Справа № 444/4102/24
Провадження № 2/444/1446/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

заочне

28 листопада 2024 року Жовківський районний суд Львівської області у складі:

головуючий суддя Оприск З. Л.

секретар судового засідання Гнідець В.В.

за участі представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Жовкві Львівської області цивільну справу за позовом Жовківської міської ради Львівського району Львівської області (вул. Львівська, 40, м. Жовква, Львівський р-н, Львівська обл.) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ), ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

30.09.2024 року справу за даною позовною заявою прийнято до розгляду та відкрито у ній провадження.

Позивач свої позовні вимоги у позовній заяві мотивував наступним. У будинку по АДРЕСА_2 знаходиться однокімнатна квартира АДРЕСА_3 площею 23,0 м. кв., яка відповідно до ордера від 19 квітня 2002 року № 936 передана у користування гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та її сину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Дана квартира є власністю Жовківської міської ради та перебуває на балансі КП «Жовківське міське виробниче управління житлово-комунального господарства». Квартиронаймачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 тривалий час, а саме з 2015 року не проживають у комунальній квартирі АДРЕСА_4 . Відповідачі не проживають в даній квартирі більше 9 (дев`яти) років, не сплачують комунальних платежів в утриманні житла участі не беруть, квартирою не користуються та не цікавляться. Перешкод в користуванні жилим приміщенням наймачам ніхто не чинив. Після того, як відповідачі припинили проживання у вказаній квартирі, вони переїхали на роботу та постійне місце проживання у Польщу, наскільки відомо позивачу зі слів сусідів, що вони померли у Польщі. Неодноразово починаючи з 2018 року балансоутримувач КП «Жовківське міське виробниче управління житлово-комунального господарства» звертався із письмовими запитами та листами в різні державні органи, посольства України в Республіці Польща для уточнення даних по гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та її сину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , однак жодних результатів пошук вищезазначених громадян не надав, інформація, що дані громадяни померли у Польщі не підтвердилася. Позивач просив визнати громадян ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такими, що втратила право користування житловим приміщенням, квартирою АДРЕСА_4 , та зняти із зареєстрованого місця проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідачі відзивів на позов не подали.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідачі в судове засідання не прибули, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися, про причини неявки суд не повідомили.

У судовому засіданні було досліджено наявні в матеріалах справи письмові докази.

З копії корінця ордера на житлове приміщення № 936 від 19.04.2002 року, виданого виконавчим комітетом Жовківської міської ради народних депутатів, вбачається, що у будинку по АДРЕСА_2 знаходиться однокімнатна квартира АДРЕСА_3 площею 23,0 м. кв., яка відповідно до ордера від 19 квітня 2002 року № 936 передана у користування гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та її сину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З копії Акту комісійного обстеження від 11.05.2018 року вбачається, що за адресою: квартира АДРЕСА_4 , проживає невідома особа, а основні квартиронаймачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 померли.

З копії Акту комісійного обстеження від 16.05.2018 року вбачається, що за адресою: квартира АДРЕСА_4 , проживає невідома особа.

З копії Акту про фактичне місце проживання (не проживання) від 21.06.2024 року вбачається, що в квартирі АДРЕСА_4 відповідачі фактично не проживають.

З копії Акту про фактичне місце проживання (не проживання) від 28.06.2024 року вбачається, що в квартирі АДРЕСА_4 відповідачі фактично не проживають.

У судовому засіданні судом було також досліджено розпорядження Жовківського міського голови від 19.06.2024 р. № 03-03/76 «Про створення комісії», відомості відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУДМС України у Львівській області щодо ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , копію листа від 21.05.2018 р., відповідь на лист від 24.05.2018 року № 992/02-16 про відсутність актових записів про смерть у відділі ДРАЦС, копію листа №379 від 31.05.2018 р., відповідь на лист № 5760/01/52-18 від 12.06.2018р., копію листа вих. № 795 від 16.08.2019р., копію листа від 23.10.2019 р. № 6137/КВ/078-7145-19.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку.

Згідно із ч.1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. ст. 81, 82 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 р. відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997р. Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Виходячи із змісту норм ст.ст. 71, 72 ЖК України, відповідно до роз`яснень, викладених у п.10 постанови Пленуму Верховного Суду УРСР від 12 квітня 1985 року № 2 Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України з наступними змінами при вирішення спору про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно з`ясовувати причини відсутності особи у жилому приміщенні понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

З копій актів комісійного обстеження та актів про фактичне місце проживання вбачається, що відповідачі в квартирі АДРЕСА_4 , зареєстровані, але не проживає понад шість років.

Таким чином, судом встановлено факт відсутності відповідачів у житловому приміщенні протягом тривалого часу та суду не наведено доказів поважності такої тривалої відсутності.

За таких обставин позовну вимогу про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, потрібно задовольнити.

За правилами п. 50 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 лютого 2022 р. № 265, зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) здійснюється на підставі, зокрема, рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житло або права користування житлом, про виселення, про зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою (у такому випадку адміністративний збір не сплачується).

За таких обставин, враховуючи те, що саме рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житлом, є підставою для зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання, у задоволенні позовної вимоги про зняття відповідачів із зареєстрованого місця проживання потрібно відмовити.

Керуючись ст. 321, 391 ЦК України, ст. 71, 72 ЖК України ст. ст. 5, 13, 81, 82, 247, 258, 265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 ) та ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_1 ) такими, що втратили право користування житловим приміщенням, квартирою АДРЕСА_4 .

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Одночасно роз`яснити відповідачу, що заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Апеляційна скарга подається Львівському апеляційному суду.

Дата складення повного тексту судового рішення 28.11.2024 року.

Головуючий Оприск З. Л.