Справа № 529/164/24
Провадження № 2/529/160/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2024 року Диканський районний суд Полтавської області в складі :

головуючого - судді Петренко Л.Є.

за участю секретаря Звягольської В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Європейська агенція з повернення боргів до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив :

Представник позивача ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" Костюшок П.М., через засоби поштового зв`язку, звернувся до Диканського районного суду з позовною заявою про стягнення з відповідачки ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором.

В обгрунтування позовних вимог представник позивача вказав, що 13.03.2028 між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № Р24.00502.003749198. 07.07.2023 між АТ «Ідея Банк» та ТОВ ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 07072023, у відповідності до умов якого АТ «Ідея Банк» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні АТ «Ідея Банк» права грошової вимоги до Боржників, які вказані у реєстрі боржників.

Відповідно до витягу з реєстру Боржників за кредитними договорами, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 58 520 грн. 51 коп., які відповідачкою ОСОБА_1 добровільно не сплачені.

11.03.2024 ухвалою судді відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

У наданий в ухвалі час від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін.

Представник позивача в прохальній частині позовної заяви, вказала про розгляд справи у його відсутність, підтримання свої повних вимог у повному обсязі та відсутність заперечень проти винесення заочного рішення.

Відповідачка ОСОБА_1 ухвалу про відкриття провадження та копію позову з додатками до нього отримала 16.03.2024.

01.04.2024 представницею відповідачки ОСОБА_1 адвокатом Сергієнко Т.Г. подано до суду заяву, яка сформована в системі «Електронний суд» про застосування строків позовної давності. Позовні вимоги відповідачка ОСОБА_1 не визнає та вважає, що такі подані за межами строків позовної давності. Зазначає, що відповідно до виписки по кредитному рахунку ОСОБА_1 за період з 13.03.2018 по 26.03.2024, останній платіж відповідачка здійснила 26.09.2019. Відповідно до цього терміну, після виникнення прострочки у відповідачки у позивача виникло право на стягнення заборгованості. На думку представниці відповідачки відповідний строк давності за вимогами позивача минув 26.09.2022. З огляду на вказані обставини представниця відповідачки просить відмовити у задоволенні позики застосувавши строки позовної давності.

04.04.2024 представником позивача ТОВ «ФК «ЄАПБ» подано до суду додаткові пояснення у яких, окрім іншого, зазначається, що заява представниці відповідачки про застосування судом строків позовної давності є необґрунтованою. На обґрунтування цього зазначає, що відповідно до норм ст.. 261 ЦК України перебіг позовної давності за зобов`язаннями з визначеним строком виконання починається зі спливом строку виконання. Так згідно зі змістом п. 1.2 Кредитного договору № Р24.00502.003749198 від 13.03.2018, банк надає кредит у день підписання даного договору строком на 36 місяців, а відтак строк позовної давності необхідно відраховувати з 13.03.2021. Таким чином, представник позивача вважає, що загальний строк позовної давності щодо стягнення заборгованості має часові рамки, а саме він розпочинається з 13.03.2021 та закінчується 13.03.2024.

Відповідно до п. 5.5. Кредитного договору №P24.00502.003749198 від 13 березня 2018 року, сторони домовились, що строк позовної давності за цим договором, в тому числі для стягнення неустойки (штрафу, пені), встановлюється сторонами тривалістю у 3 (три) роки. Позовна давність щодо стягнення заборгованості по кредиту, процентах, платі за обслуговування кредитної заборгованості, інших грошових внесків, повернення яких визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватись з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Відтак позивач, звернувшись до суду у лютому 2024 року, застосував заходи щодо захисту своїх прав в межах строку позовної давності. Тобто підстави вважати, що строк пред`явлення позовних вимог був пропущений відсутні.

На виконання кредитного договору було сформовано графік платежів, з яким відповідач ознайомлений та підписом завірений, відповідно до даних графіків платежів відповідач зобов`язаний був здійснювати проплати по кредитним договорам до повного виконання кредитного зобов`язання.

