ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 641/9783/21 Головуючий суддя І інстанції Маньковська О. О.
Провадження № 22-ц/818/2194/24 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: за законом.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2024 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Яцини В.Б.

суддів колегії Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря судового засідання Зінченко М.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційними скаргами Харківської міської ради на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 09 січня 2024 року та на додаткове рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 14 березня 2024 року, по цивільній справі № 641/9783/21, за позовом ОСОБА_1 до Харківської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом.

В обґрунтування заявлених вимог покликався на те, що після смерті його брата ОСОБА_2 відкрилася спадщина, яка складається з квартири АДРЕСА_1 . З цих підстав позивач звернувся до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Глуховцевої Н.В. з заявою про прийняття спадщини та видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті свого рідного брата ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , який постійно проживав на території США за адресою: штат АДРЕСА_2 , внаслідок чого була відкрита спадкова справа № 17/2021, номер спадкової справи у Спадковому реєстрі 68480907. Проте, приватним нотаріусом йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки останній не має можливості перевірити, чи складав спадкодавець посвідчений та зареєстрований заповіт або спадковий договір у США.

Згідно виданої довідки приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Глуховцевої Н.В., після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 на території США, станом на 17.11.2021 року наявні дані про те, що до складу спадкоємців спадкодавця, входить його брат позивач у справі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Дружина спадкодавця - громадянка ОСОБА_3 відмовилася від спадщини на користь брата спадкодавця ОСОБА_1 , про що в матеріалах спадкової справи є її заява.

Посилаючись на вказані обставини, а також на вимоги ст.ст. 1268, 1296 ЦК України, позивач просив визнати за ним право власності на квартиру АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 09 січня 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на квартиру за адресою АДРЕСА_3 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Додатковим рішенням Комінтернівського районного суду м.Харкова від 14 березня 2024 року стягнуто з ХМР на користь ОСОБА_1 суму судового збору в розмірі 6533 грн.

Не погоджуючись з рішенням, ХМР подано апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права просить рішення скасувати рішення та новим рішенням відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивовано тим, що зі змісту довідки приватного нотаріуса Глуховецької Н.В. вбачається, що спадкодавець мав дружину Курусь Олену (громадянка США», шо відмовилась від прийняття спадщини на користь брата спадкодавця ОСОБА_1 . Разом з цим, приватним нотаріусом відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, у зв`язку з неможливістю встановити наявність заповіту або спадкового договору складеного спадкодавцем у країні громадянства спадкодавця США, наслідком чого є неможливість визначення належного кола спадкоємців.

З урахуванням зазначеного вбачається спадкування з участю іноземного елемента.

Позивачем не надано жодного доказу на підтвердження відомостей щодо відсутності заповітів або спадкових договорів, укладених спадкодавцем на території США.

Судом першої інстанції помилково не враховано, що позивачем не вчинено жодних дій спрямованих на отримання відповідних відомостей від компетентних органів СШП. Позивачем не заявлялось клопотання щодо отримання необхідних відомостей за допомогою суду.

Так, відповідно до приписів ст.498 ЦПК України у разі якщо в процесі розгляду справи суду необхідно вручити документи, отримати докази, провести окремі процесуальні дії на території іншої держави, суд України може звернутися з відповідним судовим дорученням до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави у порядку встановленому цим Кодексом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, доручення суду України надсилається у порядку, встановленому цим Кодексом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною радою України, а якщо міжнародний договір не укладено Міністерству юстиції України, яке надсилає доручення Міністерству закордонних справ України для передачі дипломатичними каналами.

Вищезазначені доводи безпідставно відхилені судом, одночасно з цим враховані доводи сторони позивача щодо безумовної неможливості отримати необхідну інформацію від компетентних органів Сполучених Штатів Америки через відсутність двостороннього договору між Україною та США, що базувались виключно на припущеннях сторони позивача, а не конкретних фактах, які були б підтверджені письмовими доказами такого звернення.

Судом не надано належної оцінки показанням свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з приводу фактів, щодо виїзду спадкодавця ОСОБА_2 на постійне проживання до США більше 10 років тому, постійного проживання на території США, працевлаштування, а отже наявності постійного доходу, що свідчить про наявність у спадкодавця ОСОБА_2 нерухомого/рухомого майна, зокрема грошових коштів на території США.

Розгляд клопотання про передачу прави до Комінтернівського районного суду м. Харкова здійснювався без виклику в судове засідання відповідача, отже без врахування доводів відповідача щодо незаконності такого рішення наслідком якого стало порушення правил підсудності у справі.

В апеляційній скарзі на додаткове рішення ХМР просить рішення скасувати, та ухвалити нове рішення, яким судові витрати з оплати судового збору залишити за позивачем.

