірність) розміру витрат на оплату послуг адвоката до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі, чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес, суд має враховувати як відповідно до пункту 4 частини третьої статті 137 ЦПК України (у разі недотримання - суд за клопотанням іншої сторони зменшує розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу), так і відповідно до пункту 2 частини третьої статті 141 цього Кодексу (у разі недотримання - суд за клопотанням сторони або з власної ініціативи відмовляє у відшкодуванні витрат повністю або частково при здійсненні розподілу).

Тобто критерії, визначені частиною четвертою статті 137 ЦПК України, враховуються за клопотанням заінтересованої сторони для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою наступного розподілу між сторонами за правилами частини четвертої статті 141 цього Кодексу.

Суд вважав, що висновки судів про часткову відмову стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу адвоката з підстав непов`язаності, необґрунтованості та непропорційності до предмета спору не свідчить про порушення норм процесуального законодавства, навіть, якщо відсутнє клопотання відповідачів про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами".

Розподіляючи витрати, понесені позивачем на професійну правничу допомогу, колегія суддів доходить висновку про те, що наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу у вказаному розмірі з відповідачки, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Апеляційний суд приймає до уваги те, що предметом позову є стягнення заборгованості за кредитним договором. Справа є малозначною в силу вимог закону, та не є складною.

За таких обставин, апеляційний суд уважає, що заявлені позивачем до стягнення витрати на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції у розмірі 9000 грн є завищеними, належним чином не обґрунтованими, та становлять надмірний тягар для відповідачки, що суперечить принципу розподілу судових витрат.

Враховуючи складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, колегія суддів робить висновок про необхідність зменшити їх розмір та стягнути з ОСОБА_1 на корить ТОВ «ФК «РІАЛЬТО» понесені у цій справі витрати на професійну правничу допомогу під час розгляду справи у суді першої інстанції 5 000,00 гривень.

Згідно даних акту приймання-передачі наданих послуг №224 від 27 лютого 2024 року виконавець надав, а замовник прийняв такі послуги: складання та подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 14 лютого 2024 року у справі №761/37912/23 за позовом ТОВ "ФК "РІАЛЬТО" до ОСОБА_1 - 12 000,00 гривень (а.с. 104).

Вирішуючи питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції, колегія суддів враховує, що на стадії апеляційного перегляду справи позиція позивача вже була сформована, а доказів комплексного та всестороннього вивчення юридичної природи спірних правовідносин не надано.

За таких обставин, ураховуючи наведене колегія суддів уважає, що за розгляд справи у суді апеляційної інстанції підлягає стягненню 5 000,00 гривень, що буде відповідати критеріям, що визначені частинами 3-5, 9 статті 141 ЦПК України.

Окрім цього, з відповідачки підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 4 026,00 гривень, що підтверджується даними платіжної інструкції №1410 від 15 березня 2024 року.

Згідно пункту 3 частини 1 статті 376 ЦПК України невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи є підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «РІАЛЬТО» задовольнити частково.

Заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 14 лютого 2024 року в частині відмови у стягненні 16 800,00 гривень заборгованості за нарахованими процентами відповідно до пункту 3.3 кредитного договору за ставкою 3,5 % за кожен день користування кредитом за період з 09 лютого 2021 року по 08 червня 2021 року скасувати, ухвалити в цій частині нове судове рішення такого змісту.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «РІАЛЬТО» 16 800,00 гривень заборгованості за нарахованими процентами відповідно до пункту 3.3 кредитного договору за ставкою 3,5 % за кожен день користування кредитом за період з 09 лютого 2021 року по 08 червня 2021 року.

Заочне рішення в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції змінити, збільшити розмір стягнутих витрат з 2 475,00 гривень до 5 000,00 гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «РІАЛЬТО» на відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, 5000,00 гривень.

Стягнути ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «РІАЛЬТО» на відшкодування судових витрат, пов`язаних із сплатою судового збору в суді апеляційної інстанції, 4 026,00 гривень.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, установлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді М.В. Мережко

В.В. Соколова