Справа № 175/9937/24
Провадження № 2-о/175/189/24
РІШЕННЯ

Іменем України

"11" листопада 2024 р. смт. Слобожанське

Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Білоусової О.М.,

присяжних Конопльова А.А., Товстик С.А.,

за участю секретаря судового засідання Перепелиці В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Слобожанське в порядку окремого позовного провадженя цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Управління реєстрації повноважень і ведення реєстру територіальної громади про визнання громадянина безвісно відсутнім,

В С Т А Н О В И В:

Заявник ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про визнання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , безвісно відсутнім.

В обґрунтування заяви зазначає, що заявник перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , від шлюбу у них народилась дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 21.04.2023 року рішенням суду шлюб було розірвано, після чого ОСОБА_2 поїхав зі свого постійного місця мешкання у невідомому напрямку. Заявнику дотепер невідомо місце знаходження ОСОБА_2 , відтак визнання його безвісно відсутньою заявнику необхідно для перереєстрації доньки за іншою адресою, що неможливо без згоди батька.

Заявник в судове засідання не з`явилася, в заяві просила справу розглядати без її участі.

Представник заінтересованої особи також в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином (поштове відправлення), заяв не подавав.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що з 21 червня 2016 року ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_2 .

Від шлюбу сторони мають доньку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 06.12.2016 року, виданого Краматорським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області.

Згідно копії заочного рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 21 квітня 2032 року, шлюб між подружжям було розірвано.

Як вбачається зі змісту заяв свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 від 24.06.2024 року, які судом оцінюються, як письмовий доказ, ОСОБА_2 виїхав зі свого постійного місця мешкання у травні 2022 року та наразі його місцезнаходження не відомо.

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою.

Предметом доказування у справі про оголошення фізичної особи безвісно відсутньою є обставини, які підтверджують відсутність відомостей про місцеперебування особи у місці її постійного проживання протягом одного року, вживання заявником заходів до розшуку особи, неможливість встановлення місця знаходження даної особи.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 06.05.2020 року у справі № 760/3112/16-ц зроблено висновок, що безвісна відсутність - це посвідчення в судовому порядку тривалої відсутності фізичної особи в місці її постійного проживання за умов, що не вдалося встановити місця її знаходження (перебування). При визнанні особи безвісно відсутньою застосовується презумпція, що особа є живою, однак встановити її місце знаходження у цей час неможливо, причому вказана презумпція має спростовний характер. Підставами для визнання фізичної особи безвісно відсутньою є сукупність юридичних фактів, тобто юридичний склад, до якого включаються: відсутність відомостей про перебування фізичної особи у місці її постійного проживання; відсутність відомостей про дійсне перебування особи і неможливість отримати такі відомості; сплив річного строку з дня одержання останніх відомостей про місце перебування фізичної або з дня, визначеного відповідно до частини другої статті 43 ЦК України; наявність у заявника правової зацікавленості у вирішенні питання про визнання особи безвісно відсутньою.

Положення статті 43 ЦК України передбачають перш за все з`ясування місця постійного проживання особи на час її зникнення, заходів, які приймала заявник для встановлення місця знаходження особи, щодо якої ставиться питання про визнання безвісно відсутньою, та чи були вичерпані усі можливості для її знаходження.

Підставами для визнання фізичної особи безвісно відсутньою є сукупність юридичних фактів, тобто юридичний склад, до якого включаються:

а) відсутність відомостей про перебування фізичної особи у місці її постійного проживання;

б) відсутність відомостей про дійсне перебування особи і неможливість отримати такі відомості;

в) сплив річного строку з дня одержання останніх відомостей про місце перебування фізичної або з дня, визначеного відповідно до частини другої статті 43 ЦК України;

г) наявність у заявника правової зацікавленості у вирішенні питання про визнання особи безвісно відсутньою.

Також, належить враховувати, що визнання судом у встановленому законом порядку фізичної особи безвісно відсутньою (стаття 43 ЦК України) жодним чином не свідчить про смерть такої особи, так і не виключає самої можливості смерті. Зазначене зумовлює одночасну наявність двох припущень щодо двох взаємовиключних життєвих станів безвісно відсутньої фізичної особи (особа жива, особа померла) (постанова Верховного Суду від 28 лютого 2018 року у справі № 317/3139/15-ц).

