Справа № 135/866/24
Провадження № 2/135/314/24
РІШЕННЯ

іменем України

10.09.2024 Ладижинський міський суд Вінницької області в складі: судді Корнієнка О.М.,

з участю секретаря судових засідань Кузьміних О.В,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ладижин Вінницької області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася в суд із позовною заявою до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю, шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням. В позовній заяві зазначила, що їй належить будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . В даному будинку зареєстровано сина позивача ОСОБА_2 . Однак в даному будинку відповідач не проживає з серпня 2021 року. Добровільно знятись з реєстрації він не хоче. Відповідач ОСОБА_2 не проживає в даному будинку, не сплачує комунальних платежів. Не зняття з реєстраційного обліку відповідача створює суттєві перешкоди для здійснення прав позивача, як власника будинку. Тому, вона звернулася в суд та просила визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування будинком АДРЕСА_1 .

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася. Позивач подала до суду заяву, згідно якої просила розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився. Представник відповідача подала до суду заяву, згідно якої просила розглянути справу у відсутність відповідача, який визнає позов.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Судом встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Постановою Пленуму Верховного суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18.12.2009 року, визначено, що у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю… Право приватної власності є непорушним.

Згідно із ст. 55 Конституції України, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно з ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного ним приміщення або обмежений у праві користуватись жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян.

Згідно роз`яснення Пленуму Верховного Суду України в п. 10 постанови № 2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 Житлового Кодексу України) необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується копією договору купівлі-продажу будинку від 03.05.2017, копією технічного паспорта на будинок виданого 08.09.2016, копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №86276028 від 03.05.2017.

В будинку АДРЕСА_1 зареєстрований ОСОБА_2 , що вбачається із відповіді на запит суду наданого відділом ведення реєстру Ладижинської територіальної громади Ладижинської міської ради №23-17-568 від 15.07.2024.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч.1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Тому суд вважає, що ОСОБА_1 , як власник майна, має право вимагати усунення перешкод у здійсненні нею права користування своїм майном шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Такий висновок суду повністю узгоджується із правовою позицією, викладеною Верховним Судом України в постанові від 16.01.2012 року по справі № 6-57цс11.

Відповідно до вказаного рішення Верховного Суду України, зазначено, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 64, 150, 156 ЖК України; ст. 391, 405 ЦК України).

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 втратив право користування житлом, так як він покинув зареєстроване місце проживання і не з`являється в будинку більше року. А тому він не має права користування житловим приміщенням у даному будинку.

Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 будучи зареєстрованим в належному позивачу будинку, тривалий час не проживає в ньому, а тому обмежує право позивача на користування даним будинком. При цьому судом не встановлено жодних поважних причин, які б перешкоджали відповідачу користуватись будинком, в разі наявності в нього такого права.

Виходячи із наведеного, суд вважає, що позовні вимоги позивача щодо визнання відповідача таким, що втратив право користування житлом, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні і підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись України, ст.ст. 16, ст. 319, 321, 391 ЦК України, ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст. ст. 12, 81, 89, 280-282 ЦПК суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) таким, що втратив право користування будинком АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

На рішення може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Вінницького апеляційного суду.

Суддя