Відповідно до Графіку платежів кредитного договору, погашення позичальником заборгованості за кредитом здійснюється щомісячно рівними платежами в встановлених сумах, починаючи з 13.04.2018 по 13.03.2021 включно.

Таким чином, згідно з умовами кредитного договору та графіку платежів погашення кредиту повинно здійснюватись щомісячно відповідно до графіку платежів.

Зважаючи на викладені факти пропуск позивачем строків позовної давності не відповідає матеріалам справи та дійсним обставинам справи. Тому, підстав для застосування норм статей пропуску строку позовної давності відсутні, а висновки відповідача про пропуск строку позовної давності позивачем не обґрунтовані.

Крім цього, представник позивача вказав, що на сьогодні строки позовної давності, передбачені Цивільним кодексом України продовжуються на період воєнного стану.

У зв`язку з чим представник позивача повністю підтримав позовні вимоги позивача та просив їх задовольнити.

Відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 13.03.2018 між АТ Ідея Банк та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № Р24.00502.003749198.

Згідно з умовами вказаного кредитного договору позикодавець надав позичальнику кредит у розмірі 32 000 грн. строком на 36 місяців зі сплатою відсотків за користування кредитом із процентною ставкою 15 % річних від залишкової суми кредиту.

Згідно зі змістом п. 1.2 Кредитного договору № Р24.00502.003749198 від 13.03.2018, банк надає кредит у день підписання даного договору строком на 36 місяців.

Відповідач ОСОБА_1 свої кредитні зобов`язання у повному обсязі перед АТ Ідея Банк не виконала, внаслідок чого виникла заборгованість за кредитним договором в загальній сумі 58 520,51 грн., яка складається з основного боргу в сумі 24 477,50 грн. та відсотків 34 043,01 грн. (а.с. 5-7).

07.07.2023 між АТ Ідея Банк та ТОВ ФК Європейська агенція з повернення боргів укладено договір факторингу № 07072023, у відповідності до умов якого АТ Ідея Банк передає (відступає) ТОВ ФК ЄАПБ за плату, а ТОВ ФК ЄАПБ приймає належні АТ Ідея Банк права грошової вимоги до боржників, які вказані у реєстрі боржників (а.с. 22, 23).

Із п.2.2. вищезазначеного договору вбачається, що перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржника відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників згідно додатку № 2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру боржників підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору.

Відповідно до витягу з реєстру боржників №3 за кредитними договорами, ТОВ ФК ЄАПБ набуло права грошової вимоги до відповідачки ОСОБА_1 в сумі 58 520,51 грн., з яких 24 477,50 грн. заборгованість за основною сумою боргу, 34 043,01 грн. сума заборгованості за відсотками (а.с. 24).

Згідно зі статтею 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема і в наслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 509 ЦК України, передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України.

Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та умов цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до ч.1 ст.611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають наслідки встановлені договором або законом.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків - ч.1 ст. 626 ЦК України.

Відповідно до вимог ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором ст.. 1049 ЦК України.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Встановлено, що після відступлення права вимоги відповідачка ОСОБА_1 не здійснила жодного платежу за укладеним договором для погашення заборгованості ні на рахунок первісного, ні на рахунок нового кредитора, у зв`язку з чим має непогашену заборгованість перед ТОВ ФК Європейська агенція з повернення боргів за укладеним кредитним договором в загальному розмірі 58 520,51 грн.

Будь-яких штрафних санкцій позивачем після отримання права вимоги до відповідачки, нараховано не було.

Разом з тим, судом встановлено, що 13.03.2018 відповідачкою ОСОБА_1 також підписано паспорт споживчого кредиту, у якому, зокрема у п.4.2 вказано плату за обслуговування кредитної заборгованості 2,10 % (а.с.12-14).

Як вбачається з додатку до Паспорта споживчого кредиту Графіку щомісячних платежів за кредитним договором, до щомісячних платежів за спірним кредитним договором також включено плату за обслуговування (а.с. 14).

В той же час, відповідно до п. 2 5 самого кредитного договору вказано, що плата за обслуговування кредитної заборгованості нараховується щомісяця, починаючи з дати видачі кредиту.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за супровідні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб.

Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право кредитодавця встановлювати у кредитному договорі комісію.

У кредитних відносинах економічною метою кредитодавця є повернення суми кредиту та одержання процентів за користування кредитом. Кредитодавець заінтересований у своєчасному виконанні позичальником обов`язків за кредитним договором, для чого позичальник має бути поінформований про строки i суми належних платежів.

При цьому, Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.

Зокрема, згідно з частиною першою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Відповідно до частини другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» у разі якщо розмір майбутніх платежів і строки їх сплати не можуть бути встановлені у договорі про споживчий кредит (кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії тощо), споживачу також у строк, визначений цим договором, надається виписка з рахунку/рахунків (за їх наявності), у якій зазначаються: стан рахунку на певну дату, оборот коштів на рахунку за період часу, за який зроблена виписка з рахунку (з описом проведених операцій), баланс рахунку на початок періоду, за який зроблена виписка, баланс рахунку на кінець періоду, за який зроблена виписка, дати і суми здійснення операцій за рахунком споживача, застосована до проведених споживачем операцій процентна ставка, будь-які інші платежі, застосовані до проведених споживачем операцій за рахунком, та/або будь-яка інша інформація, передбачена договором про споживчий кредит.

З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування (управління) кредитом може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць, а в іншому випадку відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» така інформація надається безоплатно.

Аналогічна позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 13 липня 2022 року в справі № 496/3134/19 та Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року в справі № 204/224/21.

Згідно із частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

З матеріалів справи не вбачається, що в себе включає комісія та які конкретно послуги мають надаватися позичальнику, періодичність їх надання та якими нормами права вона передбачена.

Крім того, в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували, що взагалі відповідачу щомісячно надавалися будь-які послуги, за які встановлено нарахування комісії, а тому підстав для її стягнення суд не знаходить.

Верховний Суд у постанові від 18.03.2020 у справі №183/2122/15 зробив висновок про те, що відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).

У постанові Верховного Суду України від 16.11.2016, справа №6-1746цс16 зазначено, що встановлення банком в кредитному договорі обов`язку боржника сплачувати щомісячну комісію за управління кредитом без зазначення, які саме послуги за вказану комісію надаються клієнту, а також нарахування комісії за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок клієнта, є незаконним. Несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 02.10.2019 у справі №740/4328/14.

Згідно із Законом України «Про захист прав споживачів» послуга це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (п. 17 і 23 ст. 1).

Отже, послугою з надання кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними.

Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 06.09.2017 у справі №6-2071цс16.

З огляду на викладене, супутня послуга банку, визначена як плата за обслуговування, має надаватися клієнту банку безоплатно. Враховуючи наведене, у стягненні з позичальника на користь позикодавця заборгованості по сплаті плати за обслуговування, яка визначена у графіку щомісячних платежів та передбачена самим кредитним договором і у Паспорті споживчого кредиту, необхідно відмовити, оскільки така умова споживчого кредиту є нікчемною.

Таким чином є обгрунтованими вимоги позивача в частині стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту та відсотками.

Щодо застосування строків позовної давності, суд зазначає наступне.

У заяві представник відповідача просила застосувати наслідки спливу строків позовної давності до вимог позивача, посилаючись на те, що відповідно до виписки по кредитному рахунку останній платіж відповідачкою було вчинено 25.10.2019 і відповідний строк позовної давності минув ще 25.10.2022, у той час як з вимогами про стягнення заборгованості ТОВ ФК ЄАПБ звернувся до суду, відповідно до дати зазначеної на конверті 21.02.2024 року.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну та спеціальну.

Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, а згідно п. 1 ч. 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності за зобов`язаннями з визначеним строком виконання починається зі спливом строку виконання кожного окремого платежу за Кредитним договором. Разом з тим, із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на події, яка має неминуче настати (ст. ст. 251, 252 ЦК України).

Виходячи із норм ст. 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Відповідно до п. 1.2. Кредитного договору Банк надає кредит у день підписання даного договору строком на 36 місяців.

