Провадження № 2/522/2112/24
30 квітня 2024 року м. Одеса
Приморський районний суд м. Одеси
у складі: головуючого судді Суворової О.В.
за участі секретаря судового засідання Довгань Ж.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Державного агентства меліорації та рибного господарства України до ОСОБА_1 про стягнення компенсації втрати частини заробітної плати в порядку регресу,-
21.11.2023 року Державне агентство меліорації та рибного господарства України звернулося до Приморського районного суду м. Одеси з позовною заявою до ОСОБА_1 , в якій просить суд стягнути компенсацію втрати частини заробітної плати в порядку регресу в сумі 9703,01 гривень та судовий збір в розмірі 2684,00 гривень.
Таким чином, ГУ ДКСУ в Одеській області стягнуто на користь ОСОБА_2 безспірним списанням з рахунку Управління Держрибагентства у Одеській області компенсацію втрати частини заробітної плати, у зв`язку порушенням термінів її виплати за період з 20.12.2017 по 18.07.2019 в сумі 3 337, 67 грн. та індексацію несвоєчасно виплаченої заробітної плати за період з 20.12.2017 по 18.07.2019 у розмірі 2 214,34 грн. з відрахуванням з нього податків та обов`язкових платежів (а саме , податку на доходи фізичних осіб у сумі 999,36 грн., військового збору в сумі 83,28 грн.), єдиного соціального внеску в загальній сумі 3 310,19 грн., судового збору в сумі 840,80 грн., що загалом склало суму у розмірі 9 703,01 грн. 13.10.2023 на адресу ОСОБА_1 позивачем було направлено пропозицію № 1-5-01/2393-23 щодо добровільного відшкодування шкоди, проте, на вказаний лист ОСОБА_1 не відповів. У зв`язку з чим позивач змушений був звернутися з відповідним позовом.
Ухвалою суду від 11.12.2023 року відкрито провадження по справі та призначено в спрощеному позовному провадженні.
У судові засідання сторони не з`явились, представник позивача не з`явився, однак надав до суду заяву, в якій просив розглянути справу без фіксування судового процесу, заявлені позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить суд їх задовольнити та не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідач у судові засідання 23.01.2024, 19.03.2024 та 30.04.2024 року не з`явився, про час та місце судових засідань повідомлявся належним чином шляхом надсилання ухвали та повісток на адресу, зазначену у відповіді з Відділу АДР ГУ ДМС України в Одеській області, а також шляхом надіслання смс-повідомлень, про поважність причин відсутності не повідомив, відзив на позовну заяву не надав, до суду повернулись поштові конверти з відмітками «за закінченням терміну зберігання», «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.47,50,56).
При цьому суд зазначає, що відповідно до п.2 ч.7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.
Відповідно до п.4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Приймаючи до уваги, що судові відправлення були повернуті поштою, суд вважає за можливе розглядати справу без участі відповідача за наявними в ній матеріалами.
Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з такого.
Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, наказом Державного агентства рибного господарства від 27.04.2018 № 198 призначено ОСОБА_1 головою комісії з ліквідації Західно-Чорноморського басейнового управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства (а.с.6).
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 08.06.2021 року (справа №420/14707/20) стягнуто із Західно-Чорноморської рибоохорони на користь ОСОБА_2 компенсацію втрати частини заробітної плати, у зв`язку з порушенням термінів її виплати за період з 20.12.2017 по 18.07.2019 в сумі 3 337,68 грн. та індексації несвоєчасно виплаченої заробітної плати за період 20.12.2017 по 18.07.2019 у розмірі 2 214,34 грн. Також стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань з Західно-Чорноморської рибоохорони на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 840,80 грн. (а.с.7-18).

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 13.07.2021 у справі № 420/14707/20 заяву позивача ОСОБА_2 про заміну боржника у виконавчому листі правонаступником задоволено та замінено його на дійсного позивача по справі у виконавчому листі № 420/14707/20 (а.с.19-21).

