П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 квітня 2024 року м. Київ

Справа №370/1339/19

Апеляційне провадження №22-ц/824/4610/2024

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В.

суддів: Мережко М.В., Поліщук Н.В.

за участю секретаря Бевзи А.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Макарівського районного суду Київської області, ухваленого під головуванням судді Косенко А.В. 12 жовтня 2023 року в смт. Макарів, повний текст рішення складений 12 жовтня 2023 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про припинення права власності на земельну ділянку, визнання незаконною та скасування державної реєстрації земельної ділянки шляхом скасування кадастрового номера земельної ділянки,

В С Т А Н О В И В

У травні 2019 року ОСОБА_1 , звернувся до суду із вказаним вище позовом, в якому з урахуванням уточненої позовної заяви, а потім заяви про зміну предмету позову, просив: визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №576219, зареєстрований 18 липня 2011 року за №02738, яким посвідчується право власності ОСОБА_4 на земельну ділянку з кадастровим номером :05:008:0110, місцезнаходження земельної ділянки - Київська область, Макарівський район, Яблунівська сільська рада, цільове призначення земельної ділянки - для ведення особистого підсобного господарства /т.1 а.с.1-5, 99-103/.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що позивачу на праві власності належить земельна ділянка площею 0,341 га, яка розташована на території Яблунівської сільської ради Макарівського району Київської області, цільове призначення земельної ділянки - для ведення особистого підсобного господарства (згідно державного акту на право приватної власності на землю серії IV-KB №012836, зареєстрованого 20 вересня 2002 року за №267). Вказану земельну ділянку позивач придбав у ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 06 липня 2002 року, посвідченого державним нотаріусом Макарівської державної нотаріальної контори та зареєстрованого в реєстрі вчинення нотаріальних дій за №2416.

30 червня 2017 року, позивач звернувся до ТОВ «ТЕРРА-М» з метою виготовлення технічної документації щодо відновлення меж зазначеної вище земельної ділянки, та цим товариством на замовлення позивача було розроблено технічну документацію із землеустрою щодо відновлення меж земельних ділянок в натурі на місцевості ОСОБА_1 для ведення особистого підсобного господарства на території с. Яблунівка Яблунівської сільської ради Макарівського району Київської області.

Проте рішенням №РВ-018 від 12 березня 2018 року, позивачу відмовлено у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру про вказану вище земельну ділянку у зв`язку з її взаємним перетином із земельними ділянками з кадастровим номером :05:008:0110 та :01:008:0059.

У зв`язку з виявленим фактом взаємного перетину земельних ділянок відповідача із земельною ділянкою позивача, останній був змушений звернутися до суду з даним позовом з метою захисту своїх порушених прав на землю.

Рішенням Макарівського районного суду Київської області від 12 жовтня 2023 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про припинення права власності на земельну ділянку, визнання незаконною та скасування державної реєстрації земельної ділянки шляхом скасування кадастрового номера земельної ділянки - відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що позовні вимоги не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду. Суд звернув увагу на те, що експерт у своєму висновку вказав, на те що визначити розміри зовнішніх меж, конфігурацію, координати поворотних точок та місце розташування земельної ділянки ОСОБА_1 відповідно до інформації, яка міститься в Державному земельному кадастрі, неможливо у зв`язку з відсутністю вказаної інформації. З тих же причин неможливо визначити координати поворотних точок меж та відповідно розташування земельних ділянок ОСОБА_4 :05:008:0110) та ОСОБА_1 відповідно до документації із землеустрою (науково - технічної документації 1996 року), на підставі якої вказані земельні ділянки були вперше відведені у власність фізичним особам ( ОСОБА_6 та ОСОБА_5 ). Крім того, експерт вказує на те, що визначити конкретні межі земельних ділянок не вдалося, а тому межі земельної ділянки були визначені приблизно, зокрема, виходячи із показаної позивачем на місцевості межі його земельної ділянки (яка є спільною із зазначеною ділянкою відповідача). Тому суд висновок експерта №СЕ-1201-1-1224.21 за результатами проведеної комплексної судової земельно - технічної експертизи оцінив критично.

Не погодився із вказаним рішенням суду позивач, його представником подано апеляційну скаргу, в якій зазначається, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи та наявним доказам.

