КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 листопада 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Оніщук М.І.,

судді Шебуєва В.А., Кафідова О.В.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 12 лютого 2024 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Автопаркінг-Сервіс 1" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Автопаркінг-Сервіс 1" звернулося до Печерського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги по обслуговуванню і участі у витратах по утриманню підземною автостоянки і прилеглої території у розмірі 39300 грн. 00 коп. основного боргу, інфляційної складової боргу - 3472 грн. 65 коп., 3 % річних - 843 грн. 19 коп., пені - 1374 грн. 66 коп. та судового збору у розмірі 2881 грн. 00 коп.

Позовні вимоги обгрунтовано тим, що 01.07.2017 між ОСОБА_1 та ТОВ "Автопаркінг-Сервіс 1" був укладений договір №01-07-46,47-2/ЛУ7Б про надання послуг.

На підставі п. 7.1 договору сторони домовилися, що умови цього Договору, відповідно до ст. 631 ЦК України розповсюджується на відносини по наданню зазначених в Договорі послуг, які виникли між сторонами з моменту виникнення права власності на нерухоме майно.

Згідно з Договором щомісячна плата за утримання автостоянки складає 490 грн. 00 коп. за обслуговування машиномісця.

Відповідно до умов вказаного договору власник машиномісця зобов`язався сплачувати послуги виконавця по експлуатації та приймати участь у витратах по її утриманню, а виконавець ТОВ "Автопаркінг-Сервіс 1" зобов`язався забезпечувати експлуатацію та обслуговування стоянки та прилеглої території. Умовами вказаного договору визначені зобов`язання кожної із сторін.

У відповідності до п. 2.2.4 вказаного договору відповідач зобов`язується своєчасно сплачувати виконавцю - позивачу ТОВ "Автопаркинг-Сервіс 1" свою частку у витратах по утриманню та експлуатації стоянки на умовах вказаного договору, а позивач забезпечити умови експлуатації стоянки, цілодобовий пропускний та внутрішній режим, здійснювати комплекс робіт по утриманню стоянки та прилеглої території в належному технічному та санітарному стані, а також інші послуги.

Згідно з Додатковою угодою від 01.07.2021 щомісячна плата за утримання автостоянки складає 770 грн. 00 коп. за обслуговування одного машиномісця.

Разом з тим, у період 01.10.2019 по 01.11.2022 відповідач не сплачував витрати за обслуговування машиномісця та не приймав участі у витратах по утриманню підземної автостоянки та прилеглої території, у зв'язку станом на 01.11.2022 за ним обліковується заборгованість у розмірі 39300 грн. 00 коп.

Крім того, відповідно до п. 5.3 Договору за несвоєчасне внесення платежів була нарахована пеня у розмірі 1374 грн. 66 коп.

За вказаних обставин, а також посилаючись на положення ст. 625 ЦК України, позивач звернувся до суду з даним позовом, який просив задовольнити у повному обсязі.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 12.02.2024 позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Автопаркінг-Сервіс 1" заборгованість у розмірі 31732 грн. 03 коп. В решті позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Автопаркінг-Сервіс 1" витрати з оплати судового збору у розмірі 1856 грн. 03 коп. (а.с. 196-200).

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи, просить рішення суду в частині задоволених позовних вимог скасувати та ухвалити у цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В обгрунтування апеляційної скарги вказує, що у позивача відсутні докази на підтвердження того, що він надавав апелянту послуги з утримання та експлуатаційного обслуговування автопаркінгу та належного апелянту машиномісця за період з 01.10.2019 по 01.03.2023 на суми, які він вказує в розрахунках.

При цьому зазначає, що збільшення тарифів до 770 грн. на місяць ним не погоджено, оскільки відповідна додаткова угода від 01.07.2017, на яку позивач посилається в обгрунтування своїх позовних вимог, не містить підпису відповідача.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, посилаючись на те, що підвищення тарифу із 430 грн. на місяць за обслуговування одного паркомісця до 490 грн. з 01.02.2017 та до 770 грн. з 01.07.2021 здійснювалося на підставі умов договору, укладеного між сторонами, в силу об`єктивного здорожчання енергоресурсів, мінімальної заробітної плати, природних інфляційних процесів (індексація), При цьому, не кожного року. При цьому, звертає увагу на те, що апелянтом за період стягнення заборгованості з 01.10.2019 по 28.02.2023 включно не вносилася плата за обслуговування належного йому паркомісця за жодним із тарифів, навіть за тим, що він визнає.

Крім того, вказує, що відповідач жодного разу не направляв на адресу позивача жодних актів-претензій на підтвердження ненадання або надання неналежної якості послуг з утримання автостоянки, а також не надав відповідних доказів до суду, що, у свою чергу, спростовує доводи апелянта щодо недоведення позивачем факту надання послуг з утримання та експлуатаційного обслуговування автопаркінгу, де знаходиться належне йому паркомісце.

Згідно з ч.13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду оскаржено лише відповідачем і лише в частині задоволених позовних вимог. В іншій частині рішення суду сторонами не оскаржено.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 01.07.2017 між ОСОБА_1 та ТОВ "Автопаркінг-Сервіс 1" було укладено Договір № 01-07-46, 47-2/ЛУ7Б, відповідно до п.п. 1.1, 1.2 якого предметом цього договору є надання виконавцем послуг по утриманню будівлі і споруд, в т.ч. машиномісця №№ 46, 47 підвал 2 (далі -машиномісце) за адресою: АДРЕСА_1 , послуг по забезпеченню пропускного режиму (в т. ч. з використанням систем контролю та управління доступом) до паркінгу, та здійснення функцій управління. Власник зобов'язується виконувати умови договору належним чином та оплачувати послуги в порядку та на умовах, визначених договором.

Відповідно до п.п. 4.1, 4.2, 4.7, 4.8 договору розрахунковим періодом є календарний місяць. Сторони домовились про застосування авансової системи оплати послуг. Платежі по авансовій оплаті вносяться за один місяць. Розмір плати за послуги може бути щорічно проіндексований з "01" січня кожного наступного року шляхом множення розміру плати на середньорічний індекс інфляції (середньорічний індекс споживчих цін) за попередній рік. Дане коригування є автоматичним та не потребує внесення змін до договору. Розмір щомісячної плати за надання послуг (частка власника у витратах) на дату укладення цього договору становить 860 грн. 00 коп.

У відповідності до п. 5.3 договору у випадку порушення зобов'язання щодо внесення платежів у строки та в розмірі, передбаченому договором, власник сплачує виконавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення виконання зобов'язання до дати повного погашення зобов'язання.

Згідно з п.п. 7.1, 7.2, 7.3, 7.6 договору договір набирає чинності з дати його підписання та діє до "30" червня 2020 року включно. У разі відсутності письмової заяви однієї із сторін про припинення цього договору (за один місяць до закінчення строку його чинності) його дія буде щоразу продовжуватись на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором. Усі зміни і доповнення до даного договору дійсні з моменту їх підписання власником та виконавцем, крім випадків, передбачених договором. Зміни до договору, ініційовані виконавцем, для погодження власником надсилаються йому поштою. Якщо власником не направлено на адресу виконавця обгрунтованих заперечень протягом десяти днів з дати отримання власником листа, зміни набирають чинності з моменту отримання листа власником і він вважається належним чином оповіщеним та згоден зі змінами.

Отже, з матеріалів справи вбачається, що між ОСОБА_1 та ТОВ "Автопаркінг-Сервіс 1" виникли правовідносини щодо утримання останнім, як виконавцем, двох паркомісць, належних відповідачеві на праві власності, за що останній зобов`язаний сплачувати за надані послуги.

Також, як вбачається з матеріалів справи, позивачем неодноразово надсилались цінними листами з описом вкладення на адресу відповідача пропозиції укласти додаткову угоду та примірник такої угоди.

Однак, відповідачем не було підписано вказані угоди, як і не надано заперечень щодо розміру тарифу.

За змістом проекту додаткової угоди від 01.07.2021 до договору № 01-07-46,47-2/ЛУ7Б від 01.07.2021 з 01.07.2021 розмір щомісячної плати за надання послуг (частка власника у витратах) становить 770 грн. 00 коп. за обслуговування одного машиномісця. Разом за два машиномісця становить 1 540 грн. 00 коп.

