Справа № 953/2044/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2024 року Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючої судді - Шаренко С.Л.,

за участю секретаря - Калантай Є.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до Київського районного суду м. Харкова з позовом до відповідача ОСОБА_2 в якому просила суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь заборгованість за договором позики № X150621-18 від 15.06.2021 в розмірі 256 158 грн., а також судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог, посилається на те, що 15 червня 2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладений письмовий Договір позики №Х150621-18, предметом якого було передання у власність Позичальника грошових коштів у сумі 144 361 (сто сорок чотири тисячі триста шістдесят одна) грн., що за курсом продажів доларів США в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (1 долар США = 27,11 грн.) на день укладення цього Договору було еквівалентно 5325 (п`ять тисяч триста двадцять п`ять) доларів США 00 центів.

Згідно п. 2 Договору позики, сума позики отримана Позичальником в повному обсязі до моменту підписання договору. Кінцевий строк повернення Відповідачем грошових коштів, відповідно до п.1 Договору позики та графіку повернення Позичальником грошових коштів, закріпленому у п. 5 Договору позики, становив 15 серпня 2021 року включно.

Згідно п.8 Договору позики, позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, зазначеної в п. 1 даного договору, готівкою.

Відповідно до п.9 Договору позики, у випадку зміни, у бік збільшення курсу гривні по відношенню до долару США, від зазначеного курсу у п.1 цього Договору, позика підлягає поверненню таким чином, щоб розмір повернутої позики або її частини відповідав доларовому еквіваленту суми позики за комерційним курсом продажу долару США, встановленому в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на день здійснення кожного платежу за цим договором.

Пунктом 10 Договору позики визначено, що у разі прострочення виконання зобов`язання Позичальником за даним договором, Позичальник зобов`язаний сплатити Позикодавцю суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

За несвоєчасне повернення позики (її чергової частини) Позичальник сплачує Позикодавцю неустойку у розмірі 1% від суми займу за кожний календарний день існування простроченої заборгованості.

Згідно п.п.11, 12 Договору позики забезпеченням виконання Позичальником зобов`язань була передача в заставу рухомого майна - автомобіля VOLKSWAGEN модель JETTA, шасі (кузов, рама) НОМЕР_1 , 2016 року випуску, тип - ЛЕГКОВИЙ - ЗАГАЛЬНИЙ СЕДАН, колір - СІРИЙ, реєстраційний номер НОМЕР_2 , та належав Позичальнику на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , виданого 15.06.2021 ТСЦ 6342.

Відповідно до п.13 Договору позики, факт повернення позики або її частини підтверджується заявою Позикодавця, про одержання суми позики в повному обсязі або частково, яке є єдиним належним підтвердженням виконання Позичальником зобов`язання за цим договором. Після повного виконання зобов`язання Позичальником за даним договором Позикодавець зобов`язується передати Позичальнику розписку.

Відповідно до п. 15.2. Договору позики, Позичальник зобов`язаний належним чином виконувати зобов`язання, покладені на нього положеннями Договору позики (в тому числі щодо своєчасного повернення позики).

Відповідно до . 15.3 Договору позики, позичальник зобов`язаний протягом двох робочих днів письмово повідомити позикодавця про зміну адреси, місця роботи, номерів телефоні, прізвища та імен та наявність інших обставин, що можуть вплинути на виконання зобов`язання за цим договором, з наданням відповідних документів, що підтверджують такі зміни.

Згідно п. 15.4 договору позики, у разі невиконання позичальником умов договору, позичальник зобов`язаний повернути всю суму позики, сплатити нараховані пеню і штрафні санкції, а також виконувати усі інші зобов`язання за договором позики.

У зв`язку з отриманням додаткової суми позики та зміною курсу долару США, за домовленістю сторін додатковою угодою №2 від 16.02.2022 до договору позики внесені зміни в п. 1,5,6.

Згідно п. 1 додаткової угоди внесені зміни до п. 1 договору позики, згідно якого у власність позичальника передано грошові кошти у сумі 190 522,50 грн, що за курсом продажу доларів США в АТ КБ «Приватбанк» (1 долар США = 28,65 грн.) на день укладення додаткової угоди еквівалентно 6650 доларів США.