Вказує, що ухвалення додаткового рішення здійснювалось за відсутності у судовому засіданні представника ХМР через неналежне повідомлення ХМР про призначення судового засідання у справі.

Вважає, що матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження відомостей про відсутність у спадкодавця іншого майна, зокрема на території США, відсутності інших спадкоємців за законом та заповітом, неприйняття ними спадщини на території США, що стало наслідком передчасності визначення ХМР відповідачем у справі.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення рішення залишити без змін.

Вказує, що предметом спору у даній справі є квартира, яка розташована в місті Харкові та є спадковим майном після смерті брата позивача громадянина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а тому доводи відповідача з цього питання суперечливі та помилкові.

Вважає, що апелянт у своїй скарзі прирівнює спадкове право України до права США, в якому відсутні поняття заповіт та спадковий договір в розумінні права України, а існує поняття «остання воля», яке має переважно відмінну природу від поняття заповіт та не реєструється нотаріатом, як в Україні.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, з повідомленням учасників справи.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, за відсутності сторін, належним чином повідомлених про судове засідання, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

У статті 263 ЦПК України визначені наступні вимоги до законності і обґрунтованість судового рішення: 1. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 2. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. 3. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. 4. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 5. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Наведеним вимогам рішення суду відповідає.

Задовольняючі позов суд першої інстанції врахував правові висновки, які були висловлені у Постанові Верховного Суду від 13.03.2023 року у справі №398/1796/20 про те, що у випадку, коли спадкодавець на час смерті проживав за межами України, і до складу спадщини входять права на нерухоме майно, яке знаходиться на території України, прийняття спадщини відбувається у спосіб звернення спадкоємця з відповідною заявою до компетентного органу, уповноваженого на вчинення нотаріальних дій, за місцем знаходження нерухомого майна, тобто, в Україні; подання заяви про прийняття спадщини за законодавством іншої держави не звільняє спадкоємця від подання заяви про спадкування за місцем знаходження нерухомого майна, як це передбачено статтею 71 Закону України «Про міжнародне приватне право» та статтею 1269 ЦК України;

Позивач має достатні правові підстави на визнання за ним права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , після смерті брата ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 на території США, з якою двосторонніх міжнародних договорів у сфері міжнародного правового співробітництва про правову допомогу та правові відносини у цивільних справах не укладалось, тому перевірити чи складав спадкодавець ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 посвідчений і зареєстрований заповіт або спадковий договір на території США не має можливості.

Відтак, позивач об`єктивно позбавлений можливості захистити своє право в інший спосіб, ніж шляхом подання позову про визнання права власності до суду в Україні. Задоволення позову відповідає вимогам ст. 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, згідно якого кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, які доводами скарги не спростовуються.

Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (частина перша статті 1297 ЦК України).

Іноземний елемент у правовідносинах спадкування може знайти свій вираз в одній з таких трьох ознак: 1) спадкодавець або спадкоємець є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою; 2) спадщина знаходиться на території іноземної держави; 3) юридичний факт, який створює, змінює чи припиняє правовідносини, мав чи має місце на території іноземної держави (наприклад, смерть спадкодавця на території іншої держави чи народження дитини, спадкові права якої захищалися до її народження в іншій державі, тощо).

За наявності хоча б однієї із вказаних ознак, до відносин спадкування будуть застосовуватися положення Закону України «Про міжнародне приватне право».

Відповідно до статті 71 Закону України «Про міжнародне приватне право» спадкування нерухомого майна регулюється правом держави, на території якої знаходиться це майно, а майна, яке підлягає державній реєстрації в Україні, - правом України.

Крім норм Закону України «Про міжнародне приватне право», спадкування з іноземним елементом може регулюватись нормами міжнародних договорів.

Спадкування нерухомого майна регулюється правом держави, на території якої знаходиться майно, а майна, яке підлягає державній реєстрації в Україні, - правом України, тобто спадкування нерухомого майна здійснюється за матеріальним правом держави, на території якого це майно знаходиться (стаття 71 Закону України «Про міжнародне приватне право»).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що: спадкування права на нерухоме майно, яке знаходиться на території України регулюється правом України. У випадку, коли спадкодавець на час смерті проживав за межами України, і до складу спадщини входять права на нерухоме майно, яке знаходиться на території України, прийняття спадщини відбувається у спосіб звернення спадкоємця з відповідною заявою до компетентного органу, уповноваженого на вчинення нотаріальних дій, за місцем знаходження нерухомого майна, тобто, в Україні; подання заяви про прийняття спадщини за законодавством іншої держави не звільняє спадкоємця від подання заяви про спадкування за місцем знаходження нерухомого майна, як це передбачено статтею 71 Закону України «Про міжнародне приватне право» та статтею 1269 ЦК України; якщо спадкоємець не подав у визначений законом строк нотаріусу за місцем знаходження нерухомого майна заяву про прийняття спадщини, він не може вважатись таким, що прийняв спадщину. Спадкування права на нерухоме майно, розташованого за межами України, не свідчить про прийняття спадщини, яка знаходиться в Україні. Такий факт не має юридичного значення для успадкування іншої частини права не нерухоме майно, розташованого на території України, оскільки як міжнародним, так і національним законодавством задекларована незалежність та самостійність відповідних спадкових процесів. Обставини прийняття спадщини за кордоном можуть лише підтверджувати обізнаність спадкоємця про смерть спадкодавця.

