Дата документу 10.05.2024 Справа № 336/7548/23
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №336/7548/23 Головуючий у першій інстанції: Боєв Є.С.
Провадження № 22-ц/807/874/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2024 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

Трофимової Д.А.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 13 лютого 2024 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И ЛА:

28.07.2023 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі за текстом АТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернулося до суду із вказаним позовом, який обгрунтовано наступним.

ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим підписала заяву № б/н від 11.10.2010 року. При укладанні Договору сторони керувалися ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами» складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг (далі по тексту Договір), що підтверджується підписом у заяві. Заявою Відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «ПРИВАТБАНК», які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі. Формулярами та стандартними формами є саме «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи», які згідно до заяви отримані Відповідачем для ознайомлення в письмовій формі.

Банком на підставі Договору надання банківських послуг (далі по тексту Договір) Відповідачу відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування карткового рахунку, а

Відповідачу надано у користування кредитну картку (номери та строки дії отриманих карток зазначено у довідці, яка додається до позову.

У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 41000 грн. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п. п. 2.1.1.2.3. Договору, на підставі якого Відповідач при укладанні Договору дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку. Позивач зазначав в позові, що Банк свої зобов`язання за Договором виконав, а саме, надав Відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Згідно Договору Відповідач зобов`язався повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов Договору - щомісячними платежами у розмірі мінімального платежу від суми заборгованості, який встановлено Договором.

Як вказав позивач, в процесі користування кредитним рахунком Відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором, а також підтверджується випискою по рахунку, яка додається до позовної заяви. Виникнення простроченої заборгованості відбувається у разі несплати мінімального платежу до останнього календарного числа (включно) місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено витрати за рахунок кредитного ліміту, зобов`язання клієнта вважаються простроченими.

Станом на 20.06.2023 року Відповідач має заборгованість перед банком у розмірі 32386, 76 грн., яка складається з наступного:

- 26 035,24 грн. - заборгованість за кредитом;

- 6351,52 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом;

- 0, 00 грн. заборгованість за комісією;

- 0,00 пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за Договором.

Позивач просив суд стягнути з Відповідача вищевказану суму заборгованості та судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2684, 00 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 13 лютого 2024 року у цій справі відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду АТ КБ «Приват Банк» 05.03.2024 року подало апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом неповно з`ясовані всі обставини справи, та посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду в частині задоволених позовних вимог скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що

02 квітня 2024 року від представника відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За приписами ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення відповідає зазначеним вимогам матеріального та процесуального законодавства.

Судом встановлено, що 11 жовтня 2010 року ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг звернулась до АТ КБ «ПриватБанк», у зв`язку з чим підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку та взяла на себе зобов`язання виконувати умови Договору. Відповідач ОСОБА_1 при підписанні анкети-заяви підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею і Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у анкеті-заяві (а.с. 9 на звороті; а.с. 10).

Банком на підставі Договору надання банківських послуг відкрито картковий рахунок та Відповідач отримав кредит - картку у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідно до укладеного договору від 11.10.2010 року було відкрито рахунок та надано ОСОБА_1 кредитну картку, «Універсальна.

Як вбачається з письмових доказів, наданих банком, Відповідачу ОСОБА_1 було надано наступні кредитні картки (тип картки «Універсальна»): -№ НОМЕР_1 , дата відкриття 05.02.2018, термін дії 10/21; -№ НОМЕР_2 , дата відкриття 01.12.2021, термін дії 11/25 (а.с. 7).

Згідно з довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ім`я ОСОБА_1 встановлювався кредитний ліміт 05.02.2008 року в розмірі 9500,00 грн., 22.11.2019 року збільшено кредитний ліміт до 15000,00 грн., 01.12.2021 кредитний ліміт збільшено до 41000,00 грн., 06.07.2022 року кредитний ліміт зменшено до 32210,00 грн., 04.08.2022 року кредитний ліміт зменшено до 29570,00 грн., 15.08.2022 року кредитний ліміт зменшено до 25570,00 грн., а 01.09.2022 року зменшено кредитний ліміт до 0,00 грн. Дані про розмір кредитного ліміту з дати укладання Договору від 11.10.2010 року до 05.02.2008 року відсутні (а.с. 6).

