ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 601/1748/24Головуючий у 1-й інстанції Клим Т.П.
Провадження № 22-ц/817/952/24 Доповідач - Хома М.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2024 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючоЇ - Хома М.В.

суддів - Костів О. З., Храпак Н. М.,

секретар - Панькевич Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Юніт Капітал" на рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 7 серпня 2024 року у цивільній справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Юніт Капітал" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2024 року ТОВ «Юніт Капітал» звернулося в суд із позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором №877795063 від 27.08.2021 року в розмірі 94 468,50 грн, з яких 21 250 грн - заборгованість по кредиту; 73 218,50 грн - заборгованість за відсотками. Позов обгрунтовано тим, що 27.08.2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 877795063 у формі електронного документу з використанням електронного підпису, відповідно до умов якого первісний кредитор надав відповідачці у тимчасове платне користування грошові кошти в сумі 21 250 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит до 26.09.2021 року та сплатити проценти за користування кредитом, відповідно до умов, зазначених у цьому договорі.

Право грошової вимоги за указаним кредитним договором переходило тричі на підставі договорів факторингу: від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс»; від ТОВ «Таліон Плюс до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до позивача - ТОВ «Юніт Капітал».

Так, згідно останнього договору факторингу від 06.03.2024 року № 06/03/24, укладеного між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал», до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача на загальну суму 94 468,50 грн відповідно до реєстру боржників до вищевказаного договору факторингу.

20.03.2024 року позивач направив лист - повідомлення відповідачці, в якому зазначив про намір стягнення заборгованості в судовому порядку. Проте, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконала свого зобов`язання за вищевказаним кредитним договором, тому ТОВ «Юніт Капітал» просило задовольнити позов.

Рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 7 серпня 2024 року у задоволенні позову ТОВ "Юніт Капітал" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ТОВ «Юніт Капітал» - адвокат Тараненко А.І. просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Вказує, що у справі наявні належні та допустимі докази відступлення права вимоги від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс»; від ТОВ «Таліон Плюс до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до позивача - ТОВ «Юніт Капітал», тому протилежні висновки суду вважає безпідставними.

Акцентує увагу на тому, що строк дії Договору факторингу № 28/1118-01 розпочинається від 28.11.2018 та діє до 31.12.2022 включно (із урахуванням додаткових угод).

Так, реєстр передачі прав вимоги укладено в рамках дії Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року у відповідності до наступних редакцій. Відповідно ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступило дійсне право вимоги до ТОВ «Таліон Плюс», оскільки з урахуванням визначених строків дії цього договору та додаткових угод до нього, його виконання здійснювалось не одномоментно, а протягом всього часу його дії.

Висновки суду про те, що відповідач не отримувала повідомлень про відступлення прав вимоги не відповідають дійсності, оскільки до матеріалів справи долучено Лист-повідомлення про погашення кредиту та докази його відправки, які свідчать про відправлення рекомендованого листа 20.03.2024 року, однак адресат відмовилася від вручення даного листа, що підтверджується трекінгом з офіційного сайту АТ «Укрпошта» №648.

У скарзі зазначено, що у справі наявні розрахунки заборгованості, створені та підписані електронними підписами ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» , платіжне доручення № 34aa58d1-93fb-4091-b1a2-a3c2bde609ad від 27.08.2021 року, довідка 042024 операції щодо перерахунку коштів боржникові, видана АТ КБ «ПриватБанк» та інші документи на підтвердження заборгованості за кредитом, що є належними доказами на підтвердження заявленої позивачем заборгованості боржника перед позивачем.

Відзиву на апеляційну скаргу не подано, що відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Сторони, будучи належним чином повідомленими про дату час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, про причини своєї неявки не повідомили суд.

Поштове відправлення за № 644, в якому містилась повістка про виклик до суду на 18.11.2024 року о 11.00 год., адресовані ОСОБА_1 за зареєстрованим місцем її проживання, було повернуто до Тернопільського апеляційного суду із причиною невручення - адресат відсутній за вказаною адресою.

Відповідно до п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Таким чином, про судове засідання на 18.11.2024 року о 11.00 год. ОСОБА_1 була повідомлена належним чином.

Ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних мотивів.

Обставини справи.

27.08.2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено Договір кредитної лінії №877795063 у формі електронного документу з використанням електронного підпису, одноразового ідентифікатора MNV5СR68, згідно з умовами якого кредитодавець надав позичальнику кредит у вигляді кредитної лінії, в розмірі кредитного ліміту на суму 21250,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, відповідно до умов, зазначених у цьому Договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту «СМАРТ» Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога».