Так, висновки експерта вказують на те, що розташування земельної ділянки з кадастровим номером :05:008:0110, відповідно до відомостей Державного земельного кадастру, не відповідає координатам поворотних точок меж цієї земельної ділянки, які наявні у складі документації із землеустрою щодо складання державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯЛ №576219, виданого на ім`я ОСОБА_4 . Тобто в даному випадку має місце розбіжність між відомостями про координати поворотних точок меж земельної відповідача на електронних та паперових носіях. Той факт, що відомості про координати поворотних точок меж земельної ділянки позивача відсутні в Державному земельному кадастрі не спростовує зазначених висновків експерта та доводів позивача.

Вказує, що відсутність кадастрового номера у земельної ділянки ОСОБА_7 жодним чином не обмежує його права на володіння та користування земельною ділянкою, оскільки станом на дату видачі йому державного акту кадастрові номери земельним ділянкам не визначалися. Окрім того відповідно до п. 2 Розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Державний земельний кадастр» земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера.

Окрім того позивач не має можливості внести відомості про свою земельну ділянку до Державного земельного кадастру у зв'язку із її взаємним перетином із земельною ділянкою відповідача, про що зазначалось у позовній заяві.

Суд першої інстанції вказав на те, що земельна ділянка ОСОБА_1 , площею 0,3410 га, в с. Яблунівка Макарівського району Київської області, була представлена в технічній документації 2002 року, та мала таку ж конфігурацію та суміжних землевласників/землекористувачів, що й згідно з державним актом на право власності на землю від 20 вересня 2002 року, бланк серії IV-KB №012836, проте розміри меж (міри ліній, відрізків) відрізняються.

Однак з висновку експерта вбачається, що така розбіжність складає від 1 до 5 см (арк. 14 висновку експерта). При цьому суд першої інстанції залишив поза увагою те, що координати поворотних точок меж земельної ділянки ОСОБА_4 (кадастровий номер :05:008:0110), відомості про які наявні в Державному земельному кадастрі, мають розбіжності з координатами цієї ж земельної ділянки, які наявні у складі технічної документації із землеустрою, виготовленій ПП «РЕСУРС» у 2011 році, яка слугувала підставою для складання державного акту на право власності на земельну ділянку від 18 липня 2011року і така розбіжність складає від 24,85 м до 34,90 м. Про цю невідповідність зазначено на арк. 26,27,44 висновку експерта, а також у додатку №4 до висновку експерта, на якому схематично зображено розташування земельної ділянки відповідача за координатами з Державного земельного кадастру та документації із землеустрою. Саме через цю розбіжність електронних відомостей Державного земельного кадастру та документації із землеустрою, власне, і виник взаємний перетин земельних ділянок сторін у справі. Адже якщо брати до уваги виключно відомості документації із землеустрою, на підставі яких було виготовлено державні акти позивачу ОСОБА_1 та попередній власниці земельної ділянки з кадастровим номером :05:008:0110 - ОСОБА_4 , то в цьому разі взаємний перетин земельних ділянок відсутній (арк. 44 висновку експерта).

А тому висновок суду першої інстанції про те, що позовні вимоги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи, не відповідає фактичним обставинам справи.

З огляду на наведені вище обставини, порушене право позивача може бути відновлене шляхом скасування державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером :05:008:0110 з одночасним припинення права власності відповідача на цю земельну ділянку.

Враховуючи вищевикладене, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Також позивач в апеляційній скарзі надає попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс та очікує понести у зв`язку з розглядом справи в суді першої та апеляційної інстанції в розмірі 35102,00 грн.

Від законного представника відповідача ОСОБА_8 - ОСОБА_9 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він вказує на те, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим. Зазначає, що експерт у своєму висновку вказав на те, що визначити розміри зовнішніх меж, конфігурацію, координати поворотних точок та місце розташування земельної ділянки ОСОБА_1 відповідно до інформації, яка міститься в Державному земельному кадастрі , неможливо у зв`язку з відсутністю вказаної інформації . З тих же причин неможливо визначити координати поворотних точок меж та відповідно розташування земельних ділянок ОСОБА_4 та ОСОБА_1 відповідно до документації землеустрою , на підставі якої вказані земельні ділянки були вперше виділені у власність фізичним особам. А тому вважає, що суд першої інстанції вірно оцінив критично висновок експерта за результатами проведеної експертизи.

У зв`язку з викладеним, просить рішення суду першої інстанції залишити без змін а апеляційну скаргу без задоволення.

