ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/2652/24 Номер провадження 22-ц/814/3385/24Головуючий у 1-й інстанції Турченко Т. В. Доповідач ап. інст. Дорош А. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді доповідача Дорош А.І.

Суддів: Лобова О.А., Триголова В.М.

при секретарі Коротун І.В.

розглянув у судовому засіданні в м. Полтава за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Ходіної Надії Володимирівни

на рішення Київського районного суду м. Полтави від 31 липня 2024 року, ухвалене суддею Турченко Т.В., повний текст рішення складено 01 серпня 2024 року

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту, -

В С Т А Н О В И В:

26.04.2024 ТОВ «Коллект Центр» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту, в якому просило суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Коллект Центр» заборгованість за договором надання позики, в тому числі, і на умовах фінансового кредиту № від 15.05.2019 у розмірі 72 589 грн, понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 3 028 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 17 000 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 15.05.2019 між ТОВ «Інфінанс» та ОСОБА_1 було укладено договір позики, в тому числі, і на умовах фінансового кредиту № та отримання кредиту згідно заявки - анкети на умовах пропозиції (оферти) на укладення електронного договору позики № від 13.03.2020, що акцептована відповідачем 13.03.2020, шляхом підписання електронним підписом відповідача, вчиненим одноразовим ідентифікатором. Відповідно до умов договору кредит надається у вигляді відновлювальної кредитної лінії окремими частинами (траншами) з максимальним лімітом 20 000 грн, в межах строку дії договору - 36 календарних місяців з дня підписання договору, з остаточним терміном повернення кожного траншу кредиту не пізніше строку користування траншем, визначеного сторонами. Строк та умови користування кожним траншем є окремим та визначається сторонами відповідно до умов договору. Зазначені умови є публічною пропозицією у розумінні статей 641, 644 Цивільного кодексу України. Пропозиція (оферта) на отримання 3 траншу згідно заявки-анкети № від 13.03.2020 в рамках договору про надання позики № від 15.05.2019 підписано позичальником 13.03.2020, електронним цифровим підписом (одноразовий ідентифікатор в якості особистого підпису), який було надіслано за допомогою СМС-повідомлення на телефонний номер, зазначений позичальником в особистому кабінеті на сайті кредитодавця. Відповідач здійснив дії, спрямовані на укладання договору позики шляхом заповнення заявки на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої у подальшому кредитодавцем було перераховано грошові кошти у розмірі 6 000,00 грн. Товариство належним чином виконало свої зобов`язання за договором кредиту, надавши позичальнику кредитні кошти, в порядку, передбаченому умовами договору кредиту. 14.07.2021 між ТОВ «Інфінанс» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу №14-07/21, відповідно до якого ТОВ «Інфінанс» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до боржників за договорами позики, у тому числі, за договором позики № від 15.05.2019, що укладений між ТОВ «Інфінанс» та ОСОБА_1 . У свою чергу, ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до боржників ТОВ «Коллект Центр» відповідно до договору відступлення права вимоги №10-03/2023/01 від 10.03.2023, в тому числі, за договором позики № від 15.05.2019, що укладений між ТОВ «Інфінанс» та ОСОБА_1 . Таким чином, ТОВ «Коллект Центр» наділено правом грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 . Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом, що підлягають стягненню з ОСОБА_1 станом на 08.04.2024 відповідно до розрахунку заборгованості становить: 89 368,36 грн, з яких: заборгованість за кредитом - 6 000,00 грн та 83 368,36 грн - відсотки. Проте, враховуючи принцип розумності, співмірності і пропорційності, розмір заборгованості становить 72 589,00 грн, з яких 6 000,00 грн заборгованість за кредитом та 66 589,00 грн заборгованості за відсотками на дату відступлення права вимоги.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 31 липня 2024 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» заборгованість за договором надання позики, в тому числі, і на умовах фінансового кредиту № від 15.05.2019 в сумі 72 589,00 грн, понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 3 028,00 грн та понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000,00 грн, а всього 82 617,00 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_1 здійснив дії, спрямовані на укладання договору позики шляхом заповнення заявки на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої у подальшому кредитодавцем ТОВ «Інфінанс» було перераховано грошові кошти у розмірі 6 000,00 грн. Підписанням договору позики відповідач також підтвердив, що він повністю ознайомився з усіма його умовами, у тому числі з Правилами, та йому було надана вся інформація, передбачена вимогами чинного законодавства. Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом, що підлягає стягненню з позичальника станом на 08.04.2024 відповідно до розрахунку заборгованості становить 89 368,36 грн, з яких: заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) - 6 000,00 грн, заборгованість за відсотками на дату відступлення прав вимоги 83 368,36 грн. Проте станом на дату відступлення права вимоги від ТОВ «Інфінас» заборгованість за кредитним договором становила 72 589,00 грн, яка складається з заборгованості за відсотками 33 589,00 грн та заборгованості за тілом кредиту 6 000,00 грн. Щодо доводів відповідача про порушення позивачем строку позовної давності, то в цій частині суд першої інстанції зазначив, що з урахуванням карантину та введеного воєнного стану в Україні, строк позовної давності не сплив, а тому позивач звернувся до суду, не порушуючи строків позовної давності. На підставі викладеного, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність задоволення позову у повному обсязі, оскільки відповідач ОСОБА_1 порушив зобов`язання, що призвело до настання правових наслідків, встановлених договором та законом. У зв`язку з чим, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути заборгованість за договором надання позики, в тому числі, і на умовах фінансового кредиту № від 15.05.2019 у розмірі 72 589,00 грн. Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу при розгляді справи в суді, суд прийняв до уваги обставини справи, умови укладеного договору про надання правової допомоги, співмірність винагороди за надані юридичні послуги зі складністю справи. Враховуючи, що відповідач заперечував щодо розміру витрат на правову допомогу, суд визнав можливим зменшити понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу з огляду на співмірність та визнав за необхідне стягнути їх у розмірі 7 000 грн.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Ходіна Н.В., посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, що мають значення для справи; що висновки суду не відповідають обставинам справи; на неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що за договором про надання фінансових послуг № від 15.05.2019 проценти за користування кредитними коштами можуть бути нараховані лише протягом 30 днів, тобто терміну, на який були надані кредитні кошти, а тому розмір заборгованості по відсоткам за користування кредитними коштами за цим договором з врахуванням умов договорів щодо розміру денного відсотку за користування коштами складає 3 150,00 грн (6 000 грн *1,75% * 30). Саме такий розмір відсотків було зазначено у заяві - анкеті, яка долучена до матеріалів справи. Проте, проценти нараховували після закінчення терміну кредитування, що суперечить правовим висновкам, викладеним у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 та від 04.07.2018, правовій позиції Верховного суду України, висловленої у постанові від 08.06.2016. Звертає увагу, що згідно ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача. Відповідно до положень вказаної статті продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими, зокрема, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Вважає, що нарахований позивачем розмір відсотків є несправедливим, не відповідає вимогам чинного законодавства про захист прав споживачів. Крім того, передбачення в договорі такого високого розміру відсотків порушує принцип рівності сторін договору, учасником якого є відповідач як споживач, тим самим порушує його права споживача, тому вимога позивача про стягнення цієї суми заборгованості за відсотками, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим ст. 3 п. 6, ст. 509 ч. 3 та ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності, є несправедливо непомірним тягарем для відповідача та джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків позивачем, а наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення як засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання. Позивач як фінансова установа, скориставшись необізнаністю позичальника, діючи з порушенням звичаїв ділового обороту та порушуючи при цьому норми і вимоги діючого законодавства, спонукав у такий спосіб позичальника на укладення договору позики на вкрай невигідних для нього умовах, які відповідач не міг оцінити належно. Щодо витрат на правничу допомогу зазначає, що з огляду на складність справи та виконані адвокатом роботи, ціну позову, заявлена до стягнення з відповідача на користь ТОВ «Коллект Центр» сума витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 17 000,00 грн не відповідає критеріям розумності, справедливості та співмірності.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Коллект Центр» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно встановлених судом першої інстанції обставин вбачається, що 15.05.2019 між ТОВ «Інфінанс» та ОСОБА_1 було укладено договір позики, в тому числі, і на умовах фінансового кредиту № на отримання кредиту згідно заявки - анкети на умовах пропозиції (оферти) на укладення електронного договору позики № від 13.03.2020, що акцептована ОСОБА_1 13.03.2020, шляхом підписання електронним підписом, вчиненим одноразовим ідентифікатором з урахуванням положень ч. 6 і 12 п. 1 ст. 3, ст. 12, п. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» (т.1 а.с. 4-8).