Згідно п. 3 додаткової угоди №2 сторони погодили, що будь-які грошові розрахунки, які відбувалися на момент підписання даної угоди, не будуть враховуватися при майбутньому поверненні позики, а грошові кошти передані позикодавцем позичальнику в день підписання даної угоди.

Кінцевий строк повернення відповідачем грошових коштів, відповідно до додаткової угоди № 2 , становив 15.08.2022 включно.

Факт отримання позики підтверджується розпискою від 16.02.2022.

Однак, відповідач не виконав умови договору, позику не повернув, тому позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за договором позики.

04.03.2024 до суду від представника відповідача адвоката Гофельд Г.С., надійшли письмові пояснення, відповідно до яких представник зазначила, що дійсно між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, однак звертаючись до суду з позовом, позивач не врахував те, що боргу частково повернуто, а саме : 14.07.2021 - 50 дол. США, 16.08.2021 - 275 дол. США, 15.09.2021 - 275 дол. США, 18.10.2021 - 275 дол. США, 15.11.2021 - 275 дол. США, 15.12.2021 - 275 дол. США, 16.02.2022 - 275 дол. США. Таким чином, відповідач визнає позовні вимоги частково, з урахуванням раніше сплачених сум, та просить стягнути на користь позивача заборгованість за договором позики в розмірі 4025 дол. США.

Позивач та її представник в судове засідання не з`явились, про день та час розгляду справи повідомленні своєчасно та належним чином, представник надав до суду заяву в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, справу розглядати без участі представника позивача.

Відповідач та його представник в судове засідання не з`явились, причину не явки суду не повідомили, про день та час розгляду справи повідомленні своєчасно та належним чином.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши письмові заяви по суті справи, докази, наявні в матеріалах справи та оцінивши їх у сукупності, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено та не заперечується учасниками розгляду справи, що 15 червня 2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладений письмовий Договір позики №Х150621-18, предметом якого було передання у власність Позичальника грошових коштів у сумі 144 361 (сто сорок чотири тисячі триста шістдесят одна) грн., що за курсом продажів доларів США в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (1 долар США = 27,11 грн.) на день укладення цього Договору було еквівалентно 5325 (п`ять тисяч триста двадцять п`ять) доларів США 00 центів. (а.с. 14).

Згідно п. 2 Договору позики, сума позики отримана Позичальником в повному обсязі до моменту підписання договору. Кінцевий строк повернення Відповідачем грошових коштів, відповідно до п.1 Договору позики та графіку повернення Позичальником грошових коштів, закріпленому у п. 5 Договору позики, становив 15 серпня 2021 року включно.

Згідно п.8 Договору позики, позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, зазначеної в п. 1 даного договору, готівкою.

Відповідно до п.9 Договору позики, у випадку зміни, у бік збільшення курсу гривні по відношенню до долару США, від зазначеного курсу у п.1 цього Договору, позика підлягає поверненню таким чином, щоб розмір повернутої позики або її частини відповідав доларовому еквіваленту суми позики за комерційним курсом продажу долару США, встановленому в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на день здійснення кожного платежу за цим договором.

Відповідно до п.13 Договору позики, факт повернення позики або її частини підтверджується заявою Позикодавця, про одержання суми позики в повному обсязі або частково, яке є єдиним належним підтвердженням виконання Позичальником зобов`язання за цим договором. Після повного виконання зобов`язання Позичальником за даним договором Позикодавець зобов`язується передати Позичальнику розписку.

В подальшому, між сторонами укладено додаткову угоду №2 від 16.02.2022, якою до договору позики внесені зміни в п. 1,5,6. (а.с. 14).

Згідно п. 1 додаткової угоди внесені зміни до п. 1 договору позики, згідно якого у власність позичальника передано грошові кошти у сумі 190 522,50 грн, що за курсом продажу доларів США в АТ КБ «Приватбанк» (1 долар США = 28,65 грн.) на день укладення додаткової угоди еквівалентно 6650 доларів США.

Згідно п. 3 додаткової угоди №2 сторони погодили, що будь-які грошові розрахунки, які відбувалися на момент підписання даної угоди, не будуть враховуватися при майбутньому поверненні позики, а грошові кошти передані позикодавцем позичальнику в день підписання даної угоди.

Кінцевий строк повернення відповідачем грошових коштів, відповідно до додаткової угоди № 2 , становив 15.08.2022 включно.