Згідно п. 1.9.1 договору, виключно на період строку, визначеного п. 1.7 договору, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється щоденно за дисконтною процентною ставкою в розмірі 146 процентів річних, що становить 0,40 процентів від суми за кожен день користування ним.

Договір був вчинений в електронній формі, що відповідно до ст. 207 ЦК України та Закону України «Про електронну комерцію» відповідає вимогам закону.

Згідно заявки на отримання грошових коштів в кредит від 27.08.2021 року, номер карти НОМЕР_1 був указаний відповідачкою як рахунок для отримання кредитних коштів.

З довідки ПАТ КБ "Приват Банк" №04/2024 вбачається, що 27.08.2021 року на карту НОМЕР_1 було зараховано 21250 грн.

Згідно виписки з особового рахунка за Кредитним договором №877795063, станом на 14.05.2024 року заборгованість за указаним договором не погашена і складає 94 468,50 грн, з яких: прострочена заборгованість за сумою кредиту 21250 грн, прострочена заборгованість за процентами 73218,50 грн.

28.11.2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу № 28/1118-01, за умовами якого клієнт відступив факторові зазначені у відповідних реєстрах права вимог, а фактор зобов`язувався їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором, що стверджується договором факторингу.

28.11.2019 року ТОВ «Манівео» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали додаткову угоду №19, згідно з якою строк дії договору продовжено до 31.12.2020 року. При цьому інші умови договору залишилися без змін.

31.12.2020 року між Клієнтом та Фактором укладено додаткову угоду №26 до Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року, що продовжила строк договору до 31 грудня 2021 року. В даній додатковій угоді Договір факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року викладено у новій редакції, проте його дата укладання залишена як 28.11.2018 та №28/1118-01.

31.12.2021 року сторони договору факторингу уклали додаткову угоду №27, яка продовжила строк дії договору до 31.12.2022 року.

Відповідно до Реєстру прав вимоги № 162 від 30.11.2021 року до договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року від ТОВ «Манівео» до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги за кредитним договором № 877795063 де боржником є ОСОБА_1 в сумі 60906,25 грн, яка складається із 21250 грн заборгованості за основною сумою боргу та 39656,25 грн заборгованості по відсоткам (а.с.52-53).

Указаний реєстр містить відтиск печаток клієнта та фактора та підписаний ними.

05.08.2020 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу № 05/0820-01, відповідно до умов якого клієнт відступив факторові зазначені у відповідних реєстрах права вимог, а фактор зобов`язувався їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором.

В рамках укладеного договору факторингу між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» було укладено додаткові угоди.

Зокрема, згідно додаткових угод № 2 від 03.08.2021 року та № 3 від 30.12.2022 року сторони домовилися продовжити строк дії договору факторингу до 31.12.2022 року та до 30.12.2024 року включно.

Згідно витягу з Реєстру права вимоги №9 від 30.05.2023 року, клієнт ТОВ «Таліон Плюс» відступив факторові ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» право вимоги за кредитним договором № 877795063, де боржником є ОСОБА_1 , в сумі 94468,50 грн., яка складається із 21250 грн заборгованості за основною сумою боргу та 73218,50 грн заборгованості по відсотках (а.с.65-66).

Указаний реєстр містить відтиск печаток клієнта та фактора та підписаний ними.

06.03.2024 року між ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал» укладено договір факторингу № 06/03/24, згідно з умовами якого фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (суму позики), плату за позикою (проценти за користування позикою та проценти за прострочену позику), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту.

Згідно витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу №06/03/24 від 06.03.2024 року, клієнт ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» відступив факторові ТОВ «Юніт Капітал» право вимоги заборгованості за кредитним договором № 877795063, де боржником є ОСОБА_1 , в сумі 94468,50 грн, яка складається із 21250 грн заборгованості за основною сумою боргу та 73218,50 грн заборгованості по відсотках.

Указаний реєстр містить відтиск печаток клієнта та фактора та підписаний ними.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено факту відступлення права грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 877795063 від 27.08.2021 року від первісного кредитора до ТОВ «Таліон Плюс», відповідно, від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс», та відповідно від ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» до ТОВ «Юніт Капітал», оскільки позивач посилається на договір факторингу, який був укладений з первісним кредитором та ТОВ «Таліон Плюс» 28.11.2018 року, тоді як кредитний договір № 877795063 був укладений 27.08.2021, тобто після відступлення прав вимоги. Суд констатував, позивач не довів, що на момент пред`явлення цього позову боржник знав про свої зобов`язання перед фактором, в матеріалах справи відсутні первинні документи, які повинні бути складені під час надання кредитних коштів ОСОБА_1 , а також позивачем не додано графік платежів.