Відповідно до умов договору позики кредит надається у вигляді відновлювальної кредитної лінії окремими частинами (траншами) з максимальним лімітом 20 000,00 грн, в межах строку дії договору - 36 календарних місяців з дня підписання договору з остаточним терміном повернення кожного траншу кредиту не пізніше строку користування траншем, визначеного сторонами.

При цьому, судом першої інстанції визнано, що зазначені умови договору є публічною пропозицією розумінні ст. ст. 641, 644 Цивільного кодексу України.

Пропозиція (оферта) на отримання 3 траншу згідно заявки-анкети № від 13.03.2020 в рамках договору про надання позики № від 15.05.2019 підписано ОСОБА_1 13.03.2020 електронним цифровим підписом (одноразовий ідентифікатор в якості особистого підпису), який було надіслано за допомогою СМС- повідомлення на телефонний номер, зазначений позичальником в особистому кабінеті на сайті кредитодавця.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 здійснив дії, спрямовані на укладання договору позики шляхом заповнення заявки на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої у подальшому кредитодавцем (ТОВ «Інфінанс») було перераховано грошові кошти в розмірі 6 000,00 грн.

Підписанням договору позики ОСОБА_1 також підтвердив, що він повністю ознайомився з усіма його умовами, в тому числі з Правилами, та йому було надана вся інформація, передбачена вимогами чинного законодавства.

Правилами надання коштів у позику передбачено, що договір кредиту укладається в електронній формі та є електронним договором, підписання якого відбувається позичальником у відповідності до вимог ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, з урахуванням положень ч. 6 і 12 п. 1 ст. 3, ст. 12, п. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», ч. 1 ст. 205 Цивільного Кодексу України).

З врахуванням викладеного, судом першої інстанції визнано, що ТОВ «Інфінанс» належним чином виконало свої зобов`язання за договором кредиту, надавши позичальнику кредитні кошти в порядку, передбаченому умовами договору кредиту, що підтверджується відповідними доказами, які додані до позовної заяви.

Крім того, судом першої інстанції встановлено, що 14.07.2021 між ТОВ «Інфінанс» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу №14-07/21, відповідно до якого ТОВ «Інфінанс» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до боржників за договорами позики, у т.ч. за договором позики № від 15.05.2019, що укладений між ТОВ «Інфінанс» та ОСОБА_1 .

У свою чергу, ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до боржників ТОВ «Коллект Центр» відповідно до договору відступлення права вимоги №10-03/2023/01 від 10.03.2023, в тому числі, за договором позики № від 15.05.2019, що укладений між ТОВ «Інфінанс» та ОСОБА_1 .

Таким чином, суд першої інстанції визнав, що ТОВ «Коллект Центр» наділено правом грошової вимоги до відповідача.

Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом, що підлягає стягненню з позичальника станом на 08.04.2024 відповідно до розрахунку заборгованості, становить 89 368,36 грн, з яких: заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) - 6 000,00 грн, заборгованість за відсотками на дату відступлення прав вимоги - 83 368,36 грн.

Проте, станом на дату відступлення права вимоги від ТОВ «Інфінас» заборгованість за кредитним договором становила 72 589,00 грн, яка складається з: заборгованості за відсотками - 66 589 ,00 грн та заборгованості за тілом кредиту - 6 000,00 грн.

Крім того, судом першої інстанції враховано, що у відзиві на позовну заяву відповідач вказував на те, що позивачем було порушено строк позовної давності. Проте, як вбачається з наданих матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні під час розгляду справи, позивачем не було порушено строків позовної давності з врахуванням наступного.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ч. 1 ст. 264 ЦПК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

Відповідно до ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Водночас у п. 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України встановлено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Закон України від 30.03.2020 №540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), відповідно до якого Розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнений пунктом 12, набрав чинності 02.04.2020.

Постановою КМУ від 11.03.2020 №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», відповідно до статті 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої корона вірусом SARS-CoV-2, і з урахуванням рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 10.03.2020 установлено з 12.03.2020 на усій території України карантин.

Дію карантину, встановленого зазначеною постановою, продовжено на всій території України згідно з постановами КМУ №392 від 20.05.2020, №500 від 17.06.2020, №641 від 22.07.2020, №760 від 26.08.2020, №956 від 13.10.2020, №1236 від 09.12.2020, №104 від 17.02.2021, №405 від 21.04.2021, №611 від 16.06.2021, №855 від 11.08.2021, №981 від 22.09.2021, №630 від 27.05.2020.

Постановою №630 від 27.05.2020 Кабінет Міністрів України вніс зміни, зокрема, до постанови КМУ від 09.12.2020 №1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», якими передбачено, що продовжено термін дії карантину та обмежувальних протиепідемічних заходів в Україні для запобігання розповсюдженню COVID-19 до 31.08.2022.

Крім того, Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» (№64/2022) воєнний стан було запроваджено з 24.02.2022 строком на 30 діб, який в подальшому було неодноразово продовжено.

Таким чином, з урахуванням карантину та введеного воєнного стану в Україні, суд першої інстанції визнав, що строк позовної давності не сплив, а тому позивач звернувся до суду, не порушуючи строків позовної давності.

На підставі викладеного, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність задоволення позову у повному обсязі, оскільки відповідач ОСОБА_1 порушив зобов`язання, що призвело до настання правових наслідків, встановлених договором та законом. У зв`язку з чим, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути заборгованість за договором надання позики, в тому числі, і на умовах фінансового кредиту № від 15.05.2019 року у розмірі 72 589,00 грн.

Щодо розподілу судових витрат суд першої інстанції зазначив наступне.

Встановлено, що між ТОВ «Коллект Центр» та Адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс» укладений договір про надання правової допомоги.

Згідно ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Актом наданих послуг визначено, що Адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс» правова допомога полягала у наданні письмової поглибленої консультації з посиланням на нормативні документи, складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду та друк необхідних документів.

Встановлено, що позивачем сплачені кошти за надану правову допомогу та підтверджується платіжною інструкцією.

Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно ч. 6 ст.137 ЦПК України передбачено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Аналогічна позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц.

Проаналізувавши матеріали справи, вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу при розгляді справи в суді, суд першої інстанції прийняв до уваги обставини справи, умови укладеного договору про надання правової допомоги, співмірність винагороди за надані юридичні послуги зі складністю справи.

Враховуючи, що відповідач заперечував щодо розміру витрат на правову допомогу, суд першої інстанції визнав за можливе зменшити понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу з огляду на співмірність та визнав за необхідне стягнути їх у розмірі 7 000 грн.

Апеляційний суд у складі колегії суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Предметом даного спору є стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором позики, в тому числі, і на умовах фінансового кредиту № на отримання кредиту згідно заявки - анкети на умовах пропозиції (оферти) на укладення електронного договору позики № від 13.03.2020, що акцептована ОСОБА_1 13.03.2020, шляхом підписання електронним підписом, вчиненим одноразовим ідентифікатором, у розмірі 72 589,00 грн, яка складається з: заборгованості за тілом кредиту 6 000,00 грн, заборгованості за відсотками - 66 589,00 грн.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне та обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.ст. 628, 629 ЦК України).

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За правилом ч.1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі.

Відповідно до положень ч.ч. 1,3 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.

Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що відповідає письмовій формі правочину (ст.ст. 205, 207 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію», згідно ст. 3 якого електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. ч. 4, 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно з ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Положеннями ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей вищевказаного договору, щодо дійсності якого заперечує відповідач, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного цифрового підпису позичальника лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 було укладено договір позики згідно заявки - анкети № від 13.03.2020 в рамках договору надання позики, в тому числі, і на умовах фінансового кредиту № від 15.05.2019 (т.1 а.с. 4-8), за умовами якого відповідач отримав грошові кошти у розмірі 6 000 грн шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок, зазначений відповідачем у заявці-анкеті на отримання кредиту.

Вказаний договір було укладено дистанційно в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем.

Так, згідно Розділу 7 договору визначено, що позичальник підтверджує, що він самостійно перед укладанням даного договору повністю ознайомився з Правилами, викладеними на веб-сайті Товариства, проектом договору і які відповідають умовам даного договору, та погоджується з ними (п.7.1.). Підписанням Заявки-Анкети та/або цього договору позичальник підтверджує, що він до укладення даного договору отримав вичерпну інформацію в письмовій формі про умови надання кредиту і що один з оригіналів цього договору був переданий позичальнику (7.2.). Підписанням Заявки-Анкети та/або цього договору позичальник підтверджує отримання пояснень Товариства з метою забезпечення позичальнику можливості оцінити, чи адаптовано договір до його потреб та фінансового стану (7.3.). Підписанням цього договору позичальник підтверджує, що він уклав цей договір на сприятливих для себе умовах, у тому числі з отриманням повної інформації від Товариства, достатньої та необхідної для прийняття рішення позичальником щодо укладення цього Договору, що відповідає його внутрішній волі (7.4.). Сторони погодили, що підписання Товариством договору, додаткових угод та додатків до договору, повідомлень, вимог та інших документів відбувається шляхом використання факсимільного відтворення аналога підпису уповноваженої особи та відбитку печатки Товариства, нанесених за допомогою засобів механічного або іншого копіювання. Сторони дійшли згоди, що договір, додаткові угоди та додатки до договору, повідомлення, вимоги та інші документи підписані з використанням факсимільного відтворення аналога підпису уповноваженої особи Товариства та факсимільного відтворення печатки кредитодавця, мають таку ж юридичну силу і породжують для сторін аналогічні права та обов`язки, що підписані власноручно. Зразки аналогів власноручного підпису уповноваженої особи Товариства та печатки наведені у додатку №1 до договору(7.5.). У разі укладання Договору в електронній формі, а саме: на сайті Товариства www.moneyboom.ua, беззаперечним прийняттям (акцептом) умов даного договору позичальником є проставлення в особистому кабінеті на сайті Кредитодавця спеціальної відмітки про згоду укласти договір на запропонованих Товариством умовах (Підписання Додатку №2 - при укладенні Договору та отриманні першого траншу кредиту, та Додатку №4 - при отриманні другого та наступного траншу кредиту). Підписання позичальником договору відбувається шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Виконання вищезазначених дій означає прийняття позичальником всіх умов договору та його укладання в електронному вигляді, що згідно п. 12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» прирівнюється до укладення Договору в письмовому вигляді, у зв`язку з чим створює для позичальника та Товариства такі ж правові зобов`язання та наслідки. Сторони погодили, що укладений в електронному вигляді договір буде зберігатись в особистому кабінеті позичальника на сайті Товариства та може бути роздрукований позичальником у будь-який час. Сторони погодили, що укладання Договору та інших документів (зокрема, але не виключно додаткових угод до договору, додатків) в електронній формі прирівнюється до укладання відповідних документів в паперовій формі, що мають таку ж юридичну силу. Підписання позичальником документів (додаткових угод до Договору, додатків) відбувається шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Укладення Договору в електронному вигляді відбувається відповідно до процедури, викладеної у Правилах (7.6.).

Відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію» вказаний договір прирівнюється до укладених в письмовій формі.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає доведеним, що договір позики згідно заявки - анкети № від 13.03.2020 в рамках договору надання позики, в тому числі, і на умовах фінансового кредиту № від 15.05.2019 був підписаний позичальником ОСОБА_1 в електронному вигляді.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не надано до суду належних доказів на підтвердження факту перерахування кредитних коштів, що надані розрахунки заборгованості не можуть бути первинними документами, які можуть підтверджувати наявність заборгованості відповідача, то такі доводи не заслуговують на увагу з врахуванням наступного.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Такі дані встановлюються, зокрема, письмовими доказами, якими є документи, що містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (частина перша статті 95 ЦПК України).

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, отримані з порушенням порядку, встановленого законом (стаття 78 ЦПК України).

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що обов`язок доведення обставин, на які зроблено посилання як на підставу заявлених вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, покладається на учасників справи, у тому числі і на позивача. Обставини мають бути підтверджені належними, допустимими, достовірними і достатніми доказами (ст.77-ст.80 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях і суд не вправі збирати докази, що стосуються предмета спору, за своєю ініціативою, крім конкретних випадків, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження виконання ТОВ «Інфінанс» зобов`язань за договором позики, в тому числі, і на умовах фінансового кредиту № на отримання кредиту згідно заявки - анкети на умовах пропозиції (оферти) на укладення електронного договору позики № від 13.03.2020, позивачем надано до суду квитанцію про перерахування на картку платника № НОМЕР_1 , реквізити якої були зазначені відповідачем в заявці-анкеті на отримання кредиту (т.1 а.с. 8), грошових коштів у розмірі 6 000,00 грн (т.1 а.с. 19).

Крім того, на виконання ухвали Київського районного суду м. Полтави від 12.06.2024 АТ «УніверсалБанк» надано виписку по картковому рахунку № НОМЕР_1 за період з 13.03.2020 по 11.06.2024, згідно якої 13.03.2020 о 21:07:51 через систему iPAY на вказаний рахунок зараховано 6 000 грн. (т.1 а.с. 130).

З врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що у матеріалах справи наявні належні, допустимі та достатні докази на підтвердження факту укладання кредитного договору між ОСОБА_1 та первісним кредитором ТОВ «Інфінанс», а також підтвердження факту перерахування коштів на рахунок відповідача, вказаний ним при укладенні договору.

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Доказів повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитними грошима відповідачем матеріали справи не містять.

Встановлені фактичні обставини у справі свідчать про те, що позичальник (клієнт) ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання за договором позики згідно заявки - анкети № від 13.03.2020 в рамках договору надання позики, в тому числі, і на умовах фінансового кредиту № від 15.05.2019, не виконав, у передбачений в договорі строк грошові кошти (суму кредиту) та нараховані проценти за користування позикою не повернув, унаслідок чого виникла заборгованість.

Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, а також вимоги частини 2 статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку в частині стягнення з відповідача у примусовому порядку суми заборгованості за договором позики згідно заявки - анкети № від 13.03.2020 в рамках договору надання позики, в тому числі, і на умовах фінансового кредиту № від 15.05.2019.

При цьому колегія суддів звертає увагу, що відповідно ст. 1048 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Так, згідно умов договору позики сторони погодили наступні умови: Товариство надає позичальнику фінансову послугу з надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, а саме: кошти на умовах фінансового кредиту (надалі по тексту - «кредит») для власних потреб на умовах цього договору, а також згідно Правил надання грошових коштів у позику, в тому числі, і на умовах фінансового кредиту за умовами програми «МоnеуВООМ», а позичальник зобов`язується отримати та належним чином використовувати і повернути в передбачені цим договором строки кредит та сплатити відсотки й інші платежі за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених цим договором та Правилами. Кредит надається у вигляді відновлювальної кредитної лінії окремими частинами (траншами) в межах строку дії договору - 36 календарних місяців з дня підписання договору з остаточним терміном повернення кожного траншу кредиту не пізніше строку користування траншем, визначеного сторонами у додатку №1 та додатку №2 до договору - при наданні (отриманні) першого траншу кредиту, та додатку №3 та додатку №4 до договору - при наданні (отриманні) другого та наступних траншів кредиту. Строк користування кожним траншем є окремим та визначається відповідно до умов договору: додатку №1 та додатку №2 до договору - при наданні (отриманні) першого траншу кредиту, та додатку №3 та додатку №4 до договору - при наданні (отриманні) другого та наступних траншів кредиту. Позичальник має право здійснити дострокове погашення кредиту (траншу) за договором і сплатити проценти за фактичний строк користування кредитом (траншем). Мета отримання кредиту - для власних потреб. Кредит надається без умови його забезпечення. Загальний (максимальний) розмір кредитної лінії - 20 000 грн.

Крім того, згідно акцепту оферти від 13.03.2020 на отримання 3 траншу кредиту згідно заявки - анкети № від 13.03.2020 в рамках договору надання позики, в тому числі, і на умовах фінансового кредиту № від 15.05.2019 визначено основні умови кредиту (траншу): розмір кредиту (траншу) - 6 000 грн; строк користування кредитом (траншем) - 30 днів; строк дії договору надання позики, в тому числі, і на умовах фінансового кредиту № від 15.05.2019 - 3 роки; відсоткова ставка - 1,75% за один день користування кредитом; річна відсоткова ставка - 638,75 %. Загальна вартість кредиту у грошовому вираженні становить: 9 грн. Реальна річна процентна ставка за кредитом (траншем) становить 638,75%. (т.1 а.с. 7, зворот).

Тобто, укладений між сторонами договір розрізняє строк користування кредитом (траншем), який становить 30 днів, та строк дії договору - 36 календарних місяці (3 роки), кредитодацець мав право стягувати з позичальника відсотки за кожен день користування кредитом у розмірі 1,75% в межах дії договору.

Таким чином доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що договір дійсний лише 30 днів, тому відсотки повинні нараховуватися лише в межах 30 днів, суперечать фактичним обставинам справи та зводяться до довільного тлумачення стороною відповідача умов договору на його власний розсуд.

Крім того, колегія суддів враховує, що згідно вимог позовної заяви ТОВ «Колект Центр» пред`явлено позовні вимоги до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики згідно заявки - анкети № від 13.03.2020 в рамках договору надання позики, в тому числі, і на умовах фінансового кредиту № від 15.05.2019 у розмірі 72 589,00 грн, що складається із заборгованості за кредитом у розмірі 6 000 грн. та заборгованості за відсотками у розмірі 66 589 грн, які нараховані в межах дії договору.

Водночас, колегія суддів враховує правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-1383/2010, згідно яких зазначено, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

У справі, що переглядається, позичальник ОСОБА_1 не довів належного повернення кредитних коштів у розмірі та на умовах, визначених укладеним кредитним договором, презумпція правомірності якого не спростована. Відповідач жодним чином не оспорював укладання кредитного договору. Матеріали справи не містять доказів на підтвердження вказаного.

Доводи апеляційної скарги про те, що договір було укладено на вкрай невигідних умовах, колегією суддів до уваги не беруться, оскільки розмір відсотків за користування кредитними коштами сторонами договору визначено за спільною згодою, що відповідає принципу свободи договору, закріпленому ст. 627 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги з посиланням на практику розгляду судами першої та апеляційної інстанцій цивільних справ за позовами ТОВ «Коллект Центр» про стягнення заборгованості, то ці доводи не заслуговують на увагу, оскільки згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

Щодо доводів апеляційної скарги в частині вирішення судом першої інстанції питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано договір про надання правової допомоги №02-01/2023 від 02.01.2023 року, укладений з Адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс», заявку про надання юридичної допомоги №468, витяг з акту та платіжну інструкцію від 15.03.2024 року про сплату послуги за надання правничої допомоги (т.1 а.с. 46-51).

Відповідно до положень частини 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що ціною позову у даному випадку є кредит у розмірі 6 000 грн, отже, з цього слідує висновок про те, що дана справа не відноситься до категорії складних справ і складання позовів та клопотань у своїй більшості є подібними, оскільки не потребують проведення додаткових розрахунків.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України обґрунтованою та пропорційною сумою витрат на правову допомогу, яка була надана у даній справі, є 7 000 грн. Доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують, оскільки фактично дублюють доводи заперечень позивача ОСОБА_1 щодо пред`явленого позивачем розміру витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 17 000 грн, які були враховані судом першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Отже, доводи, наведені в обґрунтування апеляційної скарги, не можуть бути підставами для скасування судового рішення, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні відповідачем норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи те, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним по справі доказам, обставинам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, апеляційний суд у складі колегії суддів не вбачає.

Відповідно до ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

З огляду на викладене та керуючись ч. 1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу - без задоволення, а рішення суду - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1, 2, 368 ч.1, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381 - 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суду складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Ходіної Надії Володимирівни - залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 31 липня 2024 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її прийняття безпосередньо до суду касаційної інстанції, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 25 листопада 2024 року.

СУДДІ: А. І. Дорош О. А. Лобов В. М. Триголов