В судовому засіданні представник позивача - адвокат Ганенко Р.А. підтримав апеляційну скаргу з підстав викладених у ній, просив про її задоволення.

Представник відповідача - адвокат Олійник О.О. заперечував проти доводів апеляційної скарги, вважає рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим, просив залишити його без змін.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили, тому їх неявка, згідно з ч.2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи апеляційним судом.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового розгляду, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів виходить з такого.

Судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Яблунівської сільської ради від 25 листопада 1996 року №7, земельні ділянки були виділені у власність ОСОБА_5 , (первісний власник земельної ділянки позивача) та ОСОБА_6 , (первісний власник земельної ділянки відповідача) /т.1 а.с.31,85-88,245-247/.

Первісному власнику земельної ділянки позивача ОСОБА_5 був виданий Державний акт про право власності на земельну ділянку серія КВ 0086 від 07 лютого 1997 року, згідно з яким ОСОБА_5 передавалась у власність земельна ділянка площею 0,850 га на території с. Яблунівка, з яких для обслуговування присадибної ділянки - 0,250 га та для ведення особистого підсобного господарства - 0,60 га. Зі схеми вбачається, що вказана земельні ділянка складається з трьох частин площею: 0,156 га, 0,353 га, 0,341 га, остання межує з земельною ділянкою ОСОБА_10 /т.1 а.с.73-74,83/.

На підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 06 липня 2002 року, посвідченого державним нотаріусом Макарівської державної нотаріальної контори та зареєстрованого в реєстрі вчинення нотаріальних дій за №2416 ОСОБА_5 продав, а позивач ОСОБА_11 купив земельну ділянку площею 0,850 га, знаходиться на території Яблунівської сільської ради Макарівського району Київської області, для будівництва та обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства /т.1 а.с.13,71/.

З тексту договору купівлі-продажу вбачається, що право власності на земельну ділянку ОСОБА_5 , посвідчувалось державним актом на право приватної власності на землю, виданого згідно рішення виконавчого комітету Яблунівської сільської ради від 25 листопада 1996 року №7.

На підставі цього договору позивачу був виданий державний акт на право приватної власності на землю серії IV-KB №012836 від 20 вересня 2002 року, згідно з яким ОСОБА_11 передається у приватну власність земельна ділянка площею 0,850 га на території с. Яблунівка, з яких для обслуговування присадибної ділянки - 0,250 га та для ведення особистого підсобного господарства - 0,60 га. Зі схеми вбачається, що вказана земельні ділянка складається з трьох частин площею: 0,156 га, 0,353 га, 0,341 га, остання межує з земельною ділянкою ОСОБА_10 /т.1 а.с.12/. Матеріали справи містять і технічну документацію розроблену Макарівським регіональним земельно-кадастровим бюро у 2002 році /т.1 а.с.68-80/.

На замовлення позивача ТОВ «ТЕРРА-М» була виготовлена технічна документація із землеустрою щодо відновлення меж земельних ділянок в натурі на місцевості гр. України ОСОБА_1 для ведення особистого підсобного господарства на території с. Яблунівка Яблунівської сільської ради Макарівського району Київської області /т.1 а.с.18-19/.

Рішенням №РВ-018 від 12 березня 2018 року «про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру» державним кадастровим реєстратором було відмовлено позивачу ОСОБА_1 , у внесенні відомостей про вказану вище земельну ділянку у зв'язку з її взаємним перетином із земельними ділянками з кадастровим номером :05:008:0110 та :01:008:0059 /т.1 а.с.14/.

Первісному власнику земельної ділянки відповідача ОСОБА_6 був виданий Державний акт про право власності на земельну ділянку серія КВ 0150 від 07 лютого 1997 року, згідно з яким ОСОБА_12 передавалась у власність земельна ділянка площею 0,647 га, розташовану на території с. Яблунівка Яблунівської сільської ради Макарівського району Київської області, яка складається з двох окремих ділянок: для будівництва та обслуговування житлового будинку - 0,334 га та для ведення особистого підсобного господарства - 0, 313 га /т.1 а.с.60-61,82/.

На підставі договору купівлі-продажу від 31 травня 2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Макарівського районного нотаріального округу Київської області Дурицьким А.П., ОСОБА_6 продала, а ОСОБА_8 придбав, земельну ділянку площею 0,647 га, розташовану на території с. Яблунівка Яблунівської сільської ради Макарівського району Київської області, яка складається з двох окремих ділянок: для будівництва та обслуговування житлового будинку - 0,250 га та для ведення особистого підсобного господарства - 0, 397 га /т.1 а.с.59-60/.

На підставі цього договору, був виданий Державний акт на право приватної власності на землю серії Р2 №403837 від 29 жовтня 2003 року, згідно з яким ОСОБА_8 передавалась у власність земельна ділянка площею 0,647 га, розташовану на території с. Яблунівка Яблунівської сільської ради Макарівського району Київської області, яка складається з двох окремих ділянок: для будівництва та обслуговування житлового будинку - 0,334 га та для ведення особистого підсобного господарства - 0,313 га /т.1 а.с.47-48,52/. Матеріали справи містять і технічну документацію розроблену СПД ОСОБА_13 в 2003 році /т.1 а.с.53-66/.

На підставі договору дарування земельної ділянки №4194 від 11 листопада 2003 року ОСОБА_8 подарував, а ОСОБА_4 прийняла в дар, земельну ділянку площею 0,647 га, розташовану на території с. Яблунівка Яблунівської сільської ради Макарівського району Київської області, яка складається з двох окремих ділянок: для будівництва та обслуговування житлового будинку - 0,250 га та для ведення особистого підсобного господарства - 0, 397 га /т.1 а.с.45-46/.

З копії державно акту на право власності на земельну ділянку від 18 липня 2011 року серія ЯЛ №576219, яким посвідчувалось право власності ОСОБА_4 , на земельну ділянку площею 0,3344 га з кадастровим номером :05:008:0110, вбачається, що ОСОБА_14 вказану земельну ділянку набула у власність на підставі договору дарування земельної ділянки №4194 від 11 листопада 2003 року /т.1 а.с.37/. Матеріали справи містять і технічну документацію розроблену ПП «РЕСУРС» в 2011 році /т.1 а.с.38-50/.

Згідно з Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 і після її смерті була заведена спадкова справа /т.1 а.с.116/.

З копії спадкової справи заведеною після смерті ОСОБА_4 вбачається, що ОСОБА_8 відмовився від прийняття спадщини на користь свого сина і онука померлої ОСОБА_2 . Також надані матеріали містять копії особистих документів ОСОБА_3 . Дані про видачу свідоцтва про право на спадщину відсутні /т.1 а.с.122 -149/.

Ухвалою Макарівського районного суду Київської області від 04 грудня 2019 року залучено до участі у справі правонаступників відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в інтересах якого діє ОСОБА_8 та ОСОБА_3 /т.1 а.с.154/.

Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно земельна ділянка з кадастровим номером :05:008:0110, площею 0,3343 га належить на праві приватної власності ОСОБА_9 , підставою для державної реєстрації визначено свідоцтво про право на спадщину серія та номер 2-1090, виданий 07 липня 2020 року державним нотаріусом Вишневої міської державної нотаріальної контори Київської області /т.2 а.с.94/.

Ухвалою Макарівського районного суду Київської області від 26 січня 2021 року було призначено земельно-технічну експертизу, проведення якої було доручено експертам ТОВ «Судова незалежна експертиза України» /т.1 а.с.212-216/.

У Висновку експерта Судової незалежної експертизи України № СЕ-1201-1-1224.21, складеному судовим експертом Клівак О.В. 29 вересня 2021 року, у розділі Висновки вказано на наступне:

Розташування земельної ділянки площею 0,341 га, яка належить на праві власності ОСОБА_1 (згідно державного акту на право приватної власності на землю серії IV-KB № 012836, зареєстрованого 20 вересня 2002 року) та земельної ділянки площею 0,3344 га, кадастровий номер земельної ділянки :05:008:0110, яка належала на праві власності ОСОБА_4 (згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №576219, зареєстрованого 18 липня 2011 року,) за їх фактичним використанням не відповідає координатам поворотних точок меж цих земельних ділянок відповідно до даних правовстановлюючих документів, документації із землеустрою та інформації, яка міститься в Державному земельному кадастрі.

За результатами порівняння меж досліджуваних земельних ділянок, експертом було виявлено порушення меж (накладання) вказаних земельних ділянок та зроблений висновок що існує взаємний перетин земельної ділянки площею 0,341 га, яка належить на праві власності ОСОБА_1 , та земельної ділянки площею 0,3344 га, кадастровий номер :05:008:0110, яка належала на праві власності ОСОБА_4 за їх фактичним використанням, за координатами поворотних точок меж цих земельних ділянок відповідно до даних документації із землеустрою та інформації, яка міститься в Державному земельному кадастрі.