Однак, з таким висновком суду погодитися неможливо.

Згідно з ч.1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст.514цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Тобто належним виконанням зобов`язання з боку відповідача є повернення кредиту в строки, розмірі та у валюті, визначеними Кредитним договором.

На підставі п.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до змісту ст. 610, ст. 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Частиною 1 статті 1078 ЦК України встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Відповідно до п. 1.4. Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року «Борг» - означає суми грошових коштів, належні до сплати клієнту боржниками за кредитними договорами, включаючи суми кредиту, процентів за користування кредитом, та будь-які інші суми, що належать до сплати клієнту за кредитними договорами, які нараховані або можуть бути нараховані клієнтом на день набуття цим договором зобов`язальної сили.

Відповідно до п. п. 5.3.3 договору факторингу № 28/1118-01від 28.11.2018 року фактор ТОВ «Таліон Плюс» має право розпоряджатися правом вимоги на свій власний розсуд, в тому числі відступати право вимоги на користь третіх осіб.

Таким чином, договором передбачено право ТОВ «Таліон Плюс» відступити право вимоги за кредитними договорами.

Відповідно до п. п.1.3. договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року під правом вимоги розуміється всі права клієнта за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому.

Розділом 2 вищезазначеного договору регламентовано порядок відступлення права вимоги: згідно п. 4.1. право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання сторонами реєстру прав вимог по формі, встановленій у відповідному додатку. Підписання реєстру прав вимоги сторони засвідчують передачу права вимоги до боржників в повному обсязі, за відповідним реєстром права вимоги.

Право вимоги від первісного кредитора до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло в день підписання реєстру № 162 - 30.11.2021 року тобто, під час чинності договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року, строк дії якого було продовжено додатковими угодами до 31.12.2022 року.

Тобто, первісне відступлення права вимоги за кредитом фактично відбулося після укладення кредитного договору 27.08.2021 року та настання строку виконання зобов`язання за ним, що відповідає вимогам ст. 1078 ЦК України.

Отже, у справі наявні належні та допустимі докази переходу права вимоги від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс»; від ТОВ «Таліон Плюс до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до позивача - ТОВ «Юніт Капітал» по боргових зобов`язаннях ОСОБА_1 за кредитним договором № 877795063 від 27.08.2021 року.

Отже, суд першої інстанції не встановив фактичних обставин справи, від яких залежить правильне вирішення спору, не перевірив доводів позивача і дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позовної вимоги з підстав недоведеності існування права вимоги у позивача за кредитним договором.

Оскільки в матеріалах справи міститься копія кредитного договору, який підписано відповідачем одноразовим ідентифікатором, тобто погоджено умови отримання кредитних коштів та відповідальність за порушення погоджених умов, а також підтверджено отримання відповідачем кредитних коштів, відступлення у встановленому законом порядку права вимоги за кредитним договором на користь позивача, апеляційний суд приходить до висновку про наявність у нового кредитора (позивача) права вимоги за кредитним договором №877795063 від 27.08.2021 року.

Також безпідставним є посилання суду першої інстанції на те, що позивачем не було надано будь-яких доказів про направлення письмового повідомлення боржнику про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором, оскільки боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Така правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі №6-979цс15.

Перевіряючи обґрунтованість заявленої позивачем суми заборгованості, апеляційний суд керується таким.

Пунктом 1.7 кредитного договору визначено, що кредитна лінія надається строком на 30 днів від дати отримання кредиту позичальником (дисконтний період), а саме до 26.09.2021 року.

Пунктом 1.9 договору передбачено, що за користування кредитом позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю проценти в наступному порядку:

-виключно на період строку визначеного в п. 1.7 договору нарахування процентів за користування кредитом здійснюється щоденно за дисконтною процентною ставкою в розмірі 146 процентів річних, що становить 0,40 процентів від суми кредиту за кожен день користування ним (п. 1.9.1);

- за умови продовження строку дисконтного періоду, на умовах п. 1.8 договору, з наступного дня після закінчення вказаного в п. 1.7 договору строку, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється за індивідуальною процентною ставкою в розмірі 555,27 процентів річних, що становить 1,52 процентів в день від суми кредиту за кожний день користування ним. Кредитодавець за своїм вибором, може надавати позичальнику знижки на розмір індивідуальної процентної ставки, про що останній інформується в особистому кабінету (п. 1.9.2);