Відповідно до п. 5.5 Кредитного договору сторони домовились, що строк позовної давності за цим Договором, в тому числі стягнення неустойки (штрафу, пені) встановлюється сторонами тривалістю у 3 роки. Позовна давність щодо стягнення заборгованості по кредиту, процентах, платі за обслуговування кредитної заборгованості, інших грошових внесків, повернення яких визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Згідно з п.6 Кредитного договору, сторони погодили Графік щомісячних платежів за Кредитним договором. Даним графіком передбачено щомісячне погашення Кредиту, починаючи з 13.04.2018 року по 13.03.2021 року включно.

Таким чином, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов`язаннями, яке виникли на основі кредитного договору.

Відповідно до умов Кредитного договору відповідач зобов`язувався здійснювати повернення кредиту частинами, тобто щомісячними платежами, у розмірі та в строки, визначені кредитним договором, і щомісяця сплачувати проценти за користування кредитом.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) зроблено правовий висновок про те, що оскільки договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу (пункт 59).

У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів (пункти 59, 60 постанови).

Такий підхід відповідає правовій позиції, сформульованій Верховним Судом України у постанові від 06 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13. Аналогічні висновки були сформульовані Верховним Судом України, зокрема, у постановах від 19 березня 2014 року у справі № 6-20цс14, від 12 листопада 2014 року у справі № 6-167цс14, від 03 червня 2015 року у справі № 6-31цс15, від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15, від 29 червня 2016 року у справі № 6-272цс16, від 23 листопада 2016 року у справі № 6-2104цс16 і від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2462цс16.

У постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що оскільки за умовами договору відповідач мав виконувати зобов`язання, зокрема, з повернення кредиту та зі сплати процентів до 27 числа кожного місяця впродовж строку кредитування (24 місяці з 03 червня 2006 року), перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за кожним з цих щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу. А тому встановлення строку кредитування у договорі, який передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів.

Відтак, за наведених умов початок перебігу позовної давності для погашення щомісячних платежів за договором визначається за кожним таким черговим платежем з моменту його прострочення. Вказане унеможливлює визначення початку перебігу позовної давності для погашення всієї заборгованості за договором з моменту спливу строку кредитування.

За таких обставин, звернувшись до суду 21.02.2024, позивач пропустив строк позовної давності до платежів, які необхідно було сплатити до лютого 2021 року включно, тобто щодо тих, що входять до строку кредитування, однак знаходяться поза межами трирічного строку позовної давності, встановленого статтею 257 ЦК України.

Натомість позовні вимоги щодо щомісячного платежу, який необхідно було сплатити відповідачці у березні 2021 року, заявлено банком з дотриманням строку позовної давності.

Розмір заборгованості за кредитом за березень 2021 року становить 1 612 грн. 31 коп (1592,83+19,48) згідно графіка щомісячних платежів, який і підлягає стягненню з відповідачки (а.с.6)

Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню зі стягненням з відповідача заборгованості за кредитним договором, нарахованої за черговим платежем за березень 2021 року в сумі 1 612 грн. 31 коп., з яких: 1 592 грн. 83 коп. - заборгованість за основним боргом; 19 грн. 48 коп. - заборгованість за відсотками.

Також з відповідачки ОСОБА_1 підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати пропорційно задоволеним позовним вимогам, згідно ст. 141 ЦПК України .

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 280-282, 352 ЦПК України , суд, -

вирішив:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Європейська агенція з повернення боргів до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованої по АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Європейська агенція з повернення боргів заборгованість за кредитним договором № Р24.00502.003749198 від 13.03.2018 року в сумі 1 612 (одна тисяча шістсот дванадцять) грн. 31 коп., яка складається з щомісячного платежу за березень 2021 року та включає в себе суму кредиту 1592 грн. 83 коп. та відсотки за користування кредитом 19 грн. 48 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Європейська агенція з повернення боргів витрати по сплаті судового збору, пропорційно задоволеним позовним вимогам, в сумі 88 (вісімдесят вісім) грн. 42 коп.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуюча: Л.Є. Петренко