Таким чином, фізична особа може бути визнана безвісно відсутньою за сукупності таких умов: якщо вона відсутня у місці свого постійного проживання протягом року; якщо протягом одного року в місці, де особа постійно або переважно проживає, немає відомостей про її місцеперебування; вжитими заходами щодо розшуку відсутньої особи встановити місце її перебування неможливо; визнання причин, через які заявник просить визнати фізичну особу безвісно відсутньою, юридично поважними. Під час розгляду справи суду необхідно з`ясувати місце постійного проживання особи на час її зникнення, заходи, які приймала заявник для встановлення місцезнаходження особи, щодо якої ставиться питання про визнання безвісно відсутньою, та чи були вичерпані усі можливості для її знаходження.

Відповідно до вимог статей 305-309 Цивільного процесуального кодексу України, виникнення справ про визнання громадян безвісно відсутніми зумовлені необхідністю захисту майнових прав громадян, справи про правовий статус яких розглядається судом, захистом інтересів осіб, які мають певні правовідносини з особою, тривала відсутність якої позбавляє їх можливості користуватись своїми правами.

В той же час, згідно із положеннями ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається із поданої до суду заяви про визнання фізичної особи безвісно відсутньою, підставою для звернення заявника із вказаною заявою є перереєстрації доньки за іншою адресою, що неможливо без згоди батька.

Проаналізувавши наявні докази, суд приходить до висновку, що подані заявником докази у своїй сукупності не можуть підтверджувати факт безвісної відсутності ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З огляду на перелічені докази, суд не має змоги встановити обставин безвісної відсутності ОСОБА_2 , оскільки з них не вбачається належного підтвердження вказаних заявником обставини, не було надано суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження факту вчинення нею дій, спрямованих на отримання інформації про місце перебування колишнього чоловіка. В той же час, суду не надано доказів неможливості перереєстрації ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за іншою адресою. Вказані відомості також окремо, та в сукупності з іншими наданими доказами не є такими, що підтверджують обставини його безвісної відсутності.

Зокрема, в заяві зазначено, що після розірвання шлюбу ОСОБА_2 виїхав з Донецької області та дотепер відсутні відомості про його місцезнаходження. Проте, фактична відсутність відомостей про його місце перебування не є безумовною підставою для визнання його безвісно відсутнім, враховуючи також, що шлюб між подружжям розірвано рішенням суду від 21.04.2023 р., та як зазначає заявник у своїй заяві, з чоловіком вона припинила спільне проживання з травня 2022 р.

Крім того, як зазначалось вище, для визнання особи безвісно відсутньою необхідна наявність у заявника правової зацікавленості у вирішенні питання про визнання особи безвісно відсутньою. Зі змісту заяви, вбачається, що визнання безвісно відсутнім ОСОБА_2 дозволить заявниці змінювати адресу реєстрації її неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , без згоди батька.

Однак, дане питання може бути вирішено у судовому порядку, шляхом звернення із відповідним позовом, і не потребує обов`язкового визнання особи безвісно відсутньою.

Таким чином, невизнання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , безвісно відсутнім з метою зазначеною заявницею, ніяким чином права неповнолітньої дитини не порушує.

На підставі вищевикладеного, враховуючи відсутність порушених прав заявника, доказів на підтвердження обставин, зазначених в заяві, дійсної мети звернення до суду, суд дійшов висновку, що в задоволенні заяви заявника ОСОБА_1 , заінтересована особа Управління реєстрації повноважень і ведення реєстру територіальної громади про визнання громадянина безвісно відсутнім слід відмовити.

Керуючись ст.ст.12,76-81,258,259,264,265,268,308,309ЦПК України,суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа Управління реєстрації повноважень і ведення реєстру територіальної громади про визнання громадянина безвісно відсутнім - відмовити. Рішення може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий суддя О.М. Білоусова

Присяжні А.А. Конопльова

С.А. Товстик