Справа № 145/1136/21
Провадження № 22-ц/801/2207/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Ратушняк І. О.
Доповідач:Копаничук С. Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2024 рокуСправа № 145/1136/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Копаничук С.Г. (суддя - доповідач),

суддів: Оніщука В. В., Сопруна В. В.

з участю секретаря судового засідання: Кашпрук М. Г.,

заявник ОСОБА_1 ,

заінтересована особа: Сутисківська селищна рада,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 28 серпня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Ратушняка І. О., у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , за участі заінтересованої особи Сутисківської сільської ради, про встановлення фактів, що мають юридичне значення,-

в с т а н о в и в:

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду, за участі заінтересованої особи Сутисківської сільської ради, про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , який до дня смерті проживав в АДРЕСА_1 , а зареєстрований був в с. Шершні. Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить житловий будинок в АДРЕСА_2 , земельна ділянка площею 4,4292 га на території Шершнівської сільської ради та земельна ділянка площею 1,7085 га на території Осолинської сільської ради Літинського району. За життя ОСОБА_2 склав заповіт на користь її дочки ОСОБА_3 . Вона спадщину за заповітом не прийняла і приймати її не має наміру. Після смерті ОСОБА_2 вона звернулася до нотаріуса Тиврівської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. За її заявою нотаріусом 02.12.2020 заведена спадкова справа №233-2020 (в спадковому реєстрі №66860151). Однак, нотаріус повідомила, що їй - ОСОБА_1 необхідно встановити факт спільного проживання з спадкодавцем однією сім`єю протягом більше ніж 5 років, так як вона є спадкоємицею четвертої черги за законом. Спадкоємців попередніх черг після ОСОБА_2 немає. Фактично ОСОБА_2 був її біологічним батьком, але оскільки він зареєстрував шлюб з її матір`ю ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто ,після її народження, в актовому записі про її народження від 30.11.1954 №30 відомості про батька відсутні. Вона вважає, що прийняла спадщину після смерті ОСОБА_2 ,так як на день його смерті він проживав разом із нею і вона від спадщини не відмовилася. Встановлення даного факту їй необхідне для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після ОСОБА_2 . Крім того, перешкодою для отримання свідоцтва про право на спадщину є те, що державні акти про власність на земельні ділянки спадкодавця, видані на ім`я ОСОБА_2 . Просила суд встановити факт, що вона проживала однією сім`єю з ОСОБА_2 в АДРЕСА_1 , з січня 2014 року по день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ; встановити факт, що державний акт на право приватної власності на землю ,серії ВН №026547, виданий Шершнівською сільською радою 28.12.2001 та державний акт на право власності на земельну ділянку ,серії ВН № 224880, виданий Літинською РДА 05.05.2008 на ім`я ОСОБА_2 , належав ОСОБА_2 .

Рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 28 серпня 2024 року заяву задоволено частково. Встановлено факт, що ОСОБА_1 проживала однією сім`єю з ОСОБА_2 по АДРЕСА_1 по день його смерті, яка сталася ІНФОРМАЦІЯ_3 ; встановлено факт, що державний акт на право приватної власності на землю, серії І-ВН №026547, виданий Шершнівською сільською радою 28 грудня 2001 року та державний акт на право власності на земельну ділянку, серії ВН №224880, виданий Літинською районною державною адміністрацією 05 травня 2008 року на ім`я ОСОБА_2 , належав ОСОБА_2 .

В іншій частині відмовлено.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить зазначене рішення у відмовленій частині вимог її заяви скасувати, ухваливши нове рішення, яким ці задовольнити вимоги повному обсязі. Зазначає, що суд неправомірно відмовив у встановленні факту її проживання однією сім`єю із спадкодавцем з січня 2014 року до дня його сперті 25.06.2020 року. Суд невірно оцінив докази, помилково не взявши до уваги показів свідків та дані довідки органу місцевого самоврядування.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи ,рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що остання підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції вищевказаним вимогам не відповідає вищевказаним вимогам закону.

Так , задовольняючи заяву ОСОБА_1 частково, суд виходив з того, що заявницею не надано доказів, що підтверджують її проживання з ОСОБА_2 саме із січня 2014 року, покази свідків ці обставини також не підтверджують, тому в цій частині вимоги є недоведеними.

Однак, колегія суддів не може погодитись з вказаним висновком, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Якщо поза увагою доводів апеляційної скарги залишилася очевидна незаконність або необґрунтованість рішення суду першої інстанції у справах окремого провадження, суд апеляційної інстанції переглядає справу в повному обсязі.