Факт отримання позики підтверджується розпискою від 16.02.2022. (а.с. 17).

Таким чином, судом встановлено, що на момент укладання сторонами додаткової угоди № 2 від 16.02.2022 року, відповідач зобов`язувався повернути ОСОБА_1 суму позики в розмірі 6650 дол. США.

Однак, оскільки відповідач свої зобов`язання за договором позики не виконав, тому позивач звернулась до суду з позовом про стягнення заборгованості за договором позики.

Суд зазначає, що відповідно до вимог п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Цивільні обов`язки згідно з вимогами ч.1 ст.14 ЦК України виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Стаття 626 ЦК України встановлює, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Положеннями ст. 638, 639 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Якщо сторони домовилися укласти договір в певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.

Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.

Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

Крім того, ч. 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов`язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Позивачем, на підтвердження укладення з відповідачем договору позики та його умов, надано договір позики №X150621-18, укладеного між позивачем та відповідачем 15.06.2021 та додаткову угоду №2 до договору позики №X150621-18 від 15.06.2021, укладену між позивачем та відповідачем 16.02.2022.

Відповідно до умов додаткової угоди №2 до договору позики №X150621-18 від 15.06.2021 позикодавець передає у власність позичальнику, а позичальник приймає у власність від позикодавця грошові кошти в сумі 190 522,50 грн, що еквівалентом становить 6 650 доларів США, за курсом продажі доларів США в АТ КБ «Приватбанк» (1 долар США = 28,650 грн), встановленим на момент укладання договору.

Сторони домовились, що загальна сума в гривнях, яка підлягає поверненню у строки та в порядку передбаченого цим договором буде відповідати 6 650 доларів США за курсом їх продажу в АТ КБ «Приватбанк» на дату здійснення платежу, не пізніше ніж через 6 (шість) місяців з моменту укладення договору, тобто до 15.08.2022.

Також позивачем надано розписку від 16.02.2022 з якої вбачається, що 16.02.2022 відповідач ОСОБА_2 отримав позику від ОСОБА_1 в сумі 190 522,50 грн., що становить 6650 доларів США. (а.с. 17).

Таким чином, відповідач надавши розписку про отримання позики погодився, що 16.02.2022 він отримав від позивача у позику 190 522,50 грн., що становить 6650 доларів США та взяв на себе обов`язок повернути до 15.08.2022.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Зміна або розірвання договору відповідно до ст. 651 ЦК України допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання у відповідності до ст. 599 ЦК України припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно ч.4 ст.631 ЦК України закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Як встановлено судом, оскільки не спростовано відповідачем, в установлений договором строк борг не повернув.

Отже, матеріалами справи підтверджується наявність заборгованості відповідача перед позивачем за договором позики від 15.06.2021 та додаткової угоди №2 від 16.02.2022 до договору позики від 15.06.2021.

Крім того, додатковою угодою №2 укладеною та підписаною сторонами 16.02.2022 сторони погодили, що будь-які грошові розрахунки, які відбулися до моменту підписання даної угоди, не будуть враховуватися при майбутньому повернені позики (п. 3 додатковою угодою №2) (а.с. 16).

При цьому, представник відповідача не заперечував проти умов договору да додаткової угоди, повністю з ними погодився.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, 16.02.2022 ОСОБА_3 отримала від ОСОБА_4 в рахунок сплати чергової частини за додатковою угодою № 1 до договору позики №X150621-18 платіж в сумі 275 доларів США, а також 50 доларів США, в рахунок сплати за пролонгацію договору.

Оскільки, платіж в сумі 275 доларів США внесено відповідачем в день укладення додаткової угоди № 2, а платіж на суму 50 доларів США за пролонгацію договору не передбачена умовами договору позики та додатковою угодою №2, суд вважає необхідним врахувати вказану суму в рахунок погашення заборгованості за договором позики, тобто 275 доларів США. + 50 доларів США = 325 доларів США.