- якщо позичальник користуватиметься кредитом після закінчення дисконтного періоду без своєчасної оплати процентів в порядку, передбаченому п. 1.8 договору, умови щодо нарахування процентів за дисконтною та індивідуальною процентною ставкою за весь строк дисконтного періоду скасовуються з дати надання кредиту і до взаємовідносин між сторонами застосовуються правила нарахування процентів за базовою процентною ставкою в розмірі 722,70 процентів річних, що становить 1,98 процентів в день від суми кредиту за кожен день користування ним, відповідно до чого позичальник зобов`язується сплатити кредитодавцю різницю між нарахованими процентами за базовою процентною ставкою та фактично сплаченими процентами за дисконтною та індивідуальною процентними ставками за весь строк кредитування протягом дисконтного періоду. З огляду на вищевикладене, та у порядку ст. 212 ЦК України сторони домовилися, що відкладальною обставиною за даним договором, щодо виникнення у позичальника зобов`язань по сплаті процентів за базовою процентною ставкою від дати отримання кредиту по дату закінчення дисконтного періоду є факт продовження користування кредитом понад строк дисконтного періоду, з врахуванням всіх продовжень строку дисконтного періоду на умовах п. 1.8 договору (п. 1.9.3).

Пунктом 1.12.2 договору визначено, що з наступного дня після закінчення дисконтного періоду позичальник зобов`язаний щоденно сплачувати кредитодавцю проценти з розрахунку 1087,70 грн. процентів річних, що становить 2.98 процентів в день від суми кредиту за кожен день користування ним.

Згідно розрахунку заборгованості, в період з 27.08.2021 року по 26.09.2021 року (30 днів) відповідачці нараховувались проценти відповідно до п. 1.9.1 договору у розмірі 85 грн. в день, в той же час з вказаного розрахунку вбачається, що ОСОБА_2 25.09.2021 року сплачено 2465 грн в рахунок погашення процентів, таким чином сума боргу про процентах за період з 27.08.2021 по 26.09.2021 року становить 85 грн.

В період з 27.09.2021 року по 25.10.2021 року (29 днів) відповідачу товариством нараховано проценти відповідно п. 1.9.2 договору у розмірі 323 грн. в день (21500 грн - 100 х 1,52), таким чином сума процентів за вказаний період складає 9367 грн, в той же час з вказаного розрахунку вбачається, що ОСОБА_1 сплачено 28.10.2021 року 5500 грн в рахунок погашення процентів, таким чином сума боргу по процентах за період з 27.09.2021 року по 25.10.2021 року складає 3867 грн.

В період з 26.10.2021 року по 25.12.2021 року (61 день) відповідачу товариством нараховувались проценти відповідно п. 1.12.2 договору у розмірі 633,25 грн в день (21500 грн - 100 х 2,98), таким чином сума боргу по процентах за вищевказаний період складає 38626,25 грн.

Пунктом 1.12.1 кредитного договору визначено, що зобов`язання з повернення основної суми кредиту переноситься на наступний день після закінчення дисконтного періоду, однак при не надходженні платежу зобов`язання позичальника по оплаті основної суми кредиту знову відкладається кожен раз на один календарний день, але не більше ніж на 90 календарних днів від дати закінчення дисконтного періоду.

Даними, що наведені у розрахунку, підтверджується, що позивачем проводились нарахування відсотків в період з 26.12.2021 року, тобто поза межами строків, визначених умовами кредитного договору (п.1.3 та п.1.12.1), і дана сума в розрахунку заборгованості включена позивачем до загальної заборгованості відповідача, однак апеляційний суд вважає за необхідне виключити нарахування відсотків в період з 26.12.2021 року по 22.01.2022 року.

Таким чином, за 120 днів кредитування (за період з 27.08.2021 року по 25.12.2021 року) сума заборгованості за кредитним договором №877795063 від 27.08.2021 року становить 63828,25 грн, яка складається із заборгованості по тілу - 21250 грн і заборгованості по процентах 42578,25 грн, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

При цьому, слід врахувати, що будь - якого контррозрахунку щодо заявленої позивачем суми боргу за кредитним договором відповідачем не подано.

З приводу посилання у позовній заяві на приписи ст. 625 ЦК України.

Так, за змістом п. 4.3 договору сторони погоджуються, що проценти, нараховані після закінчення строку дії цього Договору є процентами за користування грошовими коштами в розумінні ч.2 ст. 625 ЦК України.

