КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2024 року

м. Київ

єдиний унікальний номер судової справи 752/26388/21

номер провадження 22-ц/824/6714/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду

цивільних справ:

головуючого - суддіЛапчевської О.Ф.,
суддівБерезовенко Р.В., Мостової Г.І.,
за участю секретаря судового засідання Єфіменко І.О.,
учасники справи: представники відповідачів Дикий О.В. , Євгелевська О.В. ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги

представника Міністерства юстиції України - Жука Юрія Олександровича

представника Офісу Генерального прокурора - Васківнюка Сергія Миколайовича

на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 06 грудня 2023 року /суддя Мазур Ю.Ю./

у справі за позовом ОСОБА_3 до Держави Україна в особі Міністерства юстиції України, Офісу Генерального прокурора про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями та рішеннями органів досудового слідства і прокуратури, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2021 року позивач ОСОБА_3 , в особі представника ОСОБА_4 , звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва із позовом до Держави України в особі Міністерства юстиції України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями та рішеннями органів досудового слідства і прокуратури, в якому просив стягнути з Держави Україна шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь ОСОБА_3 моральну шкоду, завдану незаконними діями рішеннями органів досудового слідства і прокуратури, з урахуванням збільшених позовних вимог у розмірі 9 430 742 (дев`ять мільйонів чотириста тридцять тисяч сімсот сорок дві) грн. 00 коп.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 06 грудня 2023 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_3 моральну шкоду, завдану незаконними діями та рішеннями органів досудового слідства і прокуратури у розмірі 9430742 (дев`ять мільйонів чотириста тридцять тисяч сімсот сорок дві) грн. 00 коп./т. 3 а.с. 111-117/

Не погоджуючись з вказаним рішенням, представник Міністерства юстиції України - Жук Ю.О. звернувся з двома ідентичними апеляційними скаргами, поданими 08.01.2024 р. за вх№ 2330 через електронний суд і 15.01.2024 р. за вх№ 5450 безпосередньо до канцелярії суду апеляційної інстанції, в яких просив рішення скасувати, відмовивши у задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів вважає ідентичні апеляційній скарги, подані з урахуванням різного порядку оскарження однією апеляційною скаргою.

На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянт посилався на необґрунтованість висновків суду першої інстанції. Вважає, що судом першої інстанції не враховано недотримання позивачем вимог ст. 175 ЦПК України - у позові не наведено які саме дії або бездіяльність Міністерства юстиції України завдали шкоди позивачеві, чим це підтверджується, відсутній зміст позовних вимог. Міністерство юстиції України в даному випадку не є належним відповідачем у справі що мало б мати наслідки відмови у позові. Наголошував, що держава не може брати участь у даній справі, як відповідач, саме через Міністерство юстиції України, з огляду на відсутність у Міністерства відповідних повноважень та компетенції. Також вказував, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження завдання моральної шкоди, не доведено наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діями відповідачів. Також вказував, що у провадженні суду вже перебувала аналогічна справа №752/19260/19, на користь ОСОБА_3 стягнуто моральну шкоду у розмірі 217 258 грн. Звертаючись з даним позовом, у підтвердження позовних вимог, ОСОБА_3 посилається на ті самі обставини та докази, які вже були предметом судового розгляду. Судом першої інстанції не застосовано ч. 5 ст. 23 ЦК України щодо заборони подвійного стягнення моральної шкоди за один і той самий епізод порушення прав особи.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, представник Офісу Генерального прокурора - Васківнюк С.М. також звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив рішення скасувати, відмовивши у задоволенні позовних вимог.

На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянт посилався на необґрунтованість висновків суду першої інстанції. Вважає, що судом першої інстанції не повно з`ясовані обставини справи, зокрема те, що у провадженні суду вже перебувала аналогічна справа №752/19260/19, на користь ОСОБА_3 стягнуто моральну шкоду у розмірі 217 258 грн. Звертаючись з даним позовом, у підтвердження позовних вимог, ОСОБА_3 посилається на ті самі обставини та докази, які вже були предметом судового розгляду. Фактично судом першої інстанції допущено подвійне стягнення моральної шкоди, шляхом повторного списання. Також наголошував, що відповідачем у даній справі є держава, що підтверджується численним правовими висновками ВС. Окремо наголошував, що розмір моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб і не повинен призводити до безпідставного збагачення. Також суд першої інстанції, вірно встановивши період перебування позивача під судом і слідством 46 місяців, неправильно розрахував суму, яка підлягає відшкодуванню, виходячи з того, що за кожен місяць підлягає відшкодуванню 6700 грн.

ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, про час та дату судового розгляду повідомлений належним чином, про що свідчить поштове повідомлення про вручення поштового відправлення, тому колегія суддів вважає за можливе розглядати справу за їх відсутності у відповідності до положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явились у судове засідання, перевіривши наведені в апеляційних скаргах доводи, матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню, а судове рішення скасуванню з відмовою у задоволенні позовних вимог, на підставі наступного.