Крім того, як вбачається з роздруківки скріншоту, наданого представником відповідача на підтвердження часткового виконання зобов`язання за договором позики, відповідач сплатив позивачці 30.06.2022 кошти в розмірі 13070 грн., 25.07.2022 - 11 110 грн. та 26.02.2023 - 12 000 грн., які як вбачається з умов договору та скріншотів листування, вказані платежі на день здійсненні платежу відповідали 275 доларів США. Таким чином, судом встановлено, що відповідач сплатив на користь позивачки 30.06.2022 -275 доларів США, 25.072022 - 272 доларів США, 26.02.2023 - 275 доларів США, що разом становить 825 доларів США.

Таким чином, судом встановлено, що відповідачем в рахунок погашення заборгованості за договором позики, після укладання додаткової угоди № 2 сплачено 1150 доларів США, а тому залишок заборгованості за договором позики складає 5 500 доларів США, що станом на день подання позовної заяви становить 211 860 грн.

За таких обставин, з огляду на те, що відповідач належним чином не виконав зобов`язань за договором позики від 15.06.2021 та додаткової угоди №2 від 16.02.2022, якою внесенні зміни до договору позики, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума основного боргу за договором позики у розмірі 211 860 гривень.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, що визначено ч.2 ст.77 ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Як вбачається з положень ч.1 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням вищевикладеного суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог та стягнення відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики в розмірі 256 158 грн.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно платіжної інструкції позивачем були понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 2561,58 гривень.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в розмірі 2118,40 грн. (82,7 % задоволених вимог від 2561,58 грн. сплаченого судового збор).

Щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 48 395, 80 грн. суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно із ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

За правилами встановленими ч. 1ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно з ч. 2ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до п. 1 ч. 2ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

За правилами оцінки доказів, встановлених ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг (правова позиція, викладена у постановах Верховного Суду від 07 листопада 2019 року у справі №905/1795/18, від 08 квітня 2020 року у справі №922/2685/19, від 12 травня 2021 року у справі №873/79/20).

Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 у справі №755/9215/15-ц).

Суд, з урахуванням вказаних правових висновків вважає, що за своєю правовою природою договір про надання правових послуг укладається лише в інтересах сторін цього договору, а тому в частині розміру понесених стороною витрат він не є обов`язковим для третіх осіб у разі, якщо він виходить поза межі вимог співмірності, які визначені у нормі ч. 4 ст. 137 ЦПК України, яка передбачає, що: розмір витратна оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1)складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт(надання послуг); 3)обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно до п.4 ч. 1ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Частиною 2 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. З аналізу даної правової норми можна прийти до висновку, що гонорар адвоката може визначатися або у фіксованому розмірі або ж у вигляді погодинної оплати.

Водночас, відповідно до ч. 3 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Договір про надання правової допомоги за своєю природою відноситься до комплексних договорів, які містять умови договорів про надання послуг та про правове представництво.

Відповідно до ч. 1ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ч. 1ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до позовної заяви представник позивача просить суд стягнути витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 48395,80 грн.

При цьому відповідно до акту наданих послуг від 16.03.2023, а також рахунку фактури до акту наданих послуг вбачається, що послуги наданні на загальну суму 16080 грн.

При цьому, критерії співмірності витрат на професійну правничу допомогу визначені частиною 4 статті 137 ЦПК України та загальною нормою ст. 11 ЦПК України.

Згідно з частиною 6статті 137 ЦПК України обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

Тобто, у положеннях частин 5 та шостої статті 137 ЦПК України знайшов своє втілення принцип змагальності, згідно з яким на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Вказаний правовий висновок був висловлений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц, від 08.06.2022 у справі №357/380/20.

Таким чином, зважаючи на вищевикладене та складність справи, з урахуванням виконаної адвокатом роботи, відсутність заперечень щодо розміру витрат, принципу співмірності та розумності судових витрат, критерію реальності адвокатських витрат, а також критерію розумності їхнього розміру, з урахуванням ст. 141 ЦПК України, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати в розмірі 16080 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 81, 141, 247, 263-265, 280-283 ЦПК Ураїни, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики № X150621-18 від 15.06.2021 (зі змінами внесеними додатковою угодою № 2) в розмірі 211 860 (двісті одинадцять тисяч вісімсот шістдеся) грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати, які складаються з судового збору в розмірі 2561 (дві тисяч п`ятсот шістдесят одна) грн., 58 коп. та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 16080 (шістнадцять тисяч вісімдесят) грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 );

Відповідач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , АДРЕСА_2 ).

Суддя С.Л. Шаренко