Правовідносини суду з кожним учасником процесу підпорядковані досягненню головної мети винесення законного та обґрунтованого рішення, а також створення особам, що беруть участь у справі, процесуальних умов для забезпечення захисту їх прав, а також прав та інтересів інших осіб (постанова Верховного Суду від 12.08.2019 р. у справі № 905/945/18). В світлі принципів верховенства права і справедливості, рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальності сторін тощо, функції судової системи, гарантії судочинства та процесуальні засоби не можуть застосовуватися виключно задля забезпечення інтересів лише однієї зі сторін справи. Адже суд, розглядаючи позов конкретної особи, не обслуговує інтереси конкретного позивача, а діє відповідно до принципу верховенства права, справедливості та завдань судочинства. Ефект судочинства знано ширший: навіть розглядаючи претензію позивача, суд, дослідивши обставини справи та надані на їх підтвердження докази, може захистити інтереси і відповідача, і необмеженого кола осіб, що пов`язані з позивачем. Тобто, йдеться не про обмежений, «векторний» захист, а про утвердження справедливості для усіх учасників спірного правовідношення.

Колегія суддів , враховуючи викладене і обставини справи , вважає необхідним вийти за межі вимог апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Апеляційним судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Шершні Тиврівського району Вінницької області помер ОСОБА_2

Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить житловий будинок в АДРЕСА_2 , земельна ділянка ,площею 4,4292 га на території Шершнівської сільської ради та земельна ділянка ,площею 1,7085 га на території Осолинської сільської ради Літинського району. За життя ОСОБА_2 склав заповіт на користь її дочки ОСОБА_3

02.12.2020 державним нотаріусом Тиврвіської державної нотаріальної контори заведена спадкова справа майна померлого ОСОБА_2 №233-2020 (в спадковому реєстрі №66860151).

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 зазначила,що метою встановлення юридичного факту її постійного проживання разом зі спадкодавцем ОСОБА_2 на час відкриття спадщини, тобто, на момент його смерті, їй необхідно для оформлення спадщини після останнього.

Відповідно до частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає у порядку окремого провадження, зокрема, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (частина перша статті 293 ЦПК України).

Відповідно до частини третьої статті 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах (частина шоста статті 294 ЦПК України).

Частиною четвертою статті 315 ЦПК України встановлено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Таким чином, визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне.

Апеляційним судом встановлено, що заявниця звернулася із заявою про встановлення факту постійного проживання з померлим спадкодавцем ОСОБА_2 для подальшого оформлення права на спадкування. Разом з тим, із самої заяви про встановлення факту вбачається, що фактично заявниця претендує на подальше оформлення спадщини, що залишилась після смерті ОСОБА_2 . Останній ,як встановлено судом, мав і інших спадкоємців, зокрема, спадкоємцем за заповітом майна померлого є донька заявниці ОСОБА_3 , яка в установленому законом порядку і строк від прийняття спадщини не відмовилась.

Посилання заявниці на складену в простій формі заяву ОСОБА_3 , у якій остання вказує , що на спадщину не претендує , правового значення не мають .

Відповідно до ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу.

Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною. Відмова від прийняття спадщини може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття.

Згідно ст.1270 ЦК лля прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття.

ОСОБА_3 у встановленому ст. 1273 ЦК України порядку і у передбачений ст.1270 ЦК строк від прийняття спадщини не відмовлялась.

Наявна у матеріалах справи заява про те, що ОСОБА_3 не претендує на отримання свідоцтв про право на спадщину і не буде звертатись до суду із позовом з цього приводу, правового значення не має і є нікчемною, оскільки в силу ст. 4 ЦПК України відмова від права на звернення до суду за захистом , є недійсною.

Звертаючись до суду із заявою про встановлення факту ОСОБА_1 вказала в якості заінтересованої особи лише Сутисківську сільську раду і не вказала ОСОБА_3 ,яка фактично у передбаченому законом порядку і строк від спадщини не відмовлялась, що вказує на існування невирішеного спору про право на спадщину.

Водночас, суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув і розглянув вказані питання в окремому провадженні.

У частині шостій статті 294 ЦПК України встановлено, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Відповідно до частини четвертої статті 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

З урахуванням наведеного, оскаржуване судове рішення ухвалене з порушенням норм процесуального права, а тому підлягає скасуванню апеляційним судом із залишенням без розгляду заяви ОСОБА_1 , за участі заінтересованої особи Сутисківської сільської ради, про встановлення фактів, що мають юридичне значення з підстав, передбачених частиною шостою статті 294, частиною четвертою статті 315 ЦПК України. Залишення заяви без розгляду з даних підстав не позбавляє особу права на звернення до суду з позовом на загальних підставах.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382-384, 389, 390 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 28 серпня 2024 року скасувати.

Заяву ОСОБА_1 , за участі заінтересованої особи Сутисківської сільської ради, про встановлення фактів, що мають юридичне значення, - залишити без розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Головуючий С. Г. Копаничук

судді: В. В. Оніщук

В. В. Сопрун