Така правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 13.03.2023 року у справі №398/1796/20.

Відповідно до частини першої статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходження основної частини рухомого майна (частина перша, друга статті 1221 ЦК України).

У статті 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно з частиною першою, другою статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину (частина перша статті 1296 ЦК України).

Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (частина перша статті 1297 ЦК України).

Встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що ОСОБА_8 , 1965 року народження на підставі Договору дарування, зареєстрованого в реєстрі за № 527, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Зінченко Р.П. на праві приватної власності належала квартира за адресою: АДРЕСА_3 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_7 , який постійно на день смерті проживав на території США за адресою штат АДРЕСА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть № НОМЕР_1 , виданим Відділом охорони здоров`я і психічної гігієни міста Нью-Йорк.

Після смерті ОСОБА_9 відкрилася спадщина на квартиру за адресою: АДРЕСА_3 .

Позивач вчасно звернувся до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Глуховцевої Н.В. з заявою про прийняття спадщини та видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті брата - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , який постійно проживав на території США за адресою: штат АДРЕСА_2 , внаслідок чого була відкрита спадкова справа № 17/2021, номер спадкової справи у Спадковому реєстрі 68480907.

Проте, приватним нотаріусом позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки останній не має можливості перевірити, чи складав спадкодавець посвідчений та зареєстрований заповіт або спадковий договір у США.

Згідно виданої довідки приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Глуховцевої Н.В. № 380/02-14 від 17.11.2021 року, після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 на території США, станом на 17.11.2021 року, наявні дані про те, що до складу спадкоємців спадкодавця, входить його брат - позивач у справі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Дружина спадкодавця - громадянка США ОСОБА_10 відмовилася від спадщини на користь брата спадкодавця - ОСОБА_1 , про що в матеріалах спадкової справи є її заява.

У судових засіданнях були допитані в якості свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Свідок ОСОБА_4 пояснила, що вона є колишньою дружиною позивача, вказала, що брат позивача заповіт не складав, проте мав намір залишити квартиру своєму брату ОСОБА_1 .

Свідок ОСОБА_5 пояснив, що позивач ОСОБА_1 є його відчимом, крім того, вказав, що брат позивача мав намір залишити квартиру своєму брату ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляді вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно до ст. ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За змістом статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частинами першої та другої ст. 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняттям ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Суд першої інстанції ухвалив додаткове рішення та свої висновки мотивував наступним. позивачем ОСОБА_1 при поданні позову до суду сплачена сума судового збору в розмірі 6533,00 грн.

З огляду на те, що судом при ухваленні рішення від 09.01.2024 року не вирішено питання про судові витрати, сплачені позивачем за подання позовної заяви до Комінтернівського районного суду м. Харкова, беручи до уваги, що рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 09.01.2024 року позовні вимоги задоволені повністю, суд, виходячи з положень ст. 141 ЦПК України, приходить до висновку про стягнення суми судового збору в розмірі 6533,00 грн. з Харківської міської ради на користь ОСОБА_1 .

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. (ч. 1 ст. 133 ЦПК України).

Частиною 1 статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Так, позивачем ОСОБА_1 при поданні позову до суду сплачена сума судового збору в розмірі 6533,00 грн.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, які відповідають наявним у справі доказам, яким суд відповідно до норми ст. 89 ЦПК України надав належну оцінку. Всупереч вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України відповідач цих обставин та висновків не спростував, а наведені у скарзі доводи не знайшли свого підтвердження.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

На підставі вищевказаних обставин та правового обґрунтування колегія суддів визнає, що оскаржені рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи скарги висновків суду не спростували, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 379, 381-384, 389 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Харківської міської ради залишити без задоволення.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 09 січня 2024 року та додаткове рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 14 березня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складений 26 листопада 2024 року.

Головуючий В.Б.Яцина

Судді колегії О.В.Маміна

Н.П.Пилипчук