Тобто, 01.12.2021 року одночасно з видачею клієнту ОСОБА_1 картки № 473541 банком було збільшено кредитний ліміт до 41000 грн.

Позивач, обґрунтовуючи свій позов, посилався на те, що при встановленні та зміні кредитного ліміту Банк керувався п. п. 2.1.1.2.3. Договору, на підставі якого Відповідач при укладанні Договору дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку.

Проте, цей пункт викладений у такій редакції лише у витягу з Умов та правил надання банківських послуг, який Відповідачем при укладанні Договору не підписувався (а.с. 33 на звороті; а.с. 40).

З виписки, наданої банком по рахунку клієнта вбачається що на початок періоду (станом на 28.02.2018 року) заборгованість у клієнта відсутня.

За період з 28.02.2018 року по 27.06.2023 року (по дату складання цієї виписки) за картковими рахунками № НОМЕР_1 та № 473541 усього витрат 68315 грн., усього надходжень 35928, 24 грн. також з цієї виписки видно, що у день видачі ОСОБА_1 картки № НОМЕР_2 з цієї картки у банкоматі двічі було знято значну суму готівки - 10400 грн. та 5200 грн. В подальшому лише за два дні 02.12.2021 року та

03.12.2021 року з цієї картки в банкоматі були зняті готівкою кредитні кошти у загальній сумі 18254 грн. Таким чином, за три дні 01.12.2021 р., 02.12.2021 р., 03.12.2021 р. з картки № НОМЕР_2 , виданої банком на ім`я ОСОБА_1 , було знято готівкою кредитних коштів 33 854 грн. (а.с. 50).

Також з цієї виписки по рахунку вбачається, що станом на 24.10.2019 року за карткою № НОМЕР_1 (дата відкриття 05.02.2018, термін дії 10/21) заборгованості по кредиту не було, а на цій картці були власні кошти ОСОБА_1 (у сумі 9 грн. 63 коп.). Крім того, з виписки видно, що ОСОБА_1 з 24.10.2019 року по 01.12.2021 року взагалі не користувалася кредитною карткою № НОМЕР_1 і не мала заборгованості (а.с. 50).

Відповідач ОСОБА_1 , надала пояснення, що 30.11.2021 року звернулась до банку, щоб отримати кредитну картку, оскільки у попередньої закінчився строк дії. 30.11.2022 року з 12 до 14 годин вона прийшла у відділення «Приватбанка», що розташоване на АДРЕСА_1 , щоб отримати нову кредитну картку. При оформленні картки спеціаліст «Приватбанка» запропонувала їй збільшити кредитний ліміт до 40 000 грн. Як стверджує Відповідач ОСОБА_1 , вона не бажала збільшення кредитного ліміту, оскільки попередній ліміт 5000 грн. її влаштовував і вона своєчасно погашала заборгованість. При цьому вона та її друг, який був разом з нею, повідомили спеціаліста про те, що вона психічно хвора людина. Проте спеціаліст не звертаючи уваги на її заперечення, заявила, що оформила ліміт 41 000 грн. Як вказує ОСОБА_1 , отримавши картку вона відразу пішла до магазину « ОСОБА_3 » та зняла з картки 1000 грн., а потім поїхала на вул. Базарну, де зустріла свого друга ОСОБА_4 і вони разом пішли до банкомату, проте вона виявила відсутність у неї цієї картки, хоча нещодавно тримала картку в руці. ОСОБА_1 стверджує, що відразу пішла до найближчого відділення «Приватбанку» по АДРЕСА_2 з проханням заблокувати картку та перевірити скільки знято з картки. Їй відповів працівник, що картку заблоковано, а знято з картки лише 1000 грн. Наступного дня вона пішла до того ж відділення «Приватбанку», де їй заблокували картку, для поновлення картки, яка зникла. Працівник «Приватбанку» у першій половині дня 01.12.2021 року заявив їй, що з її кредитної картки знято всі гроші. Вона запитала, як це могло статися, якщо вчора у цьому відділення їй сказали, що картка заблокована, а працівники банка відповіли, що відбулася шахрайська операція і з кредитної картки знято всі кредитні гроші.

Відповідач ОСОБА_1 наполягала на тому, що кредитні кошти в зазначеному Банком розмірі нею отримано не було та будь-яким іншим особам не перераховувались, вказану банком суму вона не знімала з кредитної картки № НОМЕР_2 .

