ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 травня 2024 року

м. Харків

справа № 554/10157/22

провадження № 22-ц/818/359/24

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого Тичкової О.Ю.

суддів Бурлака І.В., Мальованого Ю.М.,

за участі секретаря судового засідання Тітченко О.В.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харків апеляційну скаргу ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 на заочне рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 16 жовтня 2023 року постановлене у складі судді Іващенка С.О.,-

УСТАНОВИВ:

У вересні 2022 року ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом, який в подальшому уточнив та просив стягнути з відповідача заборгованість за договором позики №11/10-21 від 11.10.2021 у розмірі 13374,00 доларів США, пеню у розмірі 44399,20 доларів США та сплачену суму судового збору у розмірі 13420,00 грн..

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 11.10.2021 між ним та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір позики №11/10-21, відповідно до якого відповідач отримав від позивача грошові кошти в сумі 15122,00 доларів США. Отримання відповідачем грошових коштів також підтверджується власноруч написаною ОСОБА_2 розпискою від 11.10.2021. Згідно п. 3 цього договору сторони домовились, що за цим договором повернення всієї суми позики у повному обсязі у вищевказаній сумі має бути здійснено не пізніше, ніж 11.04.2022. Також, цим договором сторонами встановлений графік на шість платежів. Позивач зазначив, що відповідач належним чином виконав свої зобов`язання щодо перших чотирьох платежів та повернув позивачу грошову суму у розмірі 1748,00 доларів США. В подальшому відповідач перестав виконувати свої зобов`язання, залишок грошових коштів у розмірі 13374,00 доларів США не повернув. На зв`язок відповідач не виходить, на телефонні дзвінки не відповідає, про причини невиконання зобов`язання не повідомляв. Крім того, згідно п. 8 договору позики, у разі прострочення сплати будь-якого з платежів, передбачених п. 4 договору позики, відповідач зобов`язується сплатити на користь позивача пеню у розмірі 20% від розміру несвоєчасно сплаченого платежу за кожен день прострочення. Тому, згідно доданому розрахунку, позивач просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 44399,20 доларів США. Отже, позивач вважає, що розписка відповідача повною мірою підтверджує факт укладення договору позики, а також те, що грошові кошти були передані йому.

Заочним рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 16 жовтня 2023 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що позивач при зверненні до суду не надав оригінал розписки, не надав суду належні та допустимі докази, не довів їх переконливість, а також не довів наявності обставин, на які посилався як на підставу своїх вимог.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом необгрунтовано відмовлено у задоволенні позовних вимог лише з підстави відсутності оригіналу розписки при наявності договору позики, в якому зазначено, що грошові кошти були передані позикодавцем та отримані позичальником, яку було втрачено працівниками суду, а також не витребував у позивача оригінали будь-яких документів, доданих до позовної заяви.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Як встановлено судом до позовної заяви позивачем додано копію Договору позики від 11.10.2021 №11/10-21, укладеного між ним та відповідачем ОСОБА_2 , та копію розписки ОСОБА_2 , від 11.10.2021 про отримання останнім грошових коштів у розмірі 15122,00 доларів США (а.с.7-8, 9).

На копії розписки відображений підпис ОСОБА_2 .

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції посилався на відсутність оригіналу розписки.

Проте, судова колегія не погоджується з такими висновками суду.

За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на захист її особистого немайнового або майнового права чи інтересу у суді.

Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК України у редакції, чинній на час звернення до суду з позовом; аналогічні приписи закріплені у частинах першій і другій статті 4 ЦПК України, чинного на час розгляду справи Великою Палатою Верховного Суду).

Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (стаття 1 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи судами першої й апеляційної інстанцій; аналогічний припис закріплений у частині першій статті 2 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи Великою Палатою Верховного Суду).

Спір між сторонами стосується стягнення заборгованості за договором позики від 11.10.2021, а також пені за час прострочення виконання зобов`язання за договором позики.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно приписів ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судовим розглядом встановлено, що відповідно до договору грошової позики № 11/10-21 від 11 жовтня 2021 року позикодавець позивач ОСОБА_1 , передав, а відповідач ОСОБА_2 отримав грошові кошти у сумі 15 122,00 дол США, ще до моменту підписання цього Договору, які останній зобов`язався повернути не пізніше 11 квітня 2022 року (а.с.7).