23.02.2023 року №10-06/1-06/1577 з ГУ ДКСУ в Одеській області на адресу Управління Державного агентства меліорації та рибного господарства у Одеській області направлено лист з повідомленням про надходження документів щодо безспірного списання з рахунку Управління Держрибагентства у Одеській області компенсації втрати частини заробітної плати, у зв`язку порушенням термінів її виплати за період з 20.12.2017 по 18.07.2019 в сумі 3 337, 67 грн. та індексації несвоєчасно виплаченої заробітної плати за період з 20.12.2017 по 18.07.2019 у розмірі 2 214,34 грн. з відрахуванням з нього податків та обов`язкових платежів (а саме , податку на доходи фізичних осіб у сумі 999,36 грн., військового збору в сумі 83,28 грн.), єдиного соціального внеску в загальній сумі 3 310,19 грн., судового збору в сумі 840,80 грн., що в загальному склало 9 703,01 грн (а.с.27).

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, є доведеним та встановленим судом факт, що ОСОБА_2 було звільнено з посади головного спеціаліста із запобігання та протидії корупції Західно - Чорноморського рибоохоронного патруля з порушенням законодавства , тому Одеський окружний адміністративного суд дійшов висновку, що ОСОБА_2 підлягає поновленню на посаді, на його користь підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу починаючи з 12 грудня 2019 року по день ухвалення рішення суду.

Таким чином, незаконність звільнення з посади ОСОБА_2 встановлена судовим рішенням, яким, зокрема, і поновлено останнього на посаді.

Отже, є доведеним установлений Одеським окружним адміністративним судом факт, що звільнення ОСОБА_2 із займаної посади Головою комісії з ліквідації Західно - Чорноморського рибоохоронного патруля Камінським Є.В. відбулося з порушенням вимог трудового законодавства.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 08.06.2021 у справі №420/14707/20, яке набрало законної сили, задоволено у повному обсязі позовну заяву ОСОБА_2 до Західно-Чорноморського басейнового управління охорони використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства про стягнення компенсації втрати частини заробітної плати в сумі 3 337,68 грн. , індексації за період 20.12.2017 по 18.07.2019 роки у розмірі 2 214,34 грн. та судового збору у розмірі 840,80 грн.

Юридична особа, яка відшкодувала шкоду, заподіяну працівником , має право регресної вимоги (регресу) до цієї особи в розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом (ч.1 статті 19 ЦК України), тобто розмір відшкодування визначається трудовим законодавством. Право регресної вимоги до працівника виникає з часу виплати підприємством грошової суми третій особі, саме від цього часу обчислюються строки на пред`явлення регресного позову.

Кожна особа має право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України (далі ЦПК України), звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина 1 статті 4 ЦПК України).

Згідно з частиною 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частинами 1 та 3статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (частини 1, 2статті 12 ЦПК України).

Згідно ч. 1 ст. 6 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» кошти, виплачені за рішенням суду про стягнення коштів згідно з цим Законом, вважаються збитками державного бюджету.

Посадова, службова особа держаного органу, державного підприємства або юридичної особи, дії якої призвели до збитків держаного бюджету, несе відповідальність згідно із законом.

Статтею 82 Закону України «Про державну службу» передбачено, що для відшкодування шкоди керівник державної служби вносить державному службовцю письмову пропозицію, в якій зазначаються розмір, порядок і строки відшкодування шкоди, а також обставини, що стали підставою для відшкодування. Державний службовець повинен дати відповідь на пропозицію про добровільне відшкодування шкоди у письмовій формі. Пропозиція може бути внесена протягом трьох місяців з дня, коли керівник державної служби дізнався чи мав дізнатися про обставини, що є підставою для пред`явлення вимог, але не пізніше ніж через три роки з дня заподіяної шкоди. Державний службовець повинен дати відповідь на пропозицію про відшкодування шкоди в письмовій формі протягом двох тижнів з дня отримання пропозиції.

У разі ненадання державним службовцем відповіді на пропозицію про добровільне відшкодування шкоди, відмови від відшкодування шкоди чи невідшкодування шкоди до зазначеного у пропозиції строку керівник державної служби може звернутися з позовом про таке відшкодування до суду.

Пунктом 8 частини першої статі 16 ЦК України визначено, що один із способів захисту цивільних інтересів є відшкодування збитків та інших способів відшкодування майнової шкоди.

Відповідно статті 5 Бюджетного кодексу України бюджетна система України складається з державного бюджету та місцевих бюджетів.

При складанні та виконанні бюджетів усі учасники бюджетних процесів мають прагнути досягнення цілей, запланованих на основі національної системи цінностей і завдань інноваційного розвитку економіки, шляхом забезпечення якості надання послуг, гарантованих державою, Автономною Республікою Крим, місцевими самоврядуваннями, при залученні мінімального обсягу бюджетних коштів та досягнення максимального результату при використанні визначеного бюджетом обсягу коштів.

Недодержання законодавства про оплату праці органами виконавчої влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами і організаціями державної та комунальної форми власності, а також їх службовими особами, безпосередньо зачіпає інтереси держави, оскільки кошти на відшкодування шкоди сплачуються з державного чи місцевого бюджетів.

Пунктом 7 частини п`ятої статі 22 Бюджетного кодексу України визначено, що головний розпорядник бюджетних коштів здійснює управління бюджетними коштами у межах встановлених йому бюджетних повноважень та оцінку ефективності бюджетних програм, організацію та координацію роботи розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня та одержувачів бюджетних коштів нижчого рівня та одержувачів бюджетних коштів у бюджетному процесі.

Зайве витрачання коштів бюджету призводить до порушення принципів збалансованості та цільового використання бюджетних коштів, які визначенні статтею 7 Бюджетного кодексу. Частиною першою статті 25 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» фінансове і матеріально - технічне забезпечення діяльності міністерств та інших центральних органів виконавчої влади здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України, крім випадків визначених законом.

Згідно частині 3 статті 27 Закону України «Про центральні органи виконавчої з гіди» держава має право зворотної вимоги (регресу) до посадових осіб міністерств, інших центральних органах виконавчої влади, які заподіяли шкоду, у розмірах і порядку, визначених законодавством.

Відповідно до положень статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (частина 2 статті 78 ЦПК України).

Згідно частини 1 статті 130 Кодексу законів про працю України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків.

Відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли службова особа, винна в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу (пункт 8 частини 1статті 134 КЗпП України).

Статтею 237 КЗпП України передбачено, що суд покладає на службову особу, винну в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, обов`язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижче оплачуваної роботи. Такий обов`язок покладається, якщо звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якщо власник чи уповноважений ним орган затримав виконання рішення суду про поновлення на роботі.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться в пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 29 грудня 1992 року «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», застосовуючи матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди на підставі пункту 8 статті 134 КЗпП України, суди повинні мати на увазі, що за цим законом покладається обов`язок по відшкодуванню шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою незаконно звільненому чи незаконно переведеному працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижче оплачуваної роботи, на винних службових осіб, за наказом або розпорядженням яких звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або яким затримано виконання рішення суду про поновлення на роботі. Відповідальність в цих випадках настає незалежно від форми вини.

Відповідно до пункту 33 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 11 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» при незаконному звільненні або переведенні на іншу роботу, виконанні рішення про поновлення працівника на роботі, що мало місце після введення в дію пункту 8 статті 134 КЗпП України та нової редакції статті 237 КЗпП України(з 11 квітня 1992 року) настає повна матеріальна відповідальність винних в цьому службових осіб і обов`язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою роботи може бути покладено при допущенні ними в цих випадках будь-якого порушення закону, а не лише явного, як передбачалось раніше.

Відповідно до вимог ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

За таких обставин, оцінивши в сукупності досліджені в судовому засіданні докази в межах заявлених вимог, суд приходить до висновку щодо доведеності факту стягнення з ОСОБА_1 компенсації втрати частини заробітної плати в порядку регресу на користь Державного агентства меліорації та рибного господарства України , а вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд також вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору .

На підставі викладеного, керуючись ст.10,12,19,81,141,258-260,263-265,274-279, 280-282 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов Державного агентства меліорації та рибного господарства України до ОСОБА_1 про стягнення компенсації втрати частини заробітної плати в порядку регресу - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Державного агентства меліорації та рибного господарства України ( , місцезнаходження: 04043, м. Київ, вул. Січових Стрільців,45 а) компенсацію втрати частини заробітної плати в порядку регресу у розмірі 9703,01 гривень та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2684,00 гривень.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення складено 30.04.2024 року.

Суддя О.В.Суворова