Справа №491/889/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2024 року Ананьївський районний суд Одеської області у складі: головуючої судді - Надєр Л.М.

секретаря судового засідання - Рачкової І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Ананьїв Одеської області, в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором на загальну суму 36681,94 грн., а також судові витрати.

В позовній заяві позивач зазначає, що ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 21 листопада 2011 року.

14.06.2018 року відбулася державна реєстрація та було змінено повне найменування позивача з Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» на Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк».

Згідно позовної заяви, відповідач, при підписанні анкети-заяви, підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами Банку», складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг (далі - Договір), що підтверджується підписом у заяві.

Як зазначено в позовній заяві, при укладенні договору сторони керувалися ч.1 ст.634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Позивач зазначає, що формулярами та стандартними формами є саме «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua згідно яких обслуговується клієнт. Заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування у АТ КБ «Приватбанк», які були надані йому для ознайомлення у письмовій формі.

Отже, на думку позивача, підписавши заяву між сторонами, у відповідності до ст. 634 ЦК України, був укладений Договір про надання банківських послуг, який за своєю правовою природою є змішаним договором і містить в собі, зокрема, умови договору банківського рахунку та кредитного договору.

Позивач вказує, що банком на підставі договору надання банківських послуг відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом, а відповідачу надано у користування кредитну картку. В подальшому кредитний ліміт було збільшено, що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку.

Згідно позовної заяви, щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п.п.2.1.1.2.3. Договору, на підставі яких відповідач при укладанні Договору дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку.

Позивач зазначає, що АТ КБ «Приватбанк» свої зобовязання за договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач зобов`язався повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов договору, а саме згідно п. 2.1.1.12.3.

Проте, як зазначено в позовній заяві, відповідач в процесі користування кредитним рахунком не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями.

У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 18 лютого 2023 року має заборгованість - 36681,94 грн., яка складається з наступного:

- 31203,45 грн. - заборгованість за кредитом;

- 5478,49 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом;

- 0,00 грн. - заборгованість за комісією;

- 0,00 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

Як зазначено в позовній заяві, на даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за Договором про надання банківських послуг, що є порушенням законних прав та інтересів АТ КБ «Приватбанк», у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.

Позивачем до позовної заяви було додано клопотання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження (а.с. 57), що передбачено ст. 276 ЦПК України.

Крім того, до позовної заяви додано клопотання представника позивача про розгляд справи за відсутності представника позивача (а.с. 58).

Ухвалою Ананьївського районного суду Одеської області від 11 серпня 2023 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін та надано позивачу та відповідачу строк для подання клопотання про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін. Окрім того, відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву та зустрічної позовної заяви.

Зазначену ухвалу, разом з копією позовної заяви та додатками до неї, було направлено на адресу відповідачки за вихідним № 491/889/23/1786/2023 від 11 серпня 2023 року (а.с.70).

Однак, вказаний лист повернувся на адресу суду з довідкою АТ «УКРПОШТА» ф.20 про те, що адресат відсутній за вказаною адресою (а.с.71).

Лист за вихідним №491/889/23/1786/2023 направлявся судом на зареєстровану в установленому порядку адресу відповідача, яку було встановлено з довідки про реєстрацію місця проживання особи, наданої Відділом надання адміністративних послуг Ананьївської міської ради Одеської області № 1273 від 08 серпня 2023 року (а.с.67). Крім того, інформація щодо даної справи була також розміщена в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України - http://an/od.court/gov.ua/sud1501/gromadyanam/csz.

При цьому, відповідно до положень пункту 4 частини 8 статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

За наведених обставин відповідач вважається таким, що отримав копію ухвали суду про відкриття провадження у справі.

При цьому, відповідач в установлений ч.7 ст.178 ЦПК України строки не подав до суду відзив на позовну заяву або заяву про розгляд справи за правилами загального позовного провадження, а тому суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч. 8 ст.1 78, ч. 5 ст. 279 ЦПК України.

Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд прийшов до наступного висновку.

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

Вирішуючи заявлені позовні вимоги, суд виходить з того, що між сторонами виникли договірні відносини з приводу кредиту, які регулюються параграфами 1, 2 Глави 71 Цивільного кодексу України.

Як вбачається з позовної заяви, ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву №б/н від 21 листопада 2011 року.

Згідно позовної заяви, на думку позивача, відповідач, при підписанні анкети-заяви, підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами Банку», складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг (далі - Договір), що підтверджується підписом у заяві. Заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «Приватбанк», які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі.

В позовній заяві вказано, що АТ КБ «Приватбанк», керуючись законодавством України, публічно пропонує невизначеному колу осіб можливість отримання банківських послуг, для чого публікує «Умови та правила надання банківських послуг», які є публічною офертою, що містить умови і правила надання послуг банком його клієнтам. Таким чином, клієнт отримує доступ до всіх без виключення послуг банку.

Як зазначено в позовній заяві, при укладенні договору сторони керувалися ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Позивач зазначає, що формулярами та стандартними формами є саме «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку». Заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування у АТ КБ «Приватбанк», які були надані йому у письмовій формі.

Зазначене підтверджується наданою позивачем разом з позовною заявою копією «Анкети-заяви» (а.с.15), датованої 21 листопада 2011 року.

Крім того, слід зазначити, що на підтвердження факту ознайомлення відповідачки з основними умовами кредитування позивачем додано до позовної заяви копію «Довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» (а.с.18), в якій викладено умови надання кредиту, а саме: базова відсоткова ставка 3,0 % на місяць, щомісячний платіж у розмірі 7% від заборгованості, але не менше 50 гривень і не більше залишку заборгованості.

«Довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» (а.с.18) містить запевнення відповідача про те, що вона ознайомлена з фінансовими умовами надання кредитки «Універсальна 30 днів пільгового періоду» та прикладами розрахунку плати за користування кредитними коштами. Довідка скріплена підписом відповідачки та датована 21 листопада 2011 року.

Згідно частини 1 статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до частин 1-4 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

У відповідності до частини 1 статті 207 ЦК України Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Відповідно до частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 3 статті 626 ЦК України визначено, що договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до положень частин 1 та 2 статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Частиною 1 статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно частини 1 статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.

З урахуванням наведених норм та відомостей, що містяться в Анкеті-заяві (а.с.15) та «Довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» (а.с.18), вбачається, що 21 листопада 2011 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір, при укладенні якого було обумовлено його істотні умови, як то процентна ставка, відповідальність за порушення умов договору, тощо.

При цьому, статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Позивач вказує, що банком, на підставі Договору надання банківських послуг, відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився.

Зазначений факт підтверджується наданою позивачем довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 (а.с.14).

Згідно позовної заяви, щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п.п.2.1.1.2.3, Договору, на підставі яких відповідач, при укладанні Договору, дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміни за рішенням та ініціативою Банку.

Таким чином, на думку позивача, банк свої зобов`язання за Договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

Зазначене підтверджується наданою позивачем випискою за договором № б/н за період 21 листопада 2011 р. - 22 лютого 2023 р. (а.с. 44-50), з якої вбачається, що відповідачка використовувала надані банком кредитні кошти, та здійснювала погашення відсотків за користування кредитними коштами.

При цьому, згідно частини 1 статті 641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Згідно частини 2 статті 644 ЦК України якщо пропозицію укласти договір, в якій не вказаний строк для відповіді, зроблено у письмовій формі, договір є укладеним, коли особа, яка зробила пропозицію, одержала відповідь протягом строку, встановленого актом цивільного законодавства, а якщо цей строк не встановлений, - протягом нормально необхідного для цього часу.

Отже, з урахуванням положень ч.1 ст. 641, ч.ч. 1, 2 ст. 642 ЦК України та відомостей, що містяться у виписці за договором № б/н станом на 22 лютого 2023 року (а.с. 44-50) можливо дійти висновку, що між позивачем та відповідачем було укладено договір про надання кредиту, узгоджено його умови.

Як зазначено в позовній заяві, відповідач зобов`язався повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов Договору, а саме щомісячними платежами у розмірі мінімального платежу від суми заборгованості, який встановлений Договором.

Зазначене узгоджується з відомостями, які містяться в «Довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» (а.с. 18) та відповідає положенням статті 1054 ЦК України.

Проте, як зазначає позивач, в процесі користування кредитним рахунком відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями.

У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідач станом на 18 лютого 2023 року має заборгованість - 36681,94 грн., яка складається з наступного:

- 31203,45 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредита;

- 5478,49 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом;

- 0,00 грн. - нарахована пеня;

- 0,00 грн. - заборгованість за комісією;

Вказані відомості підтверджуються зокрема випискою за договором № б/н станом на 22 лютого 2023 року (а.с. 44-50) та розрахунком заборгованості (а.с. 5-12).

З «Довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» (а.с.18), вбачається, що 21 листопада 2011 року між позивачем та відповідачем було узгоджено умови про те, що в разі порушення відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором відповідач повинен сплатити позивачу неустойку, у розмірах та порядку, наведених в довідці.

Як передбачено ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч.3, 4 ст.77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Достатніми є докази, які, у своїй сукупності, дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Згідно зі ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до вимог ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

Згідно із ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

На час розгляду справи, суду не надано будь-яких відомостей про те, що договір про надання банківських послуг № б/н від 21 листопада 2011 року визнано недійсним, розірваним чи припиненим.

Наведені обставини під час розгляду справи сторонами не оспорювалися.

Враховуючи викладене суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 31203,45грн. - за тілом кредиту, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

З приводу стягнення з відповідача 5478,49 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом, суд зазначає наступне.

Згідно положеннь статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Згідно «Довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» (а.с.16) сторонами було узгоджено, що базова процентна ставка за кредитом складає 3% на місяць. Будь-яких відомостей про те, що вказана процентна ставка є змінюваною позовна заява та «Довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» не містять.

Проте, з наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що банком, на заборгованість відповідача, відсотки нараховувались за різними процентними ставками, так наприклад: у проміжок часу з листопада 2011 року по грудень 2012 року, застосовувалась процентна ставка, яка дорівнює 3% на місяць; з січня 2013 року по серпень 2014 року - 2,5% на місяць; з вересня 2014 року по березень 2015 року - 2.9% на місяць, з квітня 2015 року по травень 2015 - 3.6 % на місяць; з червня 2015 року по листопад 2015 року - 2.5% на місяць; з 15 листопада 2015 року по 31 липня 2020 року -3.6% на місяць, з 01.08.2020 року по 25.01.2021 року - 3.5% на місяць, з 26.01.2021 року по 28.02.2022 року -3,4% на місяць, з 01.04.2022 року по 31.08.2022 року - 1.7% на місяць, з 01.09.2022 року по 18.02.2023 року - 3.4 % на місяць (а.с. 5-12).

Верховний Суд у постанові від 05 грудня 2018 року у справа № 761/31801/16-ц зазначив, що у разі підвищення банком процентної ставки з`ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо), дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 12 вересня 2012 року у справі № 6-57цс12, від 30 листопада 2016 року у справі № 6-82цс16, від 11 жовтня 2017 року у справі № 6-1374цс17 та постанові Верховного Суду від 06 червня 2018 року справа № 761/37819/15-ц.

При цьому, позовна заява не містить жодних посилань на те, що позивачем було узгоджено з відповідачем наведені зміни процентної ставки за кредитом та позивачем не надано суду будь-яких доказів такого узгодження, що свідчить про те, що позивачем відсотки за користування кредитом нараховувались з порушенням вимог ст.1056-1 ЦК України та умов самого договору.

Позивачем надано до суду розрахунок заборгованості (а.с.5-12) та виписку по рахунку (а.с.44-50), з яких вбачається, що банком розрахунки процентів за користування кредитом з здійснювався за процентною ставкою яка постійно змінюється, будь-якого іншого розрахунку заборгованості суду не надано, а з урахуванням того, що відповідачем частково здійснювалось погашення заборгованості за кредитними коштами, а банком нараховувались на заборгованість неустойки та відсотки суд не має змоги самостійно вирахувати розмір заборгованості на яку мали нараховуватись відсотки на підставі договору від 21 листопада 2011 року та відповідно їх розмір, оскільки для цього необхідні спеціальні знання в області бухгалтерського обліку та економіки, у зв`язку з чим в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача 5478,49 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом, слід відмовити.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд виходить з такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 2684,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням PROM8BJ2II від 18 липня 2023 року (а.с.1).

Позовні вимоги підлягають задоволенню частково (31203, 45 грн.), а саме у розмірі 85,07% (31203,45 грн. позовні вимоги, що підлягають задоволенню *100% / 36681,94 грн. загальний розмір позовних вимог). А тому судовий збір за розгляд справи у пропорційному розмірі 2283,28 грн. слід покласти на відповідача (2684,00 грн.:100% х 85.07%).

Таким чином, з відповідача слід стягнути судовий збір, пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 2283,28 грн.

З урахуванням вищевикладеного та керуючись ст. ст. 10, 12, 13, 76, 141, 264, 265, 273, 274, 279, 354 ЦПК України, ст. ст. 3, 11, 15, 16, 509, 510, 526, 527, 611, 612, 623, 624, 625, 1046-1049 1052, 1054 ЦК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», , місцезнаходження: вул. Грушевського, буд. 1Д, м. Київ, 01001, до ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою АДРЕСА_1 - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою АДРЕСА_1 , на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», , місцезнаходження: вул. Грушевського, буд. 1Д, м. Київ, 01001, заборгованість за кредитним договором б/н від 21 листопада 2011 року у розмірі 31203,45 (тридцять одна тисяча двісті три) гривні 45 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою АДРЕСА_1 , на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», , місцезнаходження: вул. Грушевського, буд. 1Д, м. Київ, 01001, судові витрати у розмірі 2283 (дві тисячі двісні вісімдесят три) гривні 28 копійок.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Копію рішення направити учасникам справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У відповідності до п.п. 15.5 п. 1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, тобто в даному випадку через Ананьївський районний суд Одеської області.

Суддя Л.М. Надєр

Рішення набуло законної сили "__"__________________20___ року.

Оригінал судового рішення знаходиться у матеріалах справи №491/889/23 Ананьївського районного суду Одеської області.