У відповідності до наданого представником позивача розрахунку заборгованості за період з листопада 2019 року по лютий 2023 року за відповідачем обліковується заборгованість у загальному розмірі 31 732 грн., з яких: 25970 грн. - заборгованість за надані послуги; 1394 грн. 91 коп. - пеня; 853 грн. 44 коп. 3 513 грн. 68 коп. - інфляційна складова боргу.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільних законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 631 ЦК України передбачено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

При цьому, у відповідності до положень ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Разом з тим, відповідно до положень ч. 4 ст. 319 ЦК України власність зобов'язує.

Згідно зі ст. 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Крім того, відповідно до ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна тощо.

Тобто, оскільки підземний паркінг, в якому розташовані машиномісця, у тому числі належні позивачу, є складовою частиною житлового комплексу, що перебуває на обслуговуванні відповідача, вказаний підземний паркінг, як і сам будинок, є спільною сумісною власністю співвласників, а позивач, як співвласник, зобов`язаний брати участь в усіх витратах, пов`язаних з утриманням такого майна.

При цьому, як зауважив Верховний Суд у своїй постанові від 23.09.2020 року по справі № 755/11585/16-ц, відносини між споживачем та особою, яка надає житлово-комунальні послуги, у тому числі й щодо нежитлових приміщень, до яких відноситься підземний паркінг, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги» .

З огляду на викладеного можна дійти висновку, що до спірних правовідносин у цій справі мають застосовуватися положення законодавства про житлово-комунальні послуги, зокрема про те, що незважаючи на наявність чи відсутність договору власник зобов'язаний сплачувати за ті послуги, яка фактично споживає, зокрема за послуги з утримання паркінгу.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач заперечує факт погодження додаткових угод, що стосується підвищення тарифів, до вищенаведеного договору.

Разом з тим, посилання апелянта на відсутність підписаних ним додаткових угод, не спростовує висновку суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для задоволення позову, оскільки незважаючи на відсутність відповідних угод, між сторонами у справі фактично склалися саме такі зобов`язальні правовідносини, оскільки позивач надає відповідачу послуги з утримання та обслуговування машиномісця, які не можуть бути відокремлені, фактично надаються, а тому відповідач зобов`язаний їх оплачувати.

При цьому, будь-яких належних та допустимих доказів того, що позивач фактично не споживає послуги з утримання паркінгу матеріали справи не містять.

До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 02.12.2020 по справі № 761/48615/18, де зазначено, що відсутність договірних відносин між сторонами не може бути підставою для звільнення відповідача від оплати за фактично надані йому послуги з утримання машиномісця, оскільки такі послуги не можуть бути відокремлені, та щодо отримання яких відповідач не може бути позбавлений у зв`язку з специфікою їх надання.

Посилання апелянта на відсутність доказів того, що позивачем у період з жовтня 2019 по березень 2023 року надавалися послуги з утримання та експлуатаційного обслуговування автопаркінгу та належного апелянту машиномісця, колегія суддів відхиляє, оскільки матеріали справи не містять доказів на підтвердження звернення відповідача до позивача щодо неналежного виконання договору чи надання роз`яснень щодо сум, зазначених в рахунках на оплату з утримання пакромісць.

З вищенаведеного вбачається, що суд першої інстанції вірно встановив обставини щодо наявного обов'язку відповідача, як власника нерухомого майна, оплачувати виконавцю надані ним послуги за актуальними тарифами, на підставі нормативно-правових актів, а тому дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог.

Натомість, доводи апелянта щодо незаконності оскаржуваного рішення не грунтуються на вимогах закону, суперечать наявним у справі доказам та фактичним обставин справи, а отже не спростовують та не впливають на законність і обгрунтованість ухваленого судом рішення.

Таким чином, ухвалюючи рішення, суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін.

При цьому, у зв`язку з залишенням апеляційної скарги без задоволення понесені відповідачем судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Також слід зауважити, що дана справа віднесена процесуальним законом до категорії малозначних справ, а тому, в силу положень ч. 6 ст. 19 та ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 372, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 12 лютого 2024 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Автопаркінг-Сервіс 1" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді В.А. Шебуєва

О.В. Кафідова