Пунктом 6 Договору передбачено, що виконання зобов`язання за цим Договором забезпечується іпотекою нерухомого майна, а саме квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 та яка належить Позичальнику.

Пунктом 10 передбачено, що сторони домовились, що після повернення повної суми позики, зазначеної у п. 2 цього Договору, Позикодавцем буде видано Позичальнику власноручну рлозписку про одержання грошей обо нотаріально посвідчену заяву про те, що Позикодавець отримав пеовернуті кошти в повному обсязі. За відсутності розписки або нотаріально посвідченої заяви у Позичальника, борг вважається таким, що не повернутий.

Згідно копії розписки від 11.10.2021 ОСОБА_2 отримав грошові кошти у розмірі 15122,00 доларів США відповідно до умов позики № 11/10-21 від 11 жовтня 2021 року.

Під час розгляду справи відповідач ОСОБА_2 не надав суду, а ні пояснень, а ні заперечень стосовно наявності між сторонами договору позики.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики унаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Як вбачаєтьсяз наявного в матеріалах справи оригіналу договору грошової позики № 11/10-21 від 11 жовтня 2021 року ОСОБА_2 власноручно підписано, як документ, що підтверджує боргове зобов`язання позичальника, містить умови отримання позичальником у борг грошових коштів в розмірі 15122,00 дол США від позивача та зобов`язання з їх повернення, яких відповідач не виконав.

Тому, суд першої інстанції дійшов не вірного висновку про відсутність підстав стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач також просив стягнути з відповідача 44399,20 доларів США неустойки, нарахованої в період з 11 березня 2022 року по 01 липня 2023 року за невиконання умов договору.

Статтею 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до положень ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до вимог ст.546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.

Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За змістом приписів параграфу 2 глави 49 ЦК України особливість пені у тому, що вона нараховується з першого дня прострочення та доти, поки зобов`язання не буде виконане. Період, за який нараховується пеня за порушення зобов`язання, не обмежується. Її розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов`язання. Тобто, вона може нараховуватись на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання (зокрема, щодо повернення кредиту чи сплати процентів за кредитом) протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано у законі чи в договорі. Але відповідно до п.1 ч.2 ст.258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (як штрафу, так і пені) застосовується позовна давність в один рік. Відтак, стягнути неустойку (зокрема і пеню незалежно від періоду її нарахування) можна лише у межах спеціальної позовної давності.

За умовами договору позики від 11 жовтня 2021 року, сторони визначили, що в разі неповернення суми боргу в строк позичальник зобов`язалась сплатити щоденну неустойку в розмірі 20% від всієї суми.

За ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, при триманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

За правилом ст. 550, 551 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих неналежним виконання зобов`язання. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Законом України від 15.03.2022 № 2120 IX було внесено зміни до розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України та доповнено його пунктом 18, що встановлює нові правила звільнення позичальника від відповідальності в разі прострочення виконання ним своїх зобов`язань.

Так, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язку сплати на користь кредитодавця( позикодавця) неустойки ( штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Оскільки відповідач порушив умови договору щодо повернення позики у строк не пізніше 11 квітня 2022 року, нарахована позивачем пеня за період з 11 березня 2022 року по 01 липня 2023 року в розмірі 20% - 44399,20 дол США не підлягає стягненню.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

На підставі викладеного, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а рішення суду скасувати з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором позики у розмірі 13374,00 дол США. У задоволені вимог про стягнення неустойки за період з 11.04.2022 по 01.07.2023 належить відмовити.

Судові витрати підлягають розподілу в порядку ст. 141 ЦПК України.

З урахуванням того, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково, з ОСОБА_2 підлягає стягненню судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанціях в сумі 12104,88 грн.

Керуючись приписами статей 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Заочне рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 16 жовтня 2023 року скасувати.

Ухвалити нове судове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) заборгованість за договором позики № 11/10-21 від 11 жовтня 2021 року у сумі 13374 (тринадцять тисяч триста сімдесят чотири) дол США та судовий збір в сумі 12104 (дванадцять тисяч сто чотири) грн 88 коп за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанціях.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 14.05.2024

Головуючий О. Ю. Тичкова

Судді І.В. Бурлака

Ю.М. Мальований