Справа №760/8795/24 4-с/760/66/24
СОЛОМ`ЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 травня 2024 року Солом`янський районний суд міста Києва у складі головуючого судді Жовноватюк В.С., за участю секретаря Лопатюк А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу боржника ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Солом`янського ВДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у порядку ст.447 ЦПК України,-

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до Солом`янського районного суду міста Києва зі скаргою на бездіяльність державного виконавця у порядку ст.447 ЦПК України, в якій просила: визнати неправомірною бездіяльність щодо відмови ОСОБА_1 у знятті арешту з її майна, накладеного постановою державного виконавця ВДВС Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві від 06 грудня 2004 року №АЕ 665622; зобов`язати начальника Солом`янського ВДВС чи інших уповноважених осіб скасувати арешт 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 , накладений постановою державного виконавця ВДВС Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві від 06 грудня 2004 року №АЕ 665622, про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, реєстраційний номер №1558822, зареєстрований в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 12 грудня 2004 року реєстратором: Дев`ята Київська державна нотаріальна контора.

В обґрунтування доводів скарги зазначає, що боржник зареєстрована в квартирі АДРЕСА_1 та проживає в ній. Квартира належить боржнику та ОСОБА_2 в рівних долях, тобто по 1/2 частині. Після смерті ОСОБА_2 боржник 25 травня 2023 року звернулась до Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. При оформленні спадщини виявлено інформацію про арешт майна.

Згідно з постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження від 06 грудня 2004 року, державним виконавцем при примусовому виконанні в/л №2-1618, виданого 11 липня 2001 року Залізничним р/с м. Києва про стягнення з ОСОБА_3 солідарно на користь КП УЖГ Солом`янського р-на заборгованість у розмірі 2015,40 грн і з метою забезпечення виконання рішення суду, накладено арешт на 1/2 частини кв. АДРЕСА_1 . Так, боржник зазначає, що у неї та її матері був борг за несплату житлово-комунальних послуг, тому був поданий позов до суду про стягнення заборгованості. Боржник пам`ятає, що цей борг її мати сплатила повністю. На 1/2 частини квартири матері боржника арешту немає, а чому залишився арешт на частині квартири боржника - їй невідомо.

Боржник звернулась до Солом`янського ВДВС у м. Києві із заявою від 03 квітня 2024 року, у якій просила зняти арешт. Солом`янський ВДВС у м. Києві листом від 04 квітня 2024 року надав відповідь, що ВП в АСВП відсутнє, законодавством не передбачено механізм та порядок зняття арешту по ВП, які відсутні в АСВП та є знищеними. Боржник вважає таку відмову у знятті арешту з майна неправомірною, внаслідок чого звернулась до суду із вищезазначеною скаргою.

До початку судового розгляду від боржника ОСОБА_1 надійшла заява про розгляд скарги без її участі. Зазначила, що скаргу підтримує та просить її задовольнити.

Інші заінтересовані особи не з`явились. Їх неявка в разі, якщо вони належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджає розгляду справи (ч.2 ст.450 ЦПК України).

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи (ст.447 ЦПК України).

Частиною 1 ст.18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

У встановлених законом випадках, примусове виконання рішень покладається, зокрема, на приватних виконавців, які під час здійснення професійної діяльності керуються принципом верховенства права та діють виключно відповідно до закону (ч.1 ст.5 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів»).

Судом встановлено, що постановою державного виконавця ВДВС Солом`янського районного управління юстиції Кордоловою О.Л. від 06 грудня 2004 року №АЕ 665622 накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_3 із забороною здійснювати відчуження будь-якого майна.

Постанова винесена у зв`язку з перебуванням у ВДВС Солом`янського районного управління юстиції на примусовому виконання в/л №2-1618, виданого 11 липня 2001 року Залізничним р/с м. Києва про стягнення з ОСОБА_3 солідарно на користь КП УЖГ Солом`янського р-на заборгованість у розмірі 2015,40 грн.

Згідно з копією свідоцтва про право власності на житло від 19 грудня 2003 року №30891, видане відділом приватизації державного житла Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації, квартира за адресою: АДРЕСА_2 належить на праві власності ОСОБА_2 та членам її сім`ї - ОСОБА_3 в рівних долях.

Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 30 червня 2011 року, ОСОБА_3 після реєстрації шлюбу змінила прізвище на Розсоха.

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 21 листопада 2023 року №355232544, наявний арешт нерухомого майна, номер обтяження 1558822, зареєстровано 21 грудня 2004 року реєстратором Дев`ята київська державна нотаріальна контора, підстава обтяження: постанова АЕ 665622 від 06 грудня 2004 року Відділом ДВС Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві, об`єкт обтяження: 1/2 частина квартири за адресою: АДРЕСА_2 , власник ОСОБА_3 .

Листом від 04 квітня 2024 року №63300 Солом`янський ВДВС у м. Києві повідомив ОСОБА_1 , що перевіркою даних АСВП встановлено, що відкриті виконавчі провадження, за якими боржником є ОСОБА_4/ ОСОБА_4 станом на 04 квітня 2024 року у Відділі не перебувають. Перевіркою даних АСВП встановлено, що ВП, боржником за яким є ОСОБА_4/ ОСОБА_4 не зареєстроване в системі.

Відповідно до ст.57 Закону України від 21 квітня 1999 року №606-ХІV «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на момент проведення виконавчого провадження) арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Згідно з п.9 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на момент винесення постанови про закінчення виконавчого провадження) виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.40 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на момент винесення постанови про закінчення виконавчого провадження) у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

Стаття 59 Закону України «Про виконавче провадження» визначає, що у разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

З наведеної норми вбачається, що зняття арешту з майна здійснюється шляхом винесення виконавцем постанови. Така постанова може бути винесена на підставі постанови начальника відповідного відділу державної виконавчої служби лише у разі порушення порядку накладення арешту, в усіх інших випадках - виключно на підставі рішення суду.

Зазначений правовий висновок визначено у постанові ВП ВС від 12 лютого 2020 року у справі №813/1341/15. Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 24 травня 2021 року у справі №712/12136/18.

Так, у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права

Згідно зі статтею 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Указані норми визначають непорушність права власності (в тому числі приватної) та неможливість позбавлення чи обмеження особи у здійсненні нею права власності.

Зазначені приписи покладають на державу позитивні зобов`язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб`єктами суспільних відносин правореалізаційної та правозастосовчої діяльності. Обмеження позитивних зобов`язань держави лише законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що буде суперечити нормам Конституції України та Конвенції.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 листопада 2019 року у справі №643/3614/17 (провадження №14-479цс19) дійшла висновку про те, що вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції (пункт 37).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року в справі №922/3537/17 зазначено, що суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Необхідно враховувати, з якою метою особа звертається до суду, та чи дійсно порушено право особи, з огляду на положення ст.4 ЦПК України та ст.15 ЦК України.

Відповідно до п.27 Постанови Пленуму ВСУ №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ("Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).

Згідно з п.18 Постанови Пленуму ВССУ №6 від 07 лютого 2014 року виходячи зі змісту ст.451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Враховуючи викладене, скарга підлягає задоволенню, оскільки бездіяльністю державного виконавця під час виконання судового рішення порушено права боржника.

Керуючись ст.ст.447 - 453 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Скаргу боржника ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Солом`янського ВДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у порядку ст.447 ЦПК України - задовольнити.

Визнати неправомірною бездіяльність посадової особи Солом`янського ВДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо відмови боржнику ОСОБА_1 у знятті арешту з її майна, накладеного постановою державного виконавця ВДВС Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві від 06 грудня 2004 року №АЕ 665622.

Зобов`язати уповноважену особу Солом`янського ВДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) скасувати арешт 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 , накладений постановою державного виконавця ВДВС Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві від 06 грудня 2004 року №АЕ 665622, про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, реєстраційний номер №1558822, зареєстрований в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 12 грудня 2004 року реєстратором: Дев`ята Київська державна нотаріальна контора.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя В.С. Жовноватюк

Повний текст виготовлено 06.05.2024