Також ОСОБА_1 зазначила, що через деякий час звернулась з відповідною заявою до відділу поліції і в заяві вказала, що її кредитна картка була втрачена, з її кредитної картки за ніч з 01.12. по 02.12.2021 року невідомо ким було знято кредитні кошти.

Вищевказане підтверджується наданою представником Відповідача копією відповіді за підписом т.в.о. начальника відділу поліції № 2 Запорізького районного управління поліції Головного управління національної поліції в Запорізькій області (від 23.01.2024 року № 2248/42/01-2024) наступного змісту: «…згідно відомчої бази Національної поліції України встановлено, що 11.01.2022 року до відділу поліції № 2 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області через секретаріат за вхідним № Д-03 надійшла заява гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо неправомірних дій з боку інших осіб. Дану заяву зареєстровано до журналу єдиного обліку за № 593 від 11.01.2022 р. В подальшому відомості за даною заявою в ЄРДР внесено не було, а рішення прийнято відповідно до вимог Закону України «Про звернення громадян» про що складено довідку № 428 від 10.02.2022 р. Копії вищевказаної довідки про результати перевірки та відповідь надати не є можливим у

зв`язку з їх знищенням, керуючись Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», Законом України від 2015 р. «Про правовий режим воєнного стану» (а.с. 98).

В матеріалах справи також наявні копії документів щодо стану здоров`я Відповідача. З копії довідки до акта огляду МСЕК серії АД № 096365 видно, що ОСОБА_1 є інвалідом 2-ї групи з дитинства, безстроково. З довідки комунального некомерційного підприємства «Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги» Запорізької обласної ради (від 25.04.2023 р. № 2060-дпв вбачається, що ОСОБА_5 з 1987 року неодноразово була оглянута лікарем-психіатром, востаннє 21.04.2023. Діагноз: Шизофренія, параноїдна форма, безперервний перебіг. Також в матеріалах справи є копія посвідчення серії НОМЕР_3 з якого видно, що ОСОБА_1 отримує державну соціальну допомогу як особа з інвалідністю (а.с. 96-97).

Окрім цього, рішенням Шевченківським районним судом м. Запоріжжя від 16.04.2024 року у справі № 336/3769/23 визнано ОСОБА_1 недієздатною, провадження у справі відкрито 02.05.2023, тобто ще до звернення АТ КБ «ПРИВАТБАНК» із цим позовом.

Суд першої інстанції також вірно зазначив, що відображені у виписці по рахунку поповнення картки № НОМЕР_2 готівкою трьома платежами (08.06.2022 року у сумі 5000 грн., 01.08.2022 року у сумі 3200 грн., 12.08.2022 року у сумі 4000 грн.) було здійснено матір`ю Відповідачки ОСОБА_6 , що не може свідчити про визнання заборгованості зі сторони відповідача.

За правилами статей 526, 530, 610 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (статі 611 ЦК України).

За змістом частини першої статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За загальним правилом зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства (ст. 526 ЦК України). Відповідно до частин першої-другої статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Відповідно до частин 7, 8, 9 розділу VI «Загальні вимоги до безпеки здійснення платіжних операцій та управління ризиками» Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05.11.2014 року № 705, емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний

ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором.

Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для притягнення її до цивільно-правової відповідальності.

Така правова позиція була висловлена в постановах Верховного Суду України від 13.05.2015 року у справі № 6-71цс15, від 21.02.2019 року у справі №489/1649/17, від 17.02.2021 у справі № 711/11121/18 тощо.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що в матеріалах справи відсутні докази, які безспірно доводять, що Відповідач, як користувач картки, своїми діями чи бездіяльністю сприяла втраті банківських карток або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, що надає підстави вважати підтвердженою недоведеність вини ОСОБА_1 , як підстави цивільно-правової відповідальності.

Окрім цього, колегія суддів бере до уваги рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 16.04.2024 року у справі № 336/3769/23, яким відповідачку визнано недієздатною.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції. Підстав для скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не вбачає.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції ( 995_004 ) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

При цьому апеляційний суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29,

30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «РуїзТоріха проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).

Відповідно до підпункту "в" пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, підстави для нового розподілу судових витрат відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 13 лютого 2024 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає за винятками, передбаченими частиною 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 10 травня 2024 року.

Головуючий

Судді: