Провадження № 2-о/752/77/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.04.2024 року м. Київ

Суддя Голосіївського районного суду міста Києва Ольшевська І.О., за участю секретаря судового засідання Крекотень О.В., розглянувши справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Київська міська рада про встановлення факту, що має юридичне значення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, в якій просить встановити факт проживання однією сім`єю без шлюбу з ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1997 року до дня смерті останньої, а саме ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обгрунтування заяви зазначає, що ОСОБА_2 була офіційною дружиною заявника з 17.04.1982 року по 28.10.1997 рік. Однак, не дивлячись на розірвання офіційного шлюбу, все життя до моменту смерті ОСОБА_2 проживали разом, вели спільне господарство та навіть спільно приватизували квартиру, в якій проживали. Після смерті ОСОБА_2 заявником було здійснено її поховання в м. Лисичанськ, де вона народилась, та, як вона просила за життя. З огляду на те, що покійній належала частина квартири АДРЕСА_1 , заявник звернувся до нотаріуса із заявою про спадкування, на підставі якої у зв`язку з відсутністю наявних відкритих спадкових справ приватним нотаріусом Халік В.В. 29.09.2023р. зареєстровано спадкову справу за померлою ОСОБА_2 . Однак, з огляду на те, що заявник із ОСОБА_2 були офіційно розлучені, нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадкове майно та роз`яснено право звернення до суду із заявою про підтвердження факту спільного проживання із спадкодавцем однією сім`єю не менше п`ять років до часу відкриття спадщини.

Від Київської міської ради надійшов відзив, за яким заінтересована особа просить прийняти рішення згідно норм чинного законодавства та розглядати справу за відсутності її представника.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 17.11.2023р. відкрито провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , призначено її до розгляду.

Суд, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши їх у сукупності, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Матеріали справи свідчать, що 17.04.1982р. ОСОБА_1 та ОСОБА_3 уклали шлюб. Вказане підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 .

Згідно Свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 від 28.10.1997р. шлюб між ОСОБА_1 та

ОСОБА_2 розірвано 28.10.1997р., про що зроблено запис за №648.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла в м. Києві, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 .

На підтвердження проведення поховання ОСОБА_2 заявником долучено до заяви копії договору-замовлення на організацію та проведення поховання №001689, який укладено з виконавцем Комунальним підприємством "Лисичанська ритуальна служба", свідоцтво про поховання.

Згідно з відомостями, які надійшли на запит суду 12.04.2024 року від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Халік Вікторії Володимирівни (копія спадкової справи №2/2023), після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , заведено спадкову справу №2/2023. Із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори 29.09.2023 року звернувся ОСОБА_1 Свідоцтво про право на спадщину не видавалось. У матеріалах спадкової справи відсутні заяви інших спадкоємців про прийняття спадщини, а також дані про заповіти, посвідчені від імені ОСОБА_2

29.09.2023р. Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Халік В.В. відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва на спадщину за законом після померлої ОСОБА_2 , оскільки для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом за ст. 1264 Цивільного кодексу України, як вказала приватний нотаріус, необхідно надати рішення суду, що набрало законної сили, про підтвердження факту проживання із спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини.

За приписами статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Частиною першою статті 293 ЦПК України визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно зі статтею 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

За вимогами пункту 5 частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.

Слід зазначити, що інститут фактичних шлюбних відносин введений у національне законодавство Сімейним кодексом України і закріплений, зокрема, у статті 74 Сімейного кодексу України.

Згідно з положеннями частин першої, другої статті 21 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Відповідно до частин другої, четвертої статті 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Пунктом 6 рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року №5-рп/99 установлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення спільного господарства, тобто: наявність спільних витрат; спільний бюджет; спільне харчування; купівля майна для спільного користування; участь у витратах на утримання житла, його ремонт; надання взаємної допомоги; наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням; інші обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Тривалість спільного проживання чоловіка та жінки, як ознака наявності сім`ї, на законодавчому рівні не визначена. Водночас, строк спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу має бути достатнім для того, щоб стверджувати, що між чоловіком та жінкою склалися усталені відносини, які притаманні подружжю.

Європейський суд з прав людини, надаючи власне визначення терміну сімейне життя, вказує на те, що сімейне життя може існувати там, де між особами не існує жодних юридичних зв`язків. Так, у справі «Ельсхольц проти Німеччини», Суд визначив, що поняття сім`ї (за статтею 8 ЄКПЛ) не обмежується стосунками на основі шлюбу і може охоплювати інші сімейні de facto зв`язки, коли сторони проживають разом поза шлюбом.

У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» наголошено, що при застосуванні ст. 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

За змістом статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Згідно з пунктом 21 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом.

Оскільки відносини між подружжям мають, насамперед, глибоко особистий характер, то й правовому регулюванню особистих немайнових відносин у сімейному праві надається особливе значення. Суспільні зв`язки, що складаються в сім`ї, є глибоко особистими, багато в чому інтимними і ґрунтуються на почуттях любові та взаємної прихильності. В Сімейному кодексі України, порівняно з КЗпШС, збільшена кількість норм, які регулюють особисті немайнові відносини подружжя. Проте велика кількість особистих відносин між подружжям знаходиться поза сферою правового регулювання. В силу своєї делікатності та інтимності вони не піддаються зовнішньому впливу, що вказує на їх особливий характер. До особистих немайнових прав подружжя Сімейного кодексу України відносить ті, які є найбільш важливими та на які можна впливати нормами сімейного права. Це право на материнство та батьківство; право на повагу до своєї індивідуальності; право на духовний розвиток; право на зміну прізвища; право на розподіл обов`язків та спільне вирішення питань життя сім`ї; право на особисту свободу.

Загальними засадами регулювання особистих немайнових відносин між подружжям згідно зі ст. 7 Сімейного кодексу України є здійснення їх з урахуванням права на таємницю особистого життя подружжя, права кожного з них на особисту свободу та неприпустимість свавільного втручання в сімейне життя; відсутність привілеїв чи обмежень кожного із подружжя за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, етнічного та соціального походження, матеріального стану, місця проживання, за мовними та іншими ознаками; здійснення прав та обов`язків кожним із подружжя на рівних засадах. Цей принцип базується на загальних положеннях ст. 24 Конституції України й означає право кожного з подружжя на особисту свободу; спільне вирішення питань материнства, батьківства, виховання й освіти дітей, інших питань життя сім`ї; право кожного з подружжя на повагу до своєї індивідуальності; обов`язок подружжя щодо побудови сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, спільної турботи про матеріальне забезпечення сім`ї та розвиток дітей.

Відтак, суд зазначає, що первісним чинником з метою визначення, чи перебувають особи у відносинах, тотожних загальновизнаному поняттю сім`ї, є встановлення наявності в осіб спільних особистих немайнових прав та обов`язків - врегульованих нормами сімейного права відносин стосовно особистих немайнових благ та інтересів осіб, які перебувають у шлюбі.

Верховний Суд у постанові від 30 жовтня 2019 року в справі №643/6799/17 роз`яснив, що для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню.

Так, при встановленні факту наявності в осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства.

Домогосподарство є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти.

Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно-правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв.

Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання. Підтвердженням цього може бути їх реєстрація за таким місцем проживання, пояснення свідків, представників житлово-експлуатаційної організації. Щодо часу проживання слід зазначити, що за своєю природою проживання однією сім`єю спрямоване на довготривалі відносини.

Таким чином, з наведеного положення випливає головна ознака подружніх відносин: наявність факту спільного проживання, ведення спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сім`ї.

Аналогічний правовий висновок міститься й у постанові Верховного Суду України №6-148цс12 від 12 грудня 2012 року, яка має враховуватися судами загальної юрисдикції при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин (частина 4 статті 263 ЦПК України).

З огляду на наведене, системний аналіз наявних у справі доказів, відсутність заперечень з боку заінтересованої особи, дозволяє суду дійти висновку, що заявник на виконання вимог статей 12, 81 ЦПК України надав суду належні і допустимі докази на підтвердження факту проживання однією сім`єю разом із ОСОБА_2 .

Разом з тим, слід зазначити, що встановити факт спільного проживання чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу можливо лише починаючи з 01.01.2004р., оскільки він набув юридичного значення після набрання чинності Сімейним кодексом України та Цивільним кодексом України з 01 січня 2004 року. Кодекс про шлюб та сім`ю УРСР не передбачає юридичних наслідків для чоловіка і жінки, які проживали разом без реєстрації шлюбу.

Постановою Верховного Суду України від 20.02.2012р. у справі №2-97цс11, ухваленою за наслідками розгляду заяв про перегляд судових рішень із мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, сформульовано правову позицію щодо визначення ознак сім`ї при встановленні наявності чи відсутності фактичних шлюбних стосунків та визначено, що положення частини другої статті 3 Сімейного кодексу України стосуються лише офіційно зареєстрованих шлюбів. Встановлення факту проживання однією сім`єю в період до 01.01.2004 року не передбачено Кодексом законів про шлюб та сім`ю України.

Відтак, суд вважає встановленим, що в період з 01.01.2004р. до дня смерті ОСОБА_2 , тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1., ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, оскільки в цей період вони жили разом, вели спільний побут, мали взаємні права та обов`язки, притаманні подружжю, та не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі.

Обставин, які б давали підстави сумніватись у такому висновку, судом не встановлено.

Встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу має для заявника юридичне значення, оскільки відсутність документів про родинний зв`язок із спадкодавцем унеможливлює оформлення ним спадщини, тому звернення до суду є правомірним. Вирішення цього питання в іншому порядку, окрім судового, є неможливим.

Під час розгляду даної заяви про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу спору про право виявлено не було.

Враховуючи вищенаведене, інтереси заявника, відсутність спору та інших шляхів захисту прав ОСОБА_1 , суд вважає необхідним задовольнити вимоги заявника частково.

У відповідності до ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення у справах окремого провадження судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Отже, судові витрати суд залишає за заявником.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 293-294, 315, 316, 318 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа Київська міська рада про встановлення факту, що має юридичне значення задовольнити частково.

2. Встановити факт спільного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , однією сім`єю без реєстрацію шлюбу з 01.01.2004р. по ІНФОРМАЦІЯ_1.

3. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

4. Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду або через Голосіївський районний суд міста Києва. Особа, щодо якої банк розкриває банківську таємницю, або заявник мають право у п`ятиденний строк оскаржити ухвалене судом рішення до апеляційного суду в установленому порядку. Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи:

Заявниця: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ).

Заінтересована особа: Київська міська рада (01044, м. Київ, вул. Хрещатик, 36, ).

Повний текст рішення суду складений та підписаний 06.05.2024р.

Суддя І.О. Ольшевська