При цьому, зокрема:

- перетину земельної ділянки ОСОБА_4 (кадастровий №:05:008:0110) відповідно до правовстановлюючих документів (зокрема, Державного акту на право власності на земельну ділянку від 18 липня 2011 року, бланк серії ЯЛ №576219, а також Державного акту на право приватної власності на землю від 29 жовтня 2003 року, бланк серії Р2 №403837, виготовленого на попереднього власника ОСОБА_8 ) та документації із землеустрою, на підставі якої було виготовлено вказані державні акти від 18 липня 2011 року (ПП «Ресурс» 2011 р.) та від 29 жовтня 2003 року (СПД ОСОБА_13 2003 р.), із земельною ділянкою ОСОБА_1 відповідно до його правовстановлювальних документів (зокрема, Державного акту на право приватної власності на землю від 20 вересня 2002 року, бланк серії IV-KB № 012836,) та документації із землеустрою, на підставі якої було виготовлено вказаний державний акт від 20 вересня 2002 року (Макарівське РЗБК 2002 р.), немає;

- перетину земельної ділянки ОСОБА_4 (кадастровий №:05:008:0110) відповідно до інформації в Державному земельному кадастрі із земельною ділянкою ОСОБА_1 відповідно до її фактичного використання також немає;

- відсутній також перетин земельної ділянки ОСОБА_4 (кадастровий №:05:008:0110) відповідно до інформації в Державному земельному кадастрі із земельною ділянкою ОСОБА_1 відповідно до документації із землеустрою ТОВ «ТЕРРА-М» 2017 року.

В результаті порівняння в одній системі координат та в одному масштабі фактичних меж досліджуваної земельної ділянки ОСОБА_1 на території Яблунівської сільської ради Макарівського району Київської області із межами вказаної земельної ділянки відповідно до даних правовстановлювальних документів та документації із землеустрою, було виявлено наступне.

Місце знаходження на місцевості (розташування) земельної ділянки ОСОБА_1 відповідно до даних правовстановлювальних документів (право власності на вказану земельну ділянку посвідчується державним актом на право приватної власності на землю серії IV-KB №012836, зареєстрованими 20 вересня 2002 року) та документації із землеустрою (Макарівське РЗБК 2002 р.) не відповідає її фактичному розташуванню.

В результаті порівняння в одній системі координат та в одному масштабі досліджуваної земельної ділянки ОСОБА_4 на території Яблунівської сільської ради Макарівського району Київської області (кадастровий номер

:05:008:0110) відповідно до її фактичного розташування із межами вказаної земельної ділянки відповідно до даних правовстановлювальних документів та документації із землеустрою, було виявлено, що місце знаходження на місцевості (розташування) земельної ділянки не відповідає розташуванню меж відповідно до даних правовстановлювальних документів (право власності на вказану земельну ділянку посвідчується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 576219, зареєстрованим 18 липня 2011 року) та документації із землеустрою (ПП «РЕСУРС» 2011 року), зокрема, земельна ділянка згідно з координатами поворотних точок меж за документацією із землеустрою ПП «РЕСУРС» 2011 р. зміщена у південно-західному напрямку відносно фактичного розташування земельної ділянки (див. Додаток 4, який є невід 'ємною частішою висновків даного дослідження); проте, конкретні невідповідності в їхніх поворотних точок земельної ділянки ОСОБА_4 не визначалася з огляду на обставини, які виникли під час огляду.

Визначити, чи існує взаємний перетин досліджуваних земельних ділянок саме із межами земельної ділянки ОСОБА_1 відповідно до інформації з Державного земельного кадастру можливості не надалося з причин відсутності відомостей про цю земельну ділянку в зазначеному кадастрі.

Взаємний перетин земельної ділянки площею 0,341 га, яка належить на праві власності ОСОБА_1 (згідно з Державним актом на право приватної власності на землю, серії IV-KB №012836, зареєстрованим 20 вересня 2002 року), а також земельної ділянки площею 0,3344 га (кадастровий номер :05:008:0110), яка належала на праві власності ОСОБА_4 (згідно з Державним актом на право власності на земельну ділянку, серії ЯЛ №576219, зареєстрованим 18 липня 2011 року), за їх фактичним використанням, відповідно до даних правовстановлювальних документів, документації із землеустрою та інформації з Державного земельного кадастру, існує.

Схема взаємного перетину зазначених земельних ділянок представлена у Додатках 2-4 до даного висновку та на рис. 12 (фрагмент), що є невід`ємними частинами висновків даного дослідження /т.2 а.с.8-68/.

З описової та мотивувальної частини цього Висновку вбачається, що експертом було здійснено візуально-інструментальне обстеження земельних ділянок без участі сторони відповідача та вказано, що земельна зліва від земельної ділянки позивача найбільш вірогідно перебуває у фактичному користуванні відповідачів, визначити конкретні межі цієї земельної ділянки можливості не надалося, а тому межі зазначеної земельної ділянки були визначені приблизно, зокрема, виходячи з показаної позивачем на місцевості межі його ділянки та візуально видимі ознаки. При цьому експертом враховані дані надані особою повне ім`я якої та процесуальний статус невідомий. Також експертом вказано про неможливість визначити координати поворотних точок меж та розташування спірних земельних ділянок відповідно до документації із землеустрою 1996 року, на підставі якої вказані земельні ділянки вперше були відведені у власність фізичним особам ( ОСОБА_6 та ОСОБА_5 ) /т.2 а.с.10,21-22/.

Згідно з положеннями ст. 15 ЦК України, ст. 4 ЦПК України право на звернення до суду за захистом свого права має кожна особа у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

Відповідно до положень ст. 17 ЗК України від 18 грудня 1990 року (чинних станом на час відведення земельних ділянок їх первісним власникам) передача земельних ділянок у колективну та приватну власність провадиться Радами народних депутатів, на території яких розташовані земельні ділянки.

Відповідно до ст. 23 ЗК України від 18 грудня 1990 року, право власності на землю посвідчувалось державним актом.

Відповідно до ст. 79 ЗК України від 25 жовтня 2001 року Земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Право власності на земельну ділянку поширюється в її межах на поверхневий (ґрунтовий) шар, а також на водні об`єкти, ліси і багаторічні насадження, які на ній знаходяться, якщо інше не встановлено законом та не порушує прав інших осіб.

Положеннями ч.ч.1-5, 7-10, 12 ст. 79-1 ЗК України від 25 жовтня 2001 року формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об'єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; шляхом інвентаризації земель у випадках, передбачених законом; за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв); за затвердженими комплексними планами просторового розвитку території територіальних громад, генеральними планами населених пунктів, детальними планами території.

Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Винесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування.

У разі встановлення (відновлення) меж земельних ділянок за їх фактичним використанням у зв`язку з неможливістю виявлення дійсних меж, формування нових земельних ділянок не здійснюється, а зміни до відомостей про межі земельних ділянок вносяться до Державного земельного кадастру.

Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.

Межі суміжних земельних ділянок приватної власності можуть бути змінені їх власниками без формування нових земельних ділянок за технічною документацією із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Відповідно до ч. 1 ст. 107 ЗК України від 25 жовтня 2001 року основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації. У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Якщо фактичне використання ділянки неможливо встановити, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної ділянки. У випадках, коли в такий спосіб визначення меж не узгоджується з виявленими обставинами, зокрема з встановленими розмірами земельних ділянок, то межі визначаються з урахуванням цих обставин.

В порядку визначеному ст.152 ЗК України від 25 жовтня 2001 року держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю.

Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Відповідно до положень ч.1 ст. 55 Закону України «Про землеустрій», встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється відповідно до відомостей Державного земельного кадастру, матеріалів Державного фонду документації із землеустрою та оцінки земель, матеріалів топографо-геодезичних робіт.

Механізм встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками визначено Інструкцією про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року № 376, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 16 червня 2010 року за № 391/17686 (далі - Інструкція).

Пунктом 2.1. Інструкції визначено, що встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі розробленої та затвердженої технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості),технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок або проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Пунктом 3.12 Інструкції передбачено, що закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем у присутності власника (користувача) земельної ділянки, власників (користувачів) суміжних земельних ділянок або уповноваженою ним (ними) особою.

Згідно пункту 1.3 Інструкції виконавець - юридична особа, що володіє необхідним технічним і технологічним забезпеченням та у складі якої працює не менше двох сертифікованих інженерів-землевпорядників або фізична особа-підприємець, яка володіє необхідним технічним і технологічним забезпеченням та є сертифікованим інженером-землевпорядником.

В порядку визначеному ч.ч.1-4 ст. 12, ч.ч.1,6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. А згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч.ч.1-3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

В силу ст.110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

В порядку ч.ч.1-2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року в справі № 911/2701/17 (провадження № 12-258гс18) вказано, що частиною п`ятою статті 116 ЗК України унормовано, що земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом. Земельні ділянки формуються як об`єкти цивільних прав: власності, постійного користування, оренди відповідно до закону, і припинення прав щодо цих об`єктів також має відбуватись виключно у відповідності до закону».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 514/1571/14-ц (провадження № 14-552цс18) зазначено, що «у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження, що право ОСОБА_3 порушене, оскільки для таких висновків мають бути надані належні та допустимі докази, які б беззаперечно вказували, яка саме земельна ділянка перебувала у власності позивачки, де проходить її межа, чи порушена межа її земельної ділянки відповідачем. Такі докази зазвичай можуть підтверджуватися висновками експерта чи спеціаліста».

З наведених обставин справи вбачається, що первісно спірні земельні ділянки були передані на підставі рішення виконавчого комітету Яблунівської сільської ради від 25 листопада 1996 року №7, у власність ОСОБА_5 , (первісний власник земельної ділянки позивача) та ОСОБА_6 , (первісний власник земельної ділянки відповідача).

На підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 06 липня 2002 року, право власності від ОСОБА_5 перейшло до позивача.

Відповідач є правонаступником останнього власника ОСОБА_4 , до якої право власності перейшло від ОСОБА_8 , а останній набув право власності на земельну ділянку на підставі договору купівлі-продажу від 31 травня 2002 року укладеного з ОСОБА_6 .

У позовних вимогах позивач просив про визнання недійним державного акту від 18 липня 2011 року, виданого на ім`я ОСОБА_4 , мотивуючи тим, що має місце перетин вказаної земельної ділянки з його земельною ділянкою.

Разом з тим обставини перетину земельних ділянок позивача і відповідача не є підтвердженими належним чином. У висновку, складеному за результатами проведеної судової експертизи, вказано на неможливість визначити, зокрема, координати поворотних точок меж та відповідно розташування земельних ділянок відповідно до документації 1996 року, на підставі якої вказані земельні ділянки були вперше відведені у власність; конкретні межі спірних земельних ділянок. Вказано на те, що дослідженню підлягала земельна ділянка, яка найбільш вірогідно перебуває у фактичному користуванні відповідача, та межі зазначеної земельної ділянки були визначені приблизно. Визначено, що фактичне розташування обох земельних ділянок не відповідає правовстановлюючим документам. При цьому вказано на відсутність перетину земельних за документацією 2002, 2003, 2011, 2017 року. Поряд з цим зроблений висновок, що взаємний перетин земельної ділянки позивача і земельної ділянки відповідача за їх фактичним використанням, відповідно до даних правовстановлюючих документів, документації із землеустрою та інформації з Державного земельного кадастру існує.

А отже колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про критичну оцінку висновку експерта, оскільки експертом наведені не достовірно встановлені дані та має місце суперечливість його висновків. Інших доказів щодо наявності перетину земельних ділянок позивача і відповідача матеріали справи не містять, клопотань про призначення у справі додаткової чи повторної експертизи сторони в ході розгляду справи не заявляли.

Виходячи з положень процесуального законодавства, доказування має ґрунтуватись на достатніх доказах, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування і не може гуртуватись на припущеннях, відповідно, і рішення суду має ґрунтуватись на достовірно встановлених даних, що в даній справі не вбачається, а тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та заявлених позовних вимог.

Сукупність вищезазначених обставин, аналіз та оцінка доводів апеляційної скарги приводять до висновку, що вказані доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції, та не знайшли свого підтвердження при апеляційному розгляді справи.

За наведених обставин, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував обставини справи, дав їм належну правову оцінку. Рішення суду відповідає вимогам чинного законодавства, наданим доказам, обставинам справи і підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів апеляційного суду не вбачає.

В порядку ст. 141 ЦПК України, враховуючи відсутність підстав для задоволення заявлених позовних вимог, судові витрати понесені позивачем компенсації не підлягають.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Макарівського районного суду Київської області від 12 жовтня 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова

Судді: М.В. Мережко

Н.В. Поліщук

Повний текст постанови складений 13 травня 2024 року.