Частиною другою статті 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 05 червня 2020 року у справі № 922/3578/18 зазначила, що системний аналіз частини другої статті 536, частини другої статті 625 та статті 627 Цивільного кодексу України дозволяє дійти висновку, що законодавцем не обмежено право сторін визначити у договорі розмір процентів за неправомірне користування чужими грошовими коштами. Однак, диспозитивний характер цих норм у цілому обмежується положенням частини другої статті 625 Цивільного кодексу України, яка зазначає про стягнення трьох процентів річних, що має наслідком визначення таких процентів саме у річних, а не будь-яким іншим способом обчислення процентів за умовами договору.

Отже, законодавцем передбачено, що договором може бути встановлено інший розмір процентів річних, а не інший спосіб їх обчислення (зокрема, в розмірі певного проценту за кожний день прострочення).

Санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань (пункт 8.32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18).

В даному випадку матеріали справи свідчать про те, що позивачем було заявлено до стягнення з відповідача проценти за користування кредитними коштами в період з 26.12.2021 року по 22.01.2022 року поза межами строку кредитного договору. При цьому позовних вимог про стягнення грошових коштів за прострочення виконання зобов`язання позивач не заявляв.

Також апеляційний суд звертає увагу на те, що умовами договору не було визначено іншого розміру відсотків за прострочення виконання зобов`язання, ніж передбачено у ч. 2 ст. 625 ЦК України, а саме трьох відсотків річних.

Розрахунку заборгованості в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України позивач не надавав та вимог про стягнення таких коштів не заявляв.

За неповернення кредитних коштів після закінчення строку, на який вони були видані, може настати відповідальність, передбачена ст. 625 ЦК України, проте регулятивна норма ч. 1 ст. 1048 ЦК України і охоронна норма ч. 2 ст. 625 Кодексу не можуть застосовуватись одночасно, оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною.

Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 лютого 2020 року у справі №912/1120/16.

Позивач ототожнює відсотки за користування кредитними коштами та відсотки, які підлягають сплаті боржником за прострочення виконання зобов`язання, що суперечить вимогам чинного законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13 статті 141 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3ст. 133 ЦПК України).

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (ч. 2ст. 137 ЦПК України).

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3ст. 137 ЦПК України).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Із змісту позовної заяви видно, що представник позивача - адвокат Тараненко А.І. просив стягнути з ОСОБА_1 в користь ТОВ "Юніт Капітал" 5000 грн витрат за надану позивачу професійну правничу допомогу в суді першої інстанції.

На підтвердження понесених витрат адвокатом Тараненком А.І. до позовної заяви було надано:

договір про надання правової допомоги № 22/02/24-02 від 22.02.2024 року;

довіреність від 22.02.2024 року;

додаткову угоду №5 до договору про надання правничої допомоги № № 22/02/24-02 від 22.02.2024 року;

акт прийому- передачі наданих послуг до договору про надання правової допомоги № 22/02/24-02 від 22.02.2024 року, де сторонами визначено перелік послуг, які надаються адвокатом клієнту та погоджено, що вартість послуг за надання правничої допомоги складає

5000 грн.

Заперечень щодо розміру витрат на правову допомогу чи зменшення таких витрат з боку відповідача до суду першої інстанції не надходило.

Ціна позову в даній справі становила 94468,50 грн, розмір задоволених позовних вимог становить 63828,25 грн., що у відсотковому відношенні становить 67.57% .

Враховуючи принцип пропорційності розподілу судових витрат, з відповідача на користь позивача слід стягнути 3378,50 грн витрат за надану професійну правничу допомогу в суді першої інстанції (5000/100x67,57).

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про задоволення позову, враховуючи принцип пропорційності розподілу судових витрат, з відповідача на користь позивача слід стягнути 4092,03 грн. судового збору, сплаченого за подання позовної заяви та апеляційної скарги (67.57% від 2422,40 грн. та від 3633,60 грн.)

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Юніт Капітал" - задовольнити частково.

Рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 7 серпня 2024 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позов товариства з обмеженою відповідальністю "Юніт Капітал" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Юніт Капітал" () заборгованість за кредитним договором №877795063 від 27.08.2021 року у розмірі 63 828,25 грн, яка складається із заборгованості по тілу кредиту - 21250 грн і заборгованості процентах 42578,25 грн.

В задоволені решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Юніт Капітал" () 4092,03 грн. судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги та 3378,50 грн. витрат за надану професійну правничу допомогу в суді першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 25 листопада 2024 року.

Головуюча Хома М.В.

Судді Костів О.З.

Храпак Н.М.