Судом встановлено, що слідчими головного управління Генеральної прокуратури України розслідувалось кримінальне провадження № 00000838 зареєстроване в Єдиному реєстрі судових рішень 14.08.2014 за ознаками злочину, за підозрою ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 5 ст. 191 КК України.

29.09.2014 за місцем фактичного проживання ОСОБА_3 , а також в його автомобілі на підставі ухвал слідчого судді Печерського районного суду м. Києва було проведено обшуки, за результатами яких, були вилучені особисті речі та цінності, а тому числі і грошові кошти в сумі 817 700 доларів США, 68 985 Євро, 9 730 фунтів стерлінгів, 50 000 грн.

У рамках розслідування цього кримінального провадження, 29.09.2014 ОСОБА_3 був затриманий за підозрою у вчиненні злочину та в цей же день йому було вручено повідомлення про підозру у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 5 ст. 191 КК України.

02.10.2014 ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва було відмовлено у клопотанні про обрання ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обрано запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 365 400 грн. з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

03.10.2014 ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва накладено арешт на майно ОСОБА_3 , а саме на грошові кошти в сумі у розмірі 12 670 Євро, 10 460 Євро, 45 855 Євро, 330 000 доларів США, 487 700 доларів США, 9 730 фунтів стерлінгів, 50 000 грн.

Процесуальним керівником у кримінальному провадженні - старшим групи прокурорів ОСОБА_9 30.07.2018 винесено постанову про закриття кримінального провадження № 0000838 від 14.08.2014 р. на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпанні можливості їх отримати.

30.07.2018 прокурор першого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих ГСУ Ковальська О.В. винесла постанову про закриття кримінального провадження № 0000838 від 14.08.2014 за підозрою ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 5 ст. 191 КК України, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді в вичерпанням можливості їх отримати, а також скасовано дію запобіжного заходу.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції керувався нормами ст. 56 Конституції України якою встановлено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно з п. 2 ч.2 ст. 1167 ЦК України, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт, то моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала.

Статтею 1173 ЦК України встановлено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією або бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування, незалежно від вини цих органів

Згідно з ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Позивачем було отримано Висновок за результатами психологічного дослідження №94 від 02.07.2019, відповідно до змісту якого, спеціалістом в галузі психологічних досліджень ОСОБА_10 встановлено: 1. Події досудового розслідування кримінального провадження № 00000838 за підозрою ОСОБА_3 у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 5 ст. 191 КК України, яке тривало 46 місяців, були значно психотравмуючими для нього ( ОСОБА_3 ); 2. ОСОБА_3 завдано суттєвих і значних страждань (моральної шкоди) внаслідок незаконного перебування під слідством та судом, а саме: незаконного притягнення його до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання разом із покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, а також незаконного арешту всього майна ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 00000838, що тривало 46 місяців. 2.1. Орієнтовний розмір грошової компенсації за завдані страждання (моральну шкоду) ОСОБА_3 складає 1440 мінімальних заробітних плат, установлених на момент розгляду справи судом.

Як вбачається з висновку експерта Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Тетяни Тамакової № 1455/22-61 від 26.09.2022 за результатами проведення судової психологічної експертизи у цивільній справі № 752/26388/21 встановлено наступне: 1. Події досудового розслідування кримінального провадження № 00000838 за підозрою ОСОБА_3 у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 5 ст. 191 КК України, були психотравмуючими для нього ( ОСОБА_3 ); 2. ОСОБА_3 завдано страждань (моральної шкоди) внаслідок незаконного перебування під слідством та судом, а саме: незаконного притягнення його до кримінальної відповідальності, незаконного затримання та застосування запобіжного заходу у вигляді застави разом із покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, а також незаконного арешту всього майна ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 00000838. Орієнтовний розмір грошової компенсації за завдані страждання (моральну шкоду) ОСОБА_3 складає 1440 мінімальних заробітних плат, установлених на момент розгляду справи судом.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 11.02.2020 у справі № 752/19260/19 частково задоволено позов ОСОБА_3 до Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями та рішеннями органів досудового слідства і прокуратури. Стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_3 217258,00 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Постановою Київського апеляційного суду від 03.09.2020 рішення Голосіївського районного суду м. Києва 11.02.2020 у справі № 752/19260/19 залишено без змін.

Частиною 4 статті 82 ЦПК України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Суд першої інстанції визначив, що фактично позивач перебував під слідством/судом з 30.09.2014 по 30.07.2018 (46 місяців), а тому сума відшкодування становитиме 9648000,00 грн (46 місяців х 6700,00 грн).

Враховуючи наведені вище факти, суд першої інстанції дійшов висновків, що на користь позивача з Державного бюджету підлягає стягненню моральна шкода у розмірі (9648000,00 грн. - 217258,00 грн.) = 9430742,00 грн.

Однак з таким висновком суду погодитись не можна з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_11 17.09.2019 звернувся до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до Державної казначейської служби України, за участю третьої особи - Офісу Генерального прокурора, про стягнення моральної шкоди, спричиненої незаконним притягненням його до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, а також незаконного арешту майна у кримінальному провадженні № 0000838 від 14.08.2014, яке в подальшому було закрито на підставі п. З ч. 1 ст. 284 КПК України.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва (суддя Чередніченко Н.П.) від 11.02.2020 у справі № 752/19260/19 частково задоволено позов ОСОБА_3 до Державної казначейської служби України, за участю третьої особи - Офісу Генерального прокурора, про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями та рішеннями органів досудового слідства і прокуратури.

Стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_3 на відшкодування моральної шкоди суму в розмірі 217 258 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 03.09.2020 залишено без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 11.02.2020 у справі № 752/19260/19.

Апеляційну скаргу Державної казначейської служби України задоволено частково.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 11.02.2020 в частині задоволення позовних вимог змінено та стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_3 на відшкодування завданої моральної шкоди 217258 грн. В іншій частині рішення залишено без змін.

Таким чином, обставини заподіяння позивачу моральної шкоди, заподіяної органами слідства та прокуратури досліджені судом у ході розгляду справи № 752/19260/19, та викладені в рішенні від 11.02.2020, яке набрало законної сили.

Разом із тим, у даному позові ОСОБА_3 до Держави Україна в особі Міністерства юстиції України (справа № 752/26388/21) про стягнення моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, у розмірі 8640000 грн фактично заявлено вимоги, аналогічні тим, які досліджувалися у ході судового розгляду справи № 752/19260/19 та по яким судом ухвалено рішення, що набрало законної сили.

При цьому, позивачем визначено іншого відповідача у справі (Міністерство юстиції України замість Державної казначейської служби України) та збільшено суму позовних вимог. Водночас будь-яких інших доводів, окрім тих, які вже досліджувалися судом, та вимоги щодо виплати йому моральної шкоди, у позові не наведено.

Відповідно до ч. 1 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду.

З аналізу викладених положень вбачається, що у цивільному судочинстві при розгляді справи про стягнення шкоди, завданої фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, держава бере участь у справі як сторона (відповідач) через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді. Зазвичай, таким органом є орган, діями якого завдано шкоду.

Разом із тим, у справі № 752/19260/19 ОСОБА_3 звернувся із позовом до Державної казначейської служби України, за участю третьої особи - Офісу Генерального прокурора, про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями та рішеннями органів досудового слідства і прокуратури.

Фактично, відповідачем у цій справі є не Державна казначейська служба У країни, а саме держава від імені якої залучено цей орган.

Викладене узгоджується і з позицією Великої Палати Верховного Суду, відповідно до якої залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів Державної казначейської служби України чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган (постанова від 23.03.2020 у справі № 641/8857/17).

У справі № 752/26388/21 ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до держави Україна в особі Міністерства юстиції України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями та рішеннями органів досудового слідства і прокуратури.

Підставою для звернення із позовом у справі № 752/19260/19 та у справі № 752/26388/21 позивачем визначено незаконне притягнення його до кримінальної відповідальності, незаконне застосування запобіжного заходу, а також незаконний арешт майна у кримінальному провадженні №0000838 від 14.08.2014, яке в подальшому було закрито на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Водночас, ч. 5 ст. 23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Чинним законодавством не передбачено багаторазове відшкодування моральної шкоди за незаконне притягненням особи до кримінальної відповідальності.

Однак суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги зазначене та не врахував, що позивачем фактично вжито заходів спрямованих на подвійне стягнення з держави моральної шкоди шляхом повторного звернення до суду.

Аналогічна правова позиція щодо відсутності підстав для подвійного стягнення моральної шкоди міститься у постанові Верховного Суду від 25.03.2020 у справі №641/8857/17.

Отже ОСОБА_3 реалізував своє законне право на відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством, яка передбачена частиною третьою статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Крім того, приймаючи рішення про стягнення на користь ОСОБА_3 моральної шкоди в розмірі 9430742 тис. грн., суд першої інстанції, не обґрунтував і не навів відповідних розрахунків, доказів та мотивів, з яких виходив, в частині розміру саме такого стягнення, просто віднявши вже стягнуте за попереднім рішенням суду, за один і той самий епізод притягнення до кримінальної відповідальності, мотивувавши своє рішення фактично недостатністю стягнутого, що є грубим порушенням норм матеріального права.

Отже, апеляційний суд дійшов висновків про підставність доводів апеляційних скарг, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, розподілу підлягають судові витрати. Оскільки позивача звільнено від сплати судового збору за п. 13 ч. 2 ст. 3 ЗУ «Про судовий збір», судові витрати апелянтам компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст. 376, 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника Міністерства юстиції України - Жука Юрія Олександровича на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 06 грудня 2023 року - задовольнити.

Апеляційну скаргу представника Офісу Генерального прокурора - Васківнюка Сергія Миколайовича на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 06 грудня 2023 року - задовольнити.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 06 грудня 2023 року - скасувати, відмовивши у задоволенні позовних вимог.

Судові витрати Міністерства юстиції України і Офісу Генерального прокурора, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанову суду апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий: Судді: