Провадження № 2/522/2170/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 травня 2024 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Суворової О.В.,

за участю секретаря судового засідання Довгань Ж.А.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні у м. Одесі цивільну справу за позовом Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради до ОСОБА_1 , третя особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області про стягнення надміру виплачених бюджетних коштів,

В С Т А Н О В И В:

Позивач 21.12.2023 року звернувся до Приморського районного суду міста Одеси з позовом до ОСОБА_1 , третя особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області про стягнення надміру виплачених бюджетних коштів .

Позов обґрунтований наступним чином.

ОСОБА_1 , 1958 року народження, перебувала на обліку в управлінні соціального захисту населення в Приморському районі Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради, як отримувач субсидії для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, відповідно до Положення про порядок призначення житлових субсидій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.1995 № 848 «Про спрощення порядку надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житловокомунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива» (із змінами та доповненнями). З жовтня 2015 року ОСОБА_1 отримувала субсидію на оплату житлово-комунальних послуг, призначення субсидії на наступні періоди провадились управлінням без звернення ОСОБА_2 , в автоматичному режимі. Під час призначення житлової субсидії враховуються також доходи членів сім`ї особи із складу домогосподарства у разі, коли їх зареєстроване (фактичне) місце проживання відмінне від адреси домогосподарства. В жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до управління та надала паспорт, на підставі якого було з`ясовано, що ОСОБА_1 , станом на 01.05.2018 року, перебувала у шлюбі. Таким чином, оскільки зміни до Положення були доведені до відома населення у порядку, встановленому Законом, ОСОБА_1 має повернути суму надміру виплаченої субсидії в розмірі 3054,31 грн за період з 01.02.2019 року по 30.09.2019 року, про що її було проінформовано та 10.10.2019 року направлено повідомлення про повернення коштів. Відповідача рекомендованим листом від 18.11.2020 року вдруге було повідомлено про необхідність повернення надміру виплачених коштів субсидії в розмірі 3054,31 грн. Станом на дату подання позовної заяви до суду відповідачем у добровільному порядку не повернуто надміру отриману житлову субсидію на суму 3054,31 грн. У зв`язку з чим позивач звернувся з позовом, в якому просить стягнути з відповідача суму надміру виплачених бюджетних коштів у вигляді житлової субсидії для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг у розмірі 3054 гривні 31 копійку та суму сплаченого судового збору у розмірі 2684,00 грн.

Ухвалою суду від 25.12.2023 року провадження по справі відкрито в спрощеному позовному порядку.

У судове засідання 02.05.2024 року з`явились: представник позивача за довіреністю Жукова Л.М., відповідач ОСОБА_1 .

Представник позивача наполягала на задоволенні позовних вимогах та просила їх задовольнити в повному обсязі з підстав, викладених в позові, просила стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області суму надміру виплачених бюджетних коштів у вигляді житлової субсидії для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг у розмірі 3054 гривні 31 копійку та суму сплаченого судового збору у розмірі 2684,00 грн.

Відповідач ОСОБА_1 просила суд відмовити в задоволенні позову, оскільки позивач просить стягнути з неї надміру виплачену субсидію за період лютий вересень 2019 рік, тобто з порушенням строку позовної давності.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази, допитавши сторін, дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що відповідно до Положення про Департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради, затвердженого рішенням Одеської міської ради від 08.02.2023 року № 1099-VIIІ, Департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради є виконавчим органом Одеської міської ради і створюється відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування».

Основними завданнями Департаменту є виконання функцій головного розпорядника коштів субвенції з державного бюджету на надання пільг та житлових субсидій населенню на оплату житлово-комунальних послуг, на придбання твердого та рідкого пічного побутового палива та скрапленого газу.

До структури департаменту входять структурні підрозділи Департаменту (управління, відділи, сектори).

Відповідно до Положення про управління соціального захисту населення в Приморському районі Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради (далі - управління), управління є територіальним структурним підрозділом Департаменту без права юридичної особи. Управління підпорядковується директору Департаменту. Координує діяльність управління директор Департаменту.

Згідно з п. 16 Положення, яке діяло з 01.05.2018, після закінчення строку отримання житлової субсидії структурні підрозділи з питань соціального захисту населення самостійно здійснюють розрахунок житлової субсидії на наступний сезон для домогосподарств, які отримували житлову субсидію у попередньому сезоні.

Відповідно до п. 9 Положення до складу домогосподарства включаються особи, що зареєстровані і фактично проживають в житловому приміщенні (будинку).

На таких осіб розраховуються соціальні норми житла та соціальні нормативи житлово-комунального обслуговування і їх доходи враховуються під час призначення житлової субсидії. Під час призначення житлової субсидії враховуються також доходи членів сім`ї особи із складу домогосподарства у разі, коли їх зареєстроване (фактичне) місце проживання відмінне від адреси домогосподарства.

Статтею 3 Сімейного кодексу України визначено, що подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.

Згідно з п. 16 Положення громадянин, якому призначено житлову субсидію, зобов`язаний протягом 30 календарних днів поінформувати структурний підрозділ з питань соціального захисту населення про обставини для перерахунку призначеної житлової субсидії.

ОСОБА_1 звернулась із заявою №133 від 26.01.2018 року про призначення житлової субсидії (а.с.9).

ОСОБА_1 подано декларацію про доходи і витрати осіб, які звернулись за призначенням житлової субсидії (а.с.10).

Відповідно до довідки про склад сім`ї та розмір платежів за ЖКП, ОСОБА_1 проживає одна за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.11,26).

В матеріалах справи міститься Повідомлення від 27.09.2019 року Управління соціального захисту населення в Приморському районі м.Одеси, в якому ОСОБА_1 запрошено звернутись до управління з питань призначення субсидії (а.с.28).

Як зазначає позивач, в жовтні 2019 року гр. ОСОБА_1 звернулась до управління та надала паспорт, на підставі якого було з`ясовано, що гр. ОСОБА_1 станом на 01.05.2018 року перебувала у шлюбі.

Суд зауважує, що в судовому засіданні відповідач пояснила , що одружена з 1981 року, що підтверджується штампом в паспорті , який вона не міняла і раніше надавала до Управління соціального захисту населення в Приморському районі м.Одеси , який , в свою чергу був обізнаний про це. З 1998 року з чоловіком не проживає.

Згідно Витягу з рішення комісії по розгляду заяв з призначення населенню субсидій (Протокол №20 від 03.10.2019 р. ) скасовано субсидію ОСОБА_1 з травня 2018 року (а.с.32).

23.09.2020 року ОСОБА_1 направлено повідомлення про не своєчасне надання інформації, що впливає на призначення субсидії (інформація про чоловіка), внаслідок чого ОСОБА_1 надмірно виплачені кошти субсидії за період з 01.02.2019 по 30.09.2019 року у сумі 3054,31 грн. (а.с.46).

10.10.2019 року ОСОБА_1 направлено повідомлення про повернення коштів у сумі 3054,31 грн. за період з 01.02.2019 по 30.09.2019 року, яке остання не отримала, про що свідчить копія поштового конверту із відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с.42-44).

18.11.2020 року ОСОБА_1 направлено повідомлення про повернення коштів у сумі 3054,31 грн. за період з 01.02.2019 по 30.09.2019 року, яке остання не отримала, про що свідчить копія поштового конверту із відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с.47-51).

02.02.2021 року №1515/540 до Департаменту праці та соціальної політики ОМР з Управління соціального захисту населення в Приморському районі м.Одеси , який є структурним підрозділом Департаменту праці та соціальної політики ОМР , було надіслано лист про необхідність подання позовної заяви щодо стягнення надміру виплачених коштів з гр. ОСОБА_1 (а.с.82-84).

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Позивач у позові вказує, що до Управління соціального захисту населення в Приморському районі надійшла інформація про наявність чоловіка у ОСОБА_1 , проте до матеріалів справи не надано жодного доказу про конкретну дату, коли саме надійшла інформація про зміну сімейних обставин щодо проживання чоловіка разом із відповідачем, не відомо у зв`язку з чим саме з травня 2018 року було призупинено пільги.

10.10.2019 року та 18.11.2020 року ОСОБА_1 направлені повідомлення про повернення коштів у сумі 3054,31 грн. за період з 01.02.2019 по 30.09.2019 року, які остання не отримала, про що свідчать копії поштових конвертів із відміткою «за закінченням терміну зберігання».

Також, суд зауважує, що в матеріалах справи є лист від 02.02.2021 року №1515/540 Управління соціального захисту населення в Приморському районі м.Одеси , надісланий Департаменту праці та соціальної політики ОМР про подання позовної заяви щодо стягнення надміру виплачених коштів з гр. ОСОБА_1 , проте позов поданий позивачем лише 21.12.2023 року.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує нормами ст.1166 та ч.1,2 ст.1212 ЦК України.

Частиною першою статті 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно з пунктом першим частини першої статті 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Отже, законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати.

На правильне застосування вказаних норм звертав увагу Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 06 лютого 2019 року за наслідками розгляду справи N 545/163/17 (касаційне провадження N 61-33727сво18).

При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.

Наведене узгоджується із висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі N 753/15556/15-ц (провадження N 14-445цс18), постанові Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі N 607/4570/17-ц (провадження N 61-29030св18).

За розрахунком Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради розмір переплати бюджетних коштів за період з 01.02.2019 по 30.09.2019 року становить 3054,31 грн. (а.с.12--15).

Сума надмірно перерахованої (виплаченої) субсидії є майном, збереженим без достатньої правової підстави, а тому на правовідносини з повернення цієї суми поширюються приписи глави 83 ЦК України.

У разі коли громадянин добровільно не повернув надміру перераховану (виплачену) суму субсидії, питання про її стягнення органи, що призначають субсидії, вирішують у судовому порядку.

Суд вважає, що позивачем спростована презумпція добросовісності виплати набувача, яка у порушення вимог п. 14 Положення не повідомила протягом місяця структурний підрозділ з питань соціального захисту населення про зміну власного соціального статусу, яка вливає на право отримання нею пільг, а відповідачка, обізнана ,принаймні , з дня отримання копії позовної заяви Департаменту надміру сплачені суми субсидії добровільно не повернула.

Вказане свідчить про доведеність позивачем підстав позову.

Проте позивачем не надано доказів на підтвердження звернення до суду з цим позовом в межах строку позовної давності, оскільки позов поданий лише 21.12.2023 року.

Оцінюючи дотримання позивачем строків, визначених ст. 257 ЦК України, суд звертає увагу на таке.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 01 серпня 2018 року у справі N 641/76/17 зазначено, що: "у цивільному законодавстві закріплено об`єктивні межі застосування позовної давності. Об`єктивні межі застосування позовної давності встановлюються:

(а) прямо (стаття 268 ЦК України). Серед переліку вимоги, на які позовна давність не поширюється (стаття 268 ЦК України) відсутня вимога про стягнення надмірно виплаченої субсидії.

(б) опосередковано (із врахуванням сутності заявленої вимоги). Зокрема, у пункті 96 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі N 653/1096/16-ц зроблено висновок про незастосування позовної давності до негаторного позову. Не поширюється позовна давність на вимогу про визнання нікчемного правочину недійсним, оскільки рішення суду прийняте за таким позовом тільки констатує нікчемність правочину, адже його нікчемність встановлена в нормі закону. Натомість сутність вимоги про стягнення надмірно виплаченої субсидії не виключає застосування до неї позовної давності".

Відповідно до ст.56 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Частиною 1 статті 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Отже, позовна давність є строком для пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу).

Формулювання загального правила щодо початку перебігу позовної давності пов`язане не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про ці обставини

Обчислення позовної давності в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, здійснюється з дня, коли саме цей орган довідався або міг довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в статті 261 Цивільного кодексу України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права й саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтями 12, 81 ЦПК України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц)».

Департамент праці та соціальної політики ОМР звернувся до суду з вказаним вище позовом 21.12.2023 року , який мотивований порушенням відповідачкою його прав , про які Управління соціального захисту населення в Приморському районі м.Одеси дізналось у жовтні 2019 року.

Як зазначалось вище, 02.02.2021 року за №1515/540 до Департаменту праці та соціальної політики ОМР з Управління соціального захисту населення в Приморському районі м.Одеси , який є структурним підрозділом Департаменту праці та соціальної політики ОМР , було надіслано лист про необхідність подання позовної заяви щодо стягнення надміру виплачених коштів з гр. ОСОБА_1 (а.с.82-84). В листі зазначено , що Управління соціального захисту населення в Приморському районі м.Одеси дізналось про відсутність підстав для нарахування пільг відповідачці у жовтні 2019 року. Тобто, при подачі позову до суду позивачу було відомо про порушення його прав відповідачкою ще з жовтня 2019 року.

Водночас , в обґрунтування поважності пропуску строку позовної давності Департамент не наводить обгрунтованих доводів.

Тож, позивач не тільки не надав доказів поважності пропуску ним строку позовної давності, а і взагалі не зазначив коли саме довідався про порушення його цивільного права, не зазначив з якого джерела та за яких обставин дізнався про порушення такого права та не вказав про існування будь-яких поважних причин, що завадили йому дізнатися про своє порушене право вчасно.

Отже позивач звернувся до суду з цим позовом поза межами строків позовної давності, і підстави для його поновлення відсутні.

Аналогічної думки дійшов і Одеський апеляційний суд у своїй постанові від 25.07.2023 року (справа №947/25813/22).

Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав - учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, N 22083/93, N 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (No. 2), N 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року).

Отже враховуючи, що право позивача дійсно порушене, але строк позовної давності сплив, про що заявлено іншою стороною у спорі, зокрема, відповідачкою, суд вважає, що наявні підстави для відмови у позові через сплив позовної давності.

Відповідно до ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

За змістом загальних норм права заява про застосування позовної давності може бути розглянута, якщо вона подана під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч.4 ст.267 ЦК України). При цьому законом не встановлено вимог щодо форми заяви сторони про сплив позовної давності, тобто вона може бути викладена у відзиву або окремому клопотанні.

З урахуванням вищевказаних норм законодавства, суд дійшов до висновку, що позов Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради є недоведеним, не підтверджений фактами та доказами звернення до суду в межах позовної давності, тому не підлягає задоволенню в повному обсязі.

В довершення необхідно вказати, що Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п. 1 ст. 32 Конвенції), наголошує, що застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме:забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів; запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові на позивача.

Керуючись ст. ст. 12, 56, 81, 89, 141, 187, 256, 257,259, 261, 263-265, 267, 354 ЦПК України, ст.ст.1166, 1212,1215 ЦК України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради до ОСОБА_1 , третя особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області про стягнення надміру виплачених бюджетних коштів відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду виготовлений 07.05.2024 року.

